Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

27 вересня 2016 року [PERSON]\~звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його\~ користь\~ середній заробіток за час затримки виплати заробітної\~ плати в сумі 66961,58 грн. На обґрунтування позову зазначив, що з 15 жовтня 2012 року по 02 лютого 2015 року він знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством "Барєр", де працював заступником головного інженера начальником дільниці з технічного обслуговування обєктів ДП "Барєр".При звільненні з роботи 02 лютого 2015 року відповідач не виплатив йому заробітну плату в день звільнення у повному обсязі в сумі 42125,40 грн. 19 вересня 2016 року відповідач виплатив йому частину належних до виплати сум при звільнені, тому він має право на стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 66961,58 грн. При розрахунку середньої заробітної плати він керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За цим розрахунком розмір його середньоденної заробітної плати складає 164,93 грн., і відповідно середній заробіток за період затримки розрахунку з 03 лютого 2015 року по 19 вересня 2016 року, тобто за 406 робочих днів, становить 164,93 грн. х 406 днів = 66961,58 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просив позов задовольнити. Також пояснив суду, що 19 вересня 2016 року відповідач виплатив йому 38934,96 грн, а повинний був виплатити 42125,40 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди. Під час роботи в ДП "Барєр" в нього був восьмигодинний робочий день. Вважає, що ним не пропущений строк звернення до суду, оскільки він звернувся до суду з цим позовом 27 вересня 2016 року, тобто протягом трьох місяців з моменту останньої виплати відповідачем частини заборгованості, яка відбулася 19 вересня 2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, де пояснив що 02 лютого 2015 року позивач був звільнений з посади інженера - начальника дільниці з технічного обслуговування ДП "Барєр" за угодою сторін. Під час звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх належних сум при звільненні, а саме не погасив заборгованість по заробітній платі. В звязку з чим позивач 27 вересня 2016 року звернувся до суду з цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки на частину позовних вимог, що стосується стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку, не поширюється дія ч.2 ст. 233 КЗпП України, а підлягає застосуванню ч.1 ст. 233 КЗпП України щодо тримісячного терміну звернення до суду за захистом трудових прав, який обчислюється з дня коли працівник дізнався або повинний був дізнатися про порушення свого права. Також вважає, що у підприємства не виникло обовязку перед позивачем щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, так як він не відноситься до мінімальної заробітної плати і не є соціальною гарантією. До того ж, наявність заборгованості по заробітній платі виникла через відсутність державного фінансування ДП "Барєр", не зважаючи на звернення відповідача до Міністерства виділити підприємству кошти для виплати заробітної плати працівникам. Позивач взагалі не мав права звертатися з вимогами до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки, оскільки в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не за рішенням суду. Також суду пояснив, що заборгованість по заробітній платі не була виплачена позивачу в день звільнення через складне матеріальне становище, що склалося на підприємстві. Рішенням суду з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі, яку ДП "Барєр" частково виплатило позивачу. Кошти підприємству були перераховані з державного бюджету за цільовим призначенням. Залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 3190,40 грн. Просить відмовити позивачу в задоволенні його позову. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає\~задоволенню. Судом встановлено, що з 15 жовтня 2012 року, згідно наказу № 151/ос від 12 листопада 2012 року, [PERSON] був прийнятий на посаду начальника дільниці по дезактивації радіоактивних забруднень трубопроводів та обладнання Державного підприємства "Барєр". Наказом №27/ос від 26 лютого 2013 року позивач був переведений на посаду заступника головного інженера начальника дільниці по дезактивації радіоактивно-забруднених трубопроводів та обладнання. Наказом № 215/ос від 01 листопада 2013 року [PERSON] переведено на посаду заступника головного інженера начальника дільниці з технічного обслуговування обєктів. На підставі наказу ДП «Барєр" № 3/ОС від 02 лютого 2015 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с. 5) та копією наказу (розпорядження) № 3/ОС від 02 лютого 2015 року (а.с. 29). На час звільнення позивача з роботи заборгованість по виплаті йому заробітної плати складала 42125,40 грн. за період роботи з квітня 2014 року по січень 2015 року, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 травня 2015 року, яке ухвалено у цивільній справі № 209/957/15-ц, провадження № 2/209/823/15, за позовом [PERSON] до Державного підприємства "Барєр" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, моральної шкоди (а.с. 52). Вказаним вище рішенням з Державного підприємства "Бар'єр" на користь [PERSON] було стягнуто нараховану, але виплачену заробітну плату в сумі\~ 42125,40 грн. та 1000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 43125,40 грн. (а.с. 52). 16 червня 2016 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду (а.с. 54). Як вбачається із наданої ДП "Барєр" довідки від 20 жовтня 2016 року № 03/520 (а.с. 28), нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата в сумі 42125,40 грн, яка була стягнута з відповідача на його користь рішенням суду, була сплачена позивачу 19 вересня 2016 року в сумі 38934,96 грн. Станом на 20 жовтня 2016 року залишок заборгованості становить 3190,44 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно\~ ст.\~ 117 КЗпП України\~ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач був звільнений з роботи в КП "Барєр" 02 лютого 2015 року, рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 42125,40 грн., виплату частини заборгованості по заробітній платі відповідач здійснив 19 вересня 2016 року, залишок заборгованості по заробітній платі становить 3190,40 грн., яка до теперішнього часу позивачу не виплачена, що не заперечується відповідачем у справі. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом, оскільки в ч.2 ст 233 КЗпП Ураїни передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. ДП "Барєр" лише 19 вересня 2016 року виплатило позивачу частину заборгованості по заробітній платі в сумі 38934,96 грн., але повністю заборгованість по заробітній платі не виплачено до цього часу. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 66961,58 грн. за період з 03 лютого 2015 року по 19 вересня 2016 року, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 164,93 грн. за 406 робочих днів. Згідно довідки ДП "Барєр" від 22 листопада 2016 року № 03/607 (а.с. 63), середньоденна заробітна плата звільненого працівника [PERSON] за останні два місяці перед звільненням (згідно постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100), складає 272,38 грн. В судовому засіданні позивач відмовився збільшувати розмір своїх позовних вимог з урахуванням розміру його середньго заробітку зазначеного в наданій суду довідці представником відповідача. Згідно листів Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та № 10846/0/14-15/13\~від 20 липня 2015 року\~ «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 листопада\~ 2014 року №1084-р., кількість робочих днів затримки розрахунку\~за період з 03 лютого 2015 року по 19 вересня\~ 2016 року включно становить\~408 робочих днів. З урахуванням викладеного вище, виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за 406 робочих днів в сумі 66961,58 грн., як про це зазначено в позові та згідно розрахунку вказаного на обгрунтування позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави\~ належить\~ стягнути\~ судовий збір в сумі 669,61 грн.,\~оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні\~до суду.

Outcome: approved