Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, відповідно до якого просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком № 46 по вулиці Центральна в смтКриве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у вказаному будинку зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з лютого місяця 2017 року і в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилась, клопотанням від 27 червня 2018 року просила розглянути страву в її відсутність, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні так як вона є співвласником житла. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 цього кодексу передбачений строк - шість місяців, протягом якого зберігається жиле приміщення при відсутності наймача в жилому приміщенні. За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 січня 1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії І-ФП №474664 виданого Кривоозерським районним відділом ЗАГС Миколаївської області 23 січня 1988 року (а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18810268 виданого Первомайським МБТІ 14 травня 2008 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область Кривоозерський район смтКриве Озеро вул.Леніна, 46 зареєстроване за [PERSON] 14 травня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності серії САВ №778159 виданого Кривоозерською селищною радою 14 травня 2008 року (а.с.5-6). Розпорядженням Кривоозерського селищного голови від 17 лютого 2017 року №2р-ОД "Про перейменування вулиць в смт Криве Озеро" вулицю "Леніна" перейменовано на "Центральна". Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно положень ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.47\~Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положень ст.9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що на час розгляду спору в суді, відповідач є співвласником житлового будинку №46 по вулиці Центральна в смтКриве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області та законних підстав на позбавлення її права користування чи обмеження у праві користування жилим приміщенням і зняття з реєстрації місця проживання в ньому в примусовому порядку судом не встановлено, тому позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed