Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача служба у справах дітей Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з позовом (уточненим) до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] [INFO] народила двох хлопчиків: [PERSON] та [PERSON]. Діти перебувають на первинному обліку служби у справах дітей райдержадміністрації (наказ № 01-13/02-49 від 03.07.2017) та занесені до Єдиного банку «Діти», як такі, що залишилися без батьківського піклування. Згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 12.04.2017 [PERSON] відмовилася від дітей. Інформація про батька дітей до актового запису про народження записана відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до розпоряджень голови Токмацької районної державної адміністрації від 04.07.2017 № 258 та № 259 малолітнім дітям: [PERSON] та [PERSON] було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з розпорядженням голови Токмацької районної державної адміністрації від 09.08.2017 № 286 малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були влаштовані до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. З дня народження дітей, [PERSON] не цікавилась місцем перебування хлопчиків, не провідувала дітей в дитячому будинку та не цікавилася їх долею, здоров'ям, не спілкувалася, вихованням та утриманням не займалася, не турбувалася про їх моральний стан. Факт відмови від новонароджених: [PERSON] та [PERSON] їх матір'ю [PERSON] свідчить про те, що вона не мала наміру турбуватися їх долею, займатися вихованням та утриманням. [PERSON] не забезпечує відповідних умов для життя та здоров'я дітей, не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, не працює, власного житла не має, будинок у якому мешкає родина - на праві користування. Згідно довідки виконавчого комітету Остриківської сільської ради Токмацького району від 15.08.2017 за № 1622 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання, сім'я зареєстрована, але не проживає за зазначеною адресою. Будинок належить [PERSON], який помер [INFO] та знаходиться в напівзруйнованому стані. Згідно характеристики, виконавчий комітет Остриківської сільської ради Токмацького району не може надати інформацію щодо гр. [PERSON], так як за даною адресою з 27.10.2011 не проживає. Відповідно до інформації Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за недбале виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх малолітніх дітей. До кримінальної відповідальності відповідачка не притягувалась. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось на засіданні районної Комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 16 від 26.10.2017). Комісія визнала доцільним позбавлення її батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З зазначених підстав просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засідання представник позивача Дядя Т.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, пояснила, що [PERSON] після народження дітей залишила дітей у лікарні, після чого їхньою долею жодного разу не цікавилась. На даний час діти перебувають у КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, однак мати до дітей також жодного разу не приходила, їх життям та здоров'ям не цікавилась. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служби у справах дітей Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Хлібець М.В. позов підтримала, наполягала на його задоволені із зазначених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки не повідомила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що позовні вимоги визнає. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER], виданим Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 04.05.2017 року, актовий запис № 24 та серії [NUMBER], виданим Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 04.05.2017 року, актовий запис № 23, відповідно. З досліджених в судовому засіданні актів закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або атак), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 12.04.2017 року, складеного у КЗ «Обласний перинатальний центр» ЗОР вбачається, що в зазначеному закладі, у присутності працівника органу внутрішніх справ України - інспектору сектору молодіжної превенції капітана поліції [PERSON], представника служби у справах дітей - начальника відділу по Вознесенівському району служби «Управління» у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON], та працівника центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - фахівця із соціальної роботи центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] встановлено, що мати [PERSON], [INFO], адреса проживання (перебування): [ADDRESS] паспорт [NUMBER], виданий Токмацьким МВ ГУМВС 06.11.2010 року, відмовилася забрати двох дітей чоловічої статі, які народились [INFO] о 06.35 годин та 06.36 годин відповідно, у зв'язку з важким матеріальним положенням. З досліджених в судовому засіданні заяв батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 19.04.2017 року вбачається, що мати, [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Токмацьким МВ ГУМВС 06.11.2010 року, місце реєстрації: [ADDRESS], місце проживання: [ADDRESS], сімейний стан - не одружена, відмовляється забрати своїх дітей - двох хлопчиків [PERSON], які народились [INFO] із КЗ «ОПЦ» ЗОР м. Запоріжжя, у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 28.04.2017 року за № 138 про реєстрацію народження [PERSON], [PERSON], Токмацькому районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області рекомендовано: зареєструвати хлопчика, який народився [INFO], і присвоїти йому прізвище - [PERSON], ім'я - [PERSON], по-батькові - [PERSON], записати матір'ю [PERSON], батьком - [PERSON]; зареєструвати хлопчика, який народився [INFO], і присвоїти йому прізвище - [PERSON], ім'я - [PERSON], по-батькові - [PERSON], записати матір'ю [PERSON], батьком - [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України за № 00018000340 від 04.05.2017 року, реєстрацію дитини [PERSON], [INFO], було проведено відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України за № 00017999723 від 04.05.2017 року, реєстрацію дитини [PERSON], [INFO], було проведено відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 04.07.2017 року за № 258, малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 04.07.2017 року за № 259, малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно Розпорядження голови районної державної адміністрації від 09.08.2017 року за № 286, з метою соціального захисту дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], направлені до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР на повне державне утримання. Згідно висновку органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації від 10.11.2017 року за № 12-09/0749 про доцільність позбавлення [PERSON], 1982 р.н., батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично мешкає в м. Токмак. В квітні 2017 року народила двох хлопчиків: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Діти перебувають на первинному обліку в службі у справах дітей райдержадміністрації (наказ № 01-13/02-49 від 03.07.2017) і занесені до Єдиного Банку «Діти», як такі, що залишилися без батьківського піклування. Мати дітей, - [PERSON] не цікавилась місцем перебування хлопчиків, не відвідувала дітей в дитячому будинку та не цікавилася їх долею. Факт відмови від новонароджених: [PERSON] та [PERSON] їх матір'ю [PERSON] свідчить про те, що вона не мала наміру турбуватися їх долею, займатися вихованням та утриманням. [PERSON], 1982 р.н. не забезпечує відповідних умов для життя та здоров'я дітей, не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, не працює, власного житла не має, будинок у якому мешкає родина - на праві користування. Згідно довідки виконавчого комітету Остриківської сільської ради від 15.08.2017 року № 271 надати характеристику на [PERSON], 1982 р.н., не вдалося можливим, оскільки вона зареєстрована в [ADDRESS], але з 27.10.2011 року за даною адресою не проживає. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] було встановлено, що сім'я [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON], який помер у 2013 році. Будинок знаходиться в напівзруйнованому стані. Відповідно до інформації Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНТІ в Запорізькій області від 23.10.2017 року № 9583/75/1-2017, гр. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх малолітніх дітей за ст. 184 ч. 1 КУпАП; за розпиття спиртних напоїв в громадських місцях за ст. 178 ч. 1 КУпАП; за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях за ст. 175 ч. 1 КУпАП. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалося на засіданні районної Комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 16 від 26.10.2017 року). Комісія визнала доцільним позбавлення її батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи зазначене та інтереси малолітніх, Токмацька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Даний висновок представник органу опіки та піклування повністю підтримала в судовому засіданні. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 11 зазначеного Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" зазначається, що "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своїх малолітніх дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям і життям. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що жодного разу після залишення дітей у КЗ «Обласний перинатальний центр» ЗОР вона не відвідала дітей, взагалі не цікавиться їх станом здоров'я, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, не бажає з ними спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, що свідчить про абсолютну байдужість [PERSON] до долі своїх малолітніх дітей. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір"ю малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідачка зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS], у будинку, який належить померлому у 2013 році [PERSON], зазначений будинок знаходиться в напівзруйнованому стані. На даний час [PERSON], згідно її заяви проживає [ADDRESS] без реєстрації, не працює. Діти були залишені матір'ю у КЗ «Обласний перинатальний центр» ЗОР, відповідач [PERSON] не має наміру виховувати дітей, про що, зокрема, свідчить також визнання нею позовних вимог, те, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання малолітніх дітей, їх виховання та розвитку, приймаючи до уваги Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 року суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову та в інтересах дітей відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 65 ЦК України, до встановлення опіки та піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Таким чином, суд приходить до висновку, що малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], потрібно передати органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області до встановлення опікуна над ними. Також відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач, згідно пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, а суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позову, а саме двох вимог немайнового характеру, за кожну з яких встановлено судовий збір в розмірі 640,00 грн, за правилами статті 88 ЦПК України судовий збір в сумі 1280,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved