Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що 26 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником за всіма правами та обов'язками виступає Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" і гр. [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-15/1117-35 за умовами якого Позичальнику надано кредит в розмірі 53000,00 дол. США під 12,00 річних, на строк по 26.06.2026 року (Ст. 1 Кредитного договору). Згідно п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. Кредитор, згідно з умовами п. 3.1. Кредитного договору надає Позичальнику кредит на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно. Також, згідно п. 5.1. Кредитного договору - позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та відсотки за фактичне використання кредитних коштів безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора. Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в кредитному договорі. У забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 26 червня 2006 року. Пунктом 1.2. Договору поруки закріплено, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника ([PERSON]), які виникають з умов Кредитного договору. Згідно п.2.1. Договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до п.3.1. Договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Внаслідок допущених порушень станом на 04.12.2013р. у Позичальника склалася заборгованість перед Банком в сумі 86 233,79 дол. США, що за курсом НБУ становить 689 266 грн. 68 коп., (курс НБУ станом на 04.12 2014р. складає 7,993 грн. за 1 долар США) і складається з: сума заборгованості за кредитом - 15 923,69 дол. США, що становить 127 278,05 грн.; заборгованість по відсотках - 166,24 дол. США, що становить 1 328,76 грн.; пеня по кредиту та відсотках - 70 143,86 дол. США, що становить 560 659,87 грн.; Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості 689266 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3654,00 грн. стягнути з [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного банку "Райффайзен Банк Аваль", третя особа [PERSON] про розірвання кредитного договору (а.с.47), у подальшому уточнивши позовні вимоги остаточно просив суд припинити дію кредитного договору (а.с.68). У зустрічній позовній заяві зазначав, що 26.06.2006 року між ним та АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/17-15/117-35 за умовами якого [PERSON] отримав у кредит кошти у розмірі 53000 доларів США зі сплатою за користування 12% річних, строком до 26.06.2026 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 26.06.2006 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]Крім того, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Протягом дії кредитного договору Позивач намагався належним чином виконувати зобов'язання . Однак наявність фінансових труднощів, коштів для погашення було недостатньо, у зв'язку із чим Банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.02.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості станом на 23.05.2011 року, загальний розмір якої становив 535520,46 грн. В подальшому, з метою регулювання питання щодо погашення заборгованості, яка виникла у попередні роки, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] шляхом переговорів дійшли згоди та затвердили порядок погашення заборгованості і припинення кредитних відносин, і [PERSON] звернувся до Банку із заявою про внесення на рахунок банку 38000 доларів США та включення його до акції " 70/30" із прощенням залишку заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Крім того, просив анулювати заборгованість за штрафними санкціями. Своїм листом за вих..№114-16-0-00/6-3615 від 13.11.2013 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" надав відповідь, якою повідомив про прощення залишку заборгованості за кредитним договором, ініціювання завершення виконавчого провадження та судового процесу щодо виселення, здійснення заходів щодо вивільнення заставного майна від банківського обтяження за умови виконання [PERSON] певних умов: внесення на погашення заборгованості суми не менше ніж 70% від суми боргу, сплата судових витрат банку, надання фінансовим поручителем копій витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, здійснення повного погашення заборгованості за іншим кредитним договором, підписання [PERSON] рекомендованого листа - повідомлення про анулювання пені та підписання договорів про припинення зобов'язань за обома кредитами (Протокол засідання Комітету з проблемних кредитів роздрібного бізнесу ЦО від 13.11.2013 року № 114-0-0-00/9-1750). 26.11.2013 року [PERSON] з метою виконання зобов'язань здійснив в рахунок погашення заборгованості платежі, що загалом складає 70% від суми заборгованості. Крім того, 27.11.2013 року [PERSON] письмово звернувся до Позивача з заявою про прощення пені у розмірі 189356,32 грн. і у цей же день підписав двосторонній лист стосовно прощення пені. Отже, [PERSON] зі свого боку належним чином виконав усі умови банку, однак Банк не надає [PERSON] на підписання Додаткового договору про припинення кредитних відносин, а натомість пред'явив до суду позов про стягнення заборгованості. На підставі ст. 599 ЦК України просив суд припинити дію кредитного договору № 014/17-15/11117-35 від 26.06.2006 року у зв'язку з його виконанням. У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У минулих судових засіданнях надавав пояснення з приводу позовних вимог зазначаючи, що [PERSON] відмовився підписувати договір про припинення кредитного договору, зазначаючи, що не бажає сплачувати податок передбачений законом на прощення боргу, банк належним чином виконав свої зобов'язання, кредитний договір не припинений за згодою сторін, а відтак законних підстав для припинення дії кредитного договору немає, тим паче у зв'язку із повним виконанням, враховуючи, що строк дії договору не закінчився, а відповідач у повному обсязі зобов'язання не виконав, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, у минулих судових засіданнях представник [PERSON], надавав суду пояснення по суті спору і просив суд задовольнити заявлений позов на підставі ст. 599 ЦК України, а в задоволенні первісного позову відмовити. Суд на підставі ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягають задоволенню частково, а вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в зв'язку з наступним. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено і не заперечується сторонами, 26 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником за всіма правами та обов'язками виступає Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" і гр. [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-15/1117-35 за умовами якого Позичальнику надано кредит в розмірі 53000,00 дол. США під 12,00 річних, на строк по 26.06.2026 року (Ст. 1 Кредитного договору). Згідно п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. Кредитор, згідно з умовами п. 3.1. Кредитного договору надає Позичальнику кредит на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно. Також, згідно п. 5.1. Кредитного договору - позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та відсотки за фактичне використання кредитних коштів безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора. Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в кредитному договорі. У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак, свої зобов'язання за Кредитним договором Позичальник належним чином не виконує, а саме своєчасно не погашає кредит та відсотки по кредиту, чим порушує п. 1.5 Кредитного договору. 09.02.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості по кредиту - задоволено. Звернуто стягнення на майно предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться що належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, розмір якої буде не нижче розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу на користь Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль", в особі Запорізької обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль", розташоване в м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, 29, р/р№ 2909334 в ЗОД "Райффайзен Банк Аваль", МФО 313827, ЄДРПОУ 23794014, в погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 року, загальний розмір якої складає 535520,46 грн., в тому числі: 274340,24 грн. заборгованість по кредиту; 71823,90 грн. нараховані та не сплачені відсотки за користування кредитом; 189356,32 грн. нарахована пеня на заборгованість по кредиту та відсоткам. Однак належним чином позивач зобов'язань не виконує, у зв'язку із чим, станом на 04.12.2013р. у Позичальника склалася заборгованість перед Банком в сумі 86 233,79 дол. США, що за курсом НБУ становить 689 266 грн. 68 коп., (курс НБУ станом на 04.12 2014р. складає 7,993 грн. за 1 долар США) і складається з: сума заборгованості за кредитом - 15 923,69 дол. США, що становить 127 278,05 грн.; заборгованість по відсотках - 166,24 дол. США, що становить 1 328,76 грн.; пеня по кредиту та відсотках - 70 143,86 дол. США, що становить 560 659,87 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, яка не спростована відповідачами. Таким чином, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі і належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому сума заборгованості за кредитом та відсоткам підлягає стягненню з [PERSON], отже позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення цієї заборгованості законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом із тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд може застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. Згідно пункту 1 частини 2 статті 258, частини 1 статті 549, частини 3 статті 551 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Суд вважає за можливе, з урахуванням обставин справи та принципів розумності та справедливості, застосувавши ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, зменшити розмір пені, яка визначена в сумі 560659,87 грн. та значно (в чотири рази) перевищує суму основного боргу 127278,05 грн., до суми основного боргу - до 127278,05 грн.. Окрім того, у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 26 червня 2006 року. Пунктом 1.2. Договору поруки закріплено, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника ([PERSON]), які виникають з умов Кредитного договору. Згідно п.2.1. Договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до п.3.1. Договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26.06.2026 року , сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с.13-14). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає наступного дня після 15 числа кожного місяця. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши вимогу про дострокове повернення суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше тридцяти календарних днів. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У відповідності до п. 5.1. Договору позичальник зобов'язується проводити погашення Кредиту щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту. Як вбачається у доданому розрахунку заборгованості останній платіж [PERSON] зроблений 26.11.2013 року(а.с.10)., тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Таким чином прострочення [PERSON] по кредитному договору відбулося 16.11.2013 року, тобто на наступний день після спливу 15 числа попереднього місяця. Отже ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" набув права вимагати виконання зобов'язання від [PERSON] 16.11.2013 року. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Позов до Позивача за цим позовом Банк заявив 10.04.2014 року (подав позов на пошту 09.04.2014 року) тобто в межах шестимісячного строку з дати останнього платежу за кредитним договором - 26.11.2013 року Таким чином, є всі підстави для стягнення заборгованості з також і з поручителя [PERSON] Тотожна правова позиція викладена у правовій позиції по справі №6-53 цс 14 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.09.2014 року. Дане рішення було ухвалено за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень подібних правовідносинах. Отже у відповідності до ст. 360-5 ЦПК України дане рішення є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного банку "Райффайзен Банк Аваль", третя особа [PERSON] про припинення дії кредитного договору, то суд вважає за неможливим його задоволення на підставі ст. 599 ЦК України, як про те заявляє позивач, виходячи із наступного. Як встановлено судом, 26.06.2006 року між [PERSON], та АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/17-15/117-35 за умовами якого [PERSON] отримав у кредит кошти у розмірі 53000 доларів США зі сплатою за користування 12% річних, строком до 26.06.2026 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 26.06.2006 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]Крім того, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань Банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.02.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, загальний розмір якої становив 535520,46 грн. В подальшому, з метою регулювання питання щодо погашення заборгованості, яка виникла у попередні роки, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] шляхом переговорів дійшли згоди та затвердили порядок погашення заборгованості і припинення кредитних відносин, і [PERSON] звернувся до Банку із заявою про внесення на рахунок банку 38000 доларів США та включення його до акції " 70/30" із прощенням залишку заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Крім того, просив анулювати заборгованість за штрафними санкціями (а.с.35) Своїм листом за вих..№114-16-0-00/6-3615 від 13.11.2013 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" надав відповідь, якою повідомив про те, що здійснить прощення залишку заборгованості за кредитним договором, ініціює завершення виконавчого провадження та судового процесу щодо виселення, здійснить заходи щодо вивільнення заставного майна від банківського обтяження за умови виконання [PERSON] певних умов: внесення на погашення заборгованості суми не менше ніж 70% від суми боргу, сплата судових витрат банку, надання фінансовим поручителем копій витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, здійснення повного погашення заборгованості за іншим кредитним договором, підписання [PERSON] рекомендованого листа - повідомлення про анулювання пені та підписання договорів про припинення зобов'язань за обома кредитами (а.с.31). Відповідно до Протоколу засідання Комітету з проблемних кредитів роздрібного бізнесу ЦО від 13.11.2013 року № 114-0-0-00/9-1750 прийнято рішення п. 5.3 якого визначає: здійснити прощення залишку боргу за обома кредитними договорами № 014/17-15/117-35 від 26.06.2006 року шляхом підписання договорів про припинення зобов'язань за обома Кредитними договорами..(а.с.53) 26.11.2013 року [PERSON] з метою виконання зобов'язань здійснив в рахунок погашення заборгованості платежі: 139251,17 грн., 2801,07 грн., 148939,40грн., 8309,60 грн., 1820,00 грн. що загалом складає 70% від суми заборгованості. Крім того, 27.11.2013 року [PERSON] письмово звернувся до Позивача з заявою про прощення пені у розмірі 189356,32 грн. і у цей же день підписав двосторонній лист стосовно прощення пені. (а.с.38). Однак договір про припинення зобов'язань підписаний сторонами так і не був, у тому числі, як встановлено у судовому засіданні з пояснень представника [PERSON] у зв'язку із небажанням [PERSON] сплачувати податок на прощення боргу, передбачений ст. 164 ЦК України. Крім того, у судовому засіданні судом сторонам надавався строк для врегулювання цього питання мирним шляхом, у тому числі шляхом підписання договору про припинення зобов'язань, чим [PERSON] не скористався, зазначаючи, що виникнення правовідносин щодо прощення боргу тягне виникнення у нього податкових зобов'язань. За правилами ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином., а отже, зобов'язання за кредитним договором вважаються припиненими з моменту сплати боржником кредиторові суми кредиту за договором, процентної ставки та пені за несвоєчасну виплату процентів. У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Матеріали справи не містять письмових доказів, які б свідчили про ухилення Банку підписання договору про припинення зобов'язань та звернення [PERSON] до Банку із відповідними пропозиціями. Таким чином, оскільки зобов'язання відповідачів сплатити заборгованість не припинено, кредитний договір продовжує свою дію, існує заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Враховуючи викладене у зв'язку з тим, що заборгованість позивача за кредитним договором на дату звернення до суду з позовом залишається непогашеною, зобов'язання за кредитним договором виконане частково, а не повністю, то відсутні правові підстави для визнання кредитного договору припиненим на підставі ст. 599 ЦК України у зв'язку із повним виконанням, як про те просить у своєму позові [PERSON] згідно до ст.11 ЦПК України. Окрім того, у прохальній частині позову позивач просить суд про задоволення позову саме у зв'язку з повним виконанням - ст. 599 ЦК України, однак також посилається на положення ст. 605 ЦК України. Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Цією статтею передбачена можливість припинення зобов'язання прощенням боргу, але тільки зі згоди кредитора. Прощення боргу є правом, а не обов'язком кредитора. Однак суду не надано доказів припинення зобов'язань за кредитним договором за згодою сторін або внаслідок прощення кредитором боргу боржника. Як встановлено судом, правочин, що спрямований на припинення зобов'язання прощенням боргу, відповідно до досягнутої домовленості сторін вважається вчиненим в момент підписання договору про припинення зобов'язань за обома Кредитними договорами. Звернення кредитора до виконавчої служби з заявою про завершення виконавчого провадження не веде до припинення самого зобов'язання за кредитним договором, не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості по простроченим відсоткам та по пені, та не зобов'язує кредитора звільнити боржника від сплати простроченої суми боргу. Із аналізу ст. 605 ЦК України слідує, що прощення боргу повинне бути вчинене на підставі договору зацікавлених сторін, однак доказів того, що такий договір не виконується Банком в частині підписання договору про припинення кредитного договору, [PERSON] доказів суду не надано, а навпаки [PERSON] навпаки зазначає, що не бажає підписувати договір про припинення зобов'язання, чим і не скористався під час судового розгляду. Окрім того, законом - ст. 604 ЦК України передбачена можливість припинення зобов'язання за домовленістю сторін. Тому в разі погодження між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" умов припинення дії кредитного договору від 26.06.2006 року та підписання такого договору про припинення кредитного договору, зобов'язання [PERSON] можуть бути припинені відповідно до ст. 605 ЦК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль ", як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, зокрема судового збору у розмірі - 2558,84 грн.

Outcome: partial