Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.11.2019 о 02:03 год. на 475 км. а/д 14-12 відповідач керував транспортним засобом марки RENAULT KANGOO, д. н. з. [NUMBER] . Під час керування транспортним засобом відповідач заснув та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із транспортним засобом марки VOLVO FL 612, д. н. з. [NUMBER] , під керуванням Позивача, чим порушив вимоги п. 2.9 Б ПДР України. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.02.2020 року по справі №930/372/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 114647139 від 29.12.2018 року. Франшиза, згідно Поліса , становить 2000 грн. Згідно з звітом №19/1016 від 23.02.2020 року дійсна вартість автомобіля VOLVO FL 612, д н. з. [NUMBER] на момент події становить 170155,54 грн. Вартість автомобіля VOLVO FL 612, д. н. з. [NUMBER] в пошкодженому стані складає 26476,65 грн., а тому розрахунок розміру матеріального збитку становить: 170155,54 грн. - 26476,65 грн. = 143678,89 грн. Так як ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну, згідно Поліса Відповідача складає 100000 грн. то з урахуванням франшизи Позивач отримав від страховика Відповідача відшкодування лише у розмірі 98000 грн. Оскільки вартість майнового збитку, завданого Позивачу пошкодженням автомобіля марки VOLVO FL 612, д. н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений Позивачу розмір страхового відшкодування, то із Відповідача, як винної особи, на користь Позивача підлягає стягненню різниця між завданим матеріальним збитком у розмірі 143678,89 та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 98000 грн., що становить 45678,89 грн. Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини Відповідача Позивачеві завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, пережитому в ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за стан здоров`я. Також, моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану Позивач не мав можливості користуватись ним та зазнав багато незручностей, що виникли внаслідок цього. Також, слід зазначити, що Позивач є приватною особою-підприємцем, що підтверджується відомостями з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осів підприємців та громадських формувань та основним видом його діяльності є КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт. До моменту ДТП за участі Відповідача, Позивач заробляв собі та своїй сім`ї на прожиття якраз за допомогою свого автомобіля. Але, через ДТП, автомобіль Позивача втратив своє функціональне призначення і до того ж на цей транспортний засіб було накладено арешт згідно з ухвали слідчого судді №930/2966/19 від 04.12.2019 року. Таким чином Позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, а тому з Відповідача має бути стягнуто на користь Позивача 30000 грн. моральної шкоди. Також, одним з різновидів збитку є упущена вигода, яка уявляє собою неотриманий обґрунтовано очікуваний і запланований прибуток, який би особа отримала у разі, якби не виникли певні обставини, від неї незалежні. У даному випадку такою обставиною є ДТП і пошкодження в ній автомобіля Позивача, на якому мали б здійснюватись заплановані і обумовлені домовленостями сплатні перевезення. Згідно з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи- підприємця річний дохід Позивача за 2019 рік становив 109885,00 грн. Але, це дохід фактично за 11 місяців, так як ДТП за участі Позивача та Відповідача трапилося 20.11.2019 о 02:03 год., а тому в грудні місяці Позивач вже не міг використовувати свій транспортний засіб з метою отримання прибутку так як авто було пошкоджено і на нього накладено арешт. Отже, з вищезазначеного видно, що місячний дохід Позивача у 2019 році становив 109885,00/11= 9989,54 грн. В свою чергу, за останні 6 місяців (182 дні) Позивач отримав дохід у розмірі 59937,24 грн., що дорівнює 329,32 грн. в день. У зв`язку з чим, Позивач просить стягнути з Відповідача 45678,89 грн. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди та 83647,28 грн. упущеної вигоди. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь Позивача матеріальну шкоду в повному обсязі, моральну шкоду у сумі 2000 грн., судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити, зокрема у стягненні упущеної вигоди, оскільки сума у розмірі 83 647,28 грн., оскільки Позивачем будь-яких підтверджуючих документів щодо його можливості отримати прибуток не надав. У своїй відповіді на відзив представник позивача - адвокат Підреза І.В. не згоден із запереченнями Відповідача проти задоволення позову, просить позов задовольнити в повному обсязі, оскільки моральна шкода у розмірі 30000 грн. не є завищеною та відповідає засадам розумності, а розмір упущеної вигоди є справедливим та обґрунтованим. Представник позивача - адвокат Підреза І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Кіцула В.І. в судовому засіданні позов визнав частково, просить суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 2000 гривень, а у задоволенні вимоги щодо стягнення упущеної вигоди відмовити у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю цієї вимоги, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували що Позивач дійсно міг би реально отримати доходи, однак не отримав їх внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля, до суду не надано. Суд, заслухавши учасників судового засідання, ознайомившись з матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2019 о 02:03 год. на 475 км. а/д 14-12 водій [PERSON] керував транспортним засобом марки RENAULT KANGOO, д. н. з. [NUMBER] , у стані стомлення в послідуючому заснув та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із транспортним засобом марки VOLVO FL 612, д н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.9 Б ПДР України. Відповідно до відповіді слідчого СВ ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Кащука С.Ю. від 11.06.2021 в ході досудового розслідування кримінального провадження №12019020210000542 від 20.11.2019 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, було накладено арешт на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo» із реєстраційним номером [NUMBER] та автомобіль марки «Volvo» моделі «FL612» із реєстраційним номером [NUMBER] . В подальшому ухвалою Немирівського РС Вінницької області (справа №930/29*66/19, провадження №1-кп/930/36/20) арешт на автомобіль марки «Volvo» моделі «FL612» із реєстраційним номером [NUMBER] було скасовано. Після чого 17.01.2020 на підставі вказаної ухвали суду із заявою звернувся [PERSON] із проханням повернути належний йому автомобіль, в результаті чого даний автомобіль було повернено власнику - [PERSON] під розписку. Постановою про закриття кримінального провадження від 27.01.2020, винесеної прокурором Немирівської місцевої прокуратури Садовніком О.В., кримінальне провадження №12019020210000542 від 20.11.2019 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.02.2020 у справі №930/372/20, провадження №3/930/211/20, [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Відповідно до листа - відповіді із Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"" №06681/9120 від 08.05.2020, "цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована AT «СГ ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 114647139 від 29.12.2018 р. Франшиза, згідно Поліса , становить 2 000,00 грн. Дійсна вартість автомобіля Volvo FL612 н.з. [NUMBER] на момент події, згідно Звіту № 19/1016 від 23.02.2020 р., ФОП [PERSON] , становить 170 155,54 грн. Вартість автомобіля в пошкодженому стані, згідно Висновку № 33-R/67/4 від 24.03.2020 р., ФОП [PERSON] , становить 26 476,65 грн. Розрахунок розміру матеріального збитку:170 155,54 грн. - 26 476,65 грн. = 143 678,89 грн. Ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну, згідно Поліса , складає 100 000,00 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування 100 000,00 грн. - 2 000,00 грн. = 98 000,00 грн." Відповідно до звіту №19/1016 від 23.02.2020 про оцінку автомобіля VOLVO FL 612, реєстраційний номер [NUMBER] , матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ VOLVO FL 612, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження складає 170 155, 54 грн. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №33-R/67/4 від 24.03.2020, ринкова вартість майна VOLVO FL 612, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, в пошкодженому стані складає 26476,65 грн. Відповідно до податкової декларації платника податку ФОП [PERSON] за 2019 рік, останній у 2019 році отримав дохід у розмірі 109885 грн.. Відповідно до податкових декларацій платника податку ФОП [PERSON] за 2020 рік, останній у 2020 році отримав дохід у розмірі 58500 грн.., при чому за перший квартал 2020 року та за півріччя 2020 року - доходу не отримав, за три квартали 2020 року - 19450 грн.. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, п. 8, ч.2 даної статті визначається що способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, враховуючи, що страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, а також враховуючи визнання позову відповідачем в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає, що з відповідача [PERSON] , як з винної у ДТП особи, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб позивача, підлягає стягненню на користь [PERSON] різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 45678,89 грн. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивача внаслідок неправомірності дій іншої особи. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується роз`яснення Пленуму Верховного Суду, викладені в п.9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 №4 (з наступними змінами та доповненнями) про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як вбачається, позивач обґрунтовує завдання йому [PERSON] моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., тим, що внаслідок ДТП він зазнав негативних наслідків немайнового характеру, пережитому в ДТП переляку, нервовому стресі, моральних страждань та переживань за стан здоров`я, також враховує глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Разом з тим, з огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Щодо вирішення вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, то відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача». Звертаючись із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір. Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі неналежного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку саме у такому розмірі і саме за той період, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів. Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати саме таку вигоду, використовуючи свій транспортний засіб за призначенням і що за зазначений ним період його дохід був би саме на рівні 83647,28 гривень і в цей період не сталося б інших обставин, враховуючи характер його діяльності, які б перешкодили отриманню ним саме такого прибутку. Посилання позивача на податкові декларації платника єдиного податку ФОП за 2019-2020 рр., вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір щомісячного доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій (вчинив ДТП). Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог щодо завдання реальних збитків (упущена вигода) внаслідок пошкодження автомобіля відповідачем. А тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні з позовом до суду позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1593,26 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 6800 грн., що підтверджується матеріалами справи. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди завданої ДТП в загальному розмірі 50678,89 гривень (матеріальної шкоди у розмірі 45678, 89 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.), то при розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 159326,17 грн. та задоволено на суму 50678,89 грн., тобто на 32 %. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 509,84 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2176 грн.

Outcome: partial