Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивувала свої вимоги тим, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій проживає та зареєстрована. З 07 липня 2011 року не бачиться та не спілкується з відповідачем, оскільки він в даній квартирі не проживав та ніколи не з'являвся. Відповідач не користується житловим приміщенням і обов'язки, щодо утримання квартири покладені на позивача. Просить суд визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.05.1994 року, виданого на підставі розпорядження від 23.05.1994 року № 1382Ж та заповіту від 11.12.2014 року посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.14,15,16). Відповідно до довідки Форми № 3 від 25.09.2015 року виданої ЖЕД - 403 в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON]. [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8). Відповідач [PERSON], [INFO], в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає та ніколи не з'являвся, що підтверджується Актами від 04.03.2016 року та 07.10.2016 року, виданим ЖЕД - 403. (а.с. 6). Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених строків. В разу їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Щодо позовних вимог позивача про зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідача є наслідком виконання рішення про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою. Крім того, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому у задоволенні вимог про зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial