Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" зазначає, що 18 липня 2006 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладена генеральна кредитна угода №014/52/918 (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.), відповідно до п.1.1 якої Банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди, і які є її невід'ємними частинами. 13 серпня 2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18.07.2006 р. (зі змінами від 13.08.2007р., від 20.02.2008 р.) укладено кредитний договір №014/89-07/430 (зі змінами від 20.10.2011 р.), згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 50 000,00 дол. США із сплатою 13,5% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення (Додаток №1 до кредитного договору), строком до 13.08.2012 р. Згідно з п. 6.5 у випадку невиконання [PERSON] умов кредитного договору, Банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. 20 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18 липня 2006 року (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.) укладено кредитний договір №014/89-07/839 (зі змінами від 20.10.2011 р.), згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 62 030,00 дол. США із сплатою 13,5% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення. На даний час така заборгованість склала 772 551, 44 грн. за кредитними договорами 14/89-07/430 від 18.08.2007 р; № 014/89-07/839 від 20.02.2008 р., в тому числі: 649 798, 93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 53 186, 37 - заборгованість за відсотками; пеня - 69 566, 14 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18.07.2006 (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.), між Банком і Відповідачем - [PERSON] укладено договір іпотеки №014/52/918-з від 18.07.2006 (зі змінами від 15.08.2007; 12.02.2008; 20.10.2011). Відповідно до п. п. 1.1- 1.2 договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою №014/52/918 від 18.07.2006, Відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку. За таких умов представник позивача просить суд постановити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №014/52/918-3 від 18.07.2006 (зі змінами від 15.08.2007; 12.02.2008; 20.10.2011): житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, та належить [PERSON]; стягнути з відповідачки судові витрати. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] подав до суду позов, згідно якого зазначає, що ним проводилося будівництво будинку, який є предметом іпотечного договору. На підставі діючого на той час законодавства він набув право власності на це майно, і його доля складає 1/3 частину. Як стало відомо позивачеві в 2012 році, ще 14.02.2001 року незавершений будівництвом житловий будинок був подарований [PERSON] Зважаючи на порушення, які були вчинені органами місцевого самоврядування як при оформленні і видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, так і договору дарування, він просить суд постановити рішення, яким визнати недійним договір дарування незавершеного будівництва житлового будинку, посвідченого 14.02.2001 р. Рівненською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-196; визнати недійним рішення виконавчого комітету Шпанської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 124 від 24.05.2006 р. „Про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]"; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно САА № 036351 видане виконкомом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області 09.06.2006 р.; визнати недійсним договір іпотеки № 014/52//918-3 від 18.07.2006 р. укладений між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 442 та додаткові угоди до нього від 15.08.2007 р., від 12.02.2008. від 20.10.2011 р.; визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] В судовому засіданні представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підтримала заявлений нею позов та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що згідно додатково угоди № 014/89/-07/430/5 до кредитного договору, позичальнику були надані грошові кошти у валюті - гривна, з метою придбання іноземної валюти - доларів США для погашення заборгованості за першим траншем кредиту, і таким чином позивальником був погашений валютний кредит, що отриманий ним раніше. На даний час заборгованість виникла і існує вже за гривневим кредитом, а тому немає підстав для відмови в задоволенні позову на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також заявляє про застосування стоків позовної давності щодо заявленого позову [PERSON], оскільки про порушення свого права він міг дізнатися з лютого 2001 року. Так, позивач проживав з відповідачами за його позовом в одному помешканні: квартирі [ADDRESS]. При здійсненні будівництва будинку мали б здійснюватися спільні капіталовкладення; після розлучення батьків позивач міг дізнатися про подальшу долю незавершеного будівництва; а до суду звернувся після 13 років з часу укладення правочину. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши частини 3, 4 ст. 267 ЦК України - за спливом строків позовної давності. Відповідачка [PERSON] не визнала позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Позов [PERSON] визнала та не заперечує проти викладених ним обставин. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] подала до суду заяву, згідно до якої визнає позов [PERSON] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] свій позов підтримав та пояснив, що в 1998 році він закінчив навчання в загальноосвітній школі. Після цього розпочалось будівництво членами його сім'ї, а саме батьками та ним житлового будинку [ADDRESS]. Влітку 1998 року був закладений фундамент під будинок. Влітку 1999 року було збудовано стіни будинку, зведено дах і покрито шифером. В будівництві приймали участь він та його батьки. В грудні 1999 року шлюб між батьками був розірваний і будівництво будинку було призупинено. Влітку 2005 року він разом з матір'ю продовжили будівництво даного будинковолодіння. Так, він та його матір вкладали свої кошти в будівництво, купували будівельні матеріали, позивач приймав участь своєю працею в даному будівництві. Зокрема, проводив штукатурні роботи, робив стяжку та вкладав підлогу, фарбував стелі та стіни. Влітку 2006 року мама з моєю сестрою перейшли проживати в даний будинок, а він до грудня 2012 року проживав в квартирі батьків в м. Рівне. Відповідно до статей 16-17 Закону України „Про власність", який діяв на час початку будівництва спірного житлового будинку з надвірними будівлями, жилий будинок є спільною сумісною власністю, якщо він побудований за рахунок спільної праці членів сім'ї. В грудні 2012 року він дізнався, що 14.02.2001 року батько [PERSON] подарував неповнолітній на той час сестрі [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 60%. Рішенням виконавчого комітету Шпанівської сільської ради № 124 від 24.05.2006 р. було вирішено оформити право приватної власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями на ім'я моєї сестри [PERSON], на підставі якого 09.06.2006 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Чинне на час посвідчення оспорюваного договору дарування незавершеного будівництва законодавство передбачало можливість відчужити незавершений будівництвом житловий будинок лише при наявності рішення про це виконкому місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої адміністрації. Ні такого рішення, ні згоди позивача як особи, яка брала участь у будівництві даного незавершеного будівництвом житлового будинку своєю працею та коштам як член сім'ї [PERSON] і відповідно до вимог закону є його співвласником, не було. Окрім цього, також був відсутній договір про будівництво спірного жилого будинку, який при посвідченні договору про відчуження житлового будинку, не закінченого будівництвом, подається як правовстановлювальний документ і приєднується до договору про відчуження, відповідно до п .54 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджена наказом Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 р.). Як вбачається з оскаржуваного рішення, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області прийняла 24.05.2006 р. рішення про оформлення права приватної власності за [PERSON] на даний житловий будинок, що суперечить вимогам чинного законодавства. Отже, наявні підстави для задоволення заявленого позову. позивач також подав заяву про поновлення строків. Зазначає, що він не був стороною оспорюваного договору, і про його існування дізнався лише в 2012 році. Тобто, в нього не було ні обов'язку, ні можливості дізнатися про укладений договір. За таких умов просить суд задовольнити заявлений позов про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсним рішення виконкому Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24.05.2006 р. № 124 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.06.2006 р. Відповідачка [PERSON] визнала цей позов, оскільки вона не приймала жодної участі ні своєю працею, ні своїми коштами в будівництві житлового будинку, який будувався її батьками та її старшим братом [PERSON]. ЇЇ батьки завжди говорили, що цей будинок будується для старшого брата. На день укладення оспорюваного договору дарування вона була неповнолітньою та не усвідомлювала, що це за договір. Після завершення його будівництва оформленням всіх документів на будинок займалась виключно мама, а вона лише за її проханням підписувала папери, не вникаючи в їх зміст. Вона особисто не говорила своєму брату [PERSON], що будинок оформлений на неї, та в її присутності про це не говорили батьки. Вперше [PERSON] дізнався, що будинок зареєстрований на відповідачку, коли переселився в даний будинок зі своєю сім'єю в грудні 2012 року, і лише після отримання [PERSON] копію позову з Рівненського райсуду брат [PERSON] дізнався про те, що будинок перебуває в іпотеці банку. Позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" не визнає з двох підстав. Задоволення позову брата [PERSON], який вважає обґрунтованим, свідчить про те, що в задоволенні позову банку про звернення стягнення на іпотечне майно повинно бути відмовлено. На даний час набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, вона передала в іпотеку майно в забезпечення виконання кредиту, наданого в іноземній валюті. Будинок використовується як її місце проживання, у власності немає іншого нерухомого житлового майна, та загальна площа переданого в іпотеку житлового будинку не перевищує 250 кв.м, та становить 112, 1 кв.м. Представник [PERSON] та відповідач [PERSON] визнали позов [PERSON] та не заперечують проти викладених ним обставин. Представник Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області позов не визнає та пояснили, що органи місцевого самоврядування не порушували прав інших громадян при здійсненні ними юридично значимих дій. А тому просять суд відмовити в задоволенні цього позову. Представник банку не визнав цей позов з мотивів, що викладені ним вище. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" підлягає до задоволення. Заявлений позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 18 липня 2006 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладена генеральна кредитна угода №014/52/918 (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.), відповідно до п.1.1 якої Банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди, і які є її невід'ємними частинами. 13 серпня 2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18.07.2006 р. (зі змінами від 13.08.2007р., від 20.02.2008 р.) укладено кредитний договір №014/89-07/430 (зі змінами від 20.10.2011 р.), згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 50 000,00 дол. США із сплатою 13,5% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення (Додаток №1 до кредитного договору), строком до 13.08.2012 р. Згідно з п. 6.5 у випадку невиконання [PERSON] умов кредитного договору, Банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Відповідно п. 5.1 кредитного договору №014/89-07/430 від 13.08.2007 р. (зі змінами від 20.10.2011 р.) [PERSON] зобов'язана забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених даним договором. Відсотки за кредит сплачуються щомісячно на рахунок доходів кредитору у відповідності до графіка погашення заборгованості. Основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається у відповідності до графіка погашення заборгованості (додаток 1 до договору). Відповідно до п. 9.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, сплачується кредитору пеня в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Строк повернення кредиту настав 13.08.2012 р., кредит на даний час не повернено. 20 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18 липня 2006 року (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.) укладено кредитний договір №014/89-07/839 (зі змінами від 20.10.2011 р.), згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 62 030,00 дол. США із сплатою 13,5% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення (Додаток №1 до кредитного договору), строком до 09.11.2013. Відповідно п. 5.1 кредитного договору №014/89-07/839 від 20.02.2008 р. (зі змінами від 20.10.2011р), [PERSON] зобов'язана забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених даним договором. Відсотки за кредит сплачуються щомісячно на рахунок доходів кредитору у відповідності до графіка погашення заборгованості. Основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається у відповідності до графіка погашення заборгованості (додаток 1 до договору). Відповідно до п. 9.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, сплачується кредитору пеня в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно з п. 6.5 у випадку невиконання [PERSON] умов кредитного договору, Банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 772 551, 44 грн. (сімсот сімдесят дві тисячі п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 44 коп. за кредитними договорами 14/89-07/430 від 18.08.2007 р; № 014/89-07/839 від 20.02.2008 р., в тому числі: 649 798, 93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 53 186, 37 грн. - заборгованість за відсотками; пеня - 69 566, 14 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з генеральної кредитної угоди №014/52/918 від 18.07.2006 (зі змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р.), між Банком і Відповідачем - [PERSON] укладено договір іпотеки №014/52/918-з від 18.07.2006 (зі змінами від 15.08.2007; 12.02.2008; 20.10.2011). Відповідно до п. п. 1.1- 1.2 договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою №014/52/918 від 18.07.2006 , Відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області 09.06.2006 р., на підставі рішення виконавчого комітету цієї ж сільської ради від 24.05.2006 р. за № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10990136, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 20.06.2006 р. Земельна ділянка площею 0,12 га, що розташована на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Ця земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-РВ № 020363, виданого 23.05.2011 р. Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області на підставі Договору дарування від 14.02.2001 № 2-195. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10184; кадастровий номер земельної ділянки 56:246:895:00:07:032:0041. Згідно п.1.3. договору іпотеки, предмет іпотеки оцінюється сторонами в сумі 642 740, 00 грн. Пунктом 3.1.4 договору іпотеки сторони передбачили, що у випадку невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його відповідно до п. 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення [PERSON] умов кредитного договору. Відповідно до п. 5.4. договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі за рішенням суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавці або третьої особи. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Згідно частин 1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі , коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, (термін), якщо інше не встановлено договором, законом. Аналогічні положення передбачені Законом України "Про іпотеку". Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому законом. Законом України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно ст.11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Намагаючись вирішити питання про повернення вказаної заборгованості по кредитах, 12.06.2013 р. Банк звернувся до [PERSON] та Відповідача з вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань, усунення порушень, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитами не погашена. За таких умов суд вважає заявлений банком позов доведеним і обґрунтованим, а тому він підлягає до задоволення. Згідно додатково угоди № 014/89/-07/430/5 до кредитного договору, позичальнику були надані грошові кошти у валюті - гривна, з метою придбання іноземної валюти - доларів США для погашення заборгованості за першим траншем кредиту, і таким чином позивальником був погашений валютний кредит, що отриманий ним раніше. На даний час заборгованість виникла і існує вже за гривневим кредитом, а тому немає підстав для відмови в задоволенні позову на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В той же час не підлягає до задоволення позов [PERSON] Так, права та обов'язки відповідачів щодо спірного майна виникли з часу виділення земельної ділянки в 1992 році та початку будівництва. Батьки позивача на час будівництва перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до положень КпШС України (ст.ст. 22, 23, 28, 29, 77) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. За життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року "Про власність" (чинного на час виникнення спірних відносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15), указано, що, розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність") Отже необхідними умовами набуття права спільної сумісної власності на підставі Закону України «Про власність» є набуття майна в результаті спільної праці або за спільні кошти, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. Матеріали справи не містять письмової угоди між позивачем та відповідачами - батьками про придбання (створення) спільної сумісної власності. Також позивач не надав суду належні і допустимі докази величини його трудової участі, які б надавали суду (навіть за наявності письмової угоди) зробити висновок про те, що розмір такої трудової участі дорівнював затратами інших учасників договору, і доля кожного у створеному майна відповідала б 1/3 частині. Таким чином заявлений позов є безпідставним. Зважаючи на це немає підстав для скасування рішень органів місцевого самоврядування, пов'язаних з оформлення права власності на майно та переходу такого права до [PERSON]; і для послідуючого визнання недійсним договору іпотеки. Крім того, суд вважає, що позивач [PERSON] не міг не знати про перехід права власності на це майно до своєї сестри; та не міг не знати як про укладення кредитного договору, так і про укладення договору іпотеки. Так, будівництво будинку передбачало значних майнових витрат; позивач проживав разом з іншими відповідачами (своєю родиною) і, принаймі, міг дізнатися про походження значної суми грошових коштів. Пропуск строків позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові крім випадків, коли позов є безпідставно заявленим. А оскільки даний позов є безпідставно заявленим, то в його задоволенні слід відмовити саме з цих підстав. Покликання представника [PERSON] та позивача на ту обставину, що відповідачі визнали позов [PERSON], і це свідчить про доведеність такого позову, не заслуговують на увагу. Адже сам по собі факт визнання особою тих чи інших обставин позову без відповідного підтвердження цих обставин належними та допустимими доказами не можуть слугувати для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України - вони повинні бути стягнуті на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з відповідачки за первісним позовом.

Outcome: approved