Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи позов тим, що в 1971 році отримав зі своєю дружиною [PERSON] квартиру [ADDRESS] відповідно до ордеру №1717 від 06.08.1971 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради. В 1986 році шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. У вересні 1986 року він одружився з [PERSON], яка взяла його прізвище [PERSON]. В травні 1993 року він разом з відповідачем приватизували квартиру [ADDRESS], яка після приватизації належить їм на праві спільної часткової власності по 11/100 (1/2) частки, згідно свідоцтва на право власності від 18.05.1993 року. В 1994 року відповідач виїхала з квартири і з того часу в квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги, не несе витрати по утриманню будинку, не робить ремонтів, весь тягар по утриманню квартири лежить на ньому. 04.05.2000 року шлюб між ними розірвано. Відсутність відповідача підтверджується актом від 09.11.2012 року та довідкою ЖЕК №6 від 21.01.2013 року №87. Таким чином, протягом 10 років він добросовісно володіє чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти даним майном. Він є людиною похилого віку, пенсіонером, потерпає від ряду хронічних захворювань. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав та суду пояснили, що позивач в 1971 році отримав зі своєю першою дружиною [PERSON] квартиру [ADDRESS], виконавчим комітетом Вінницької міської ради було видано ордеру №1717 від 06.08.1971 року. В 1986 році позивач розірвав шлюб з [PERSON], а в вересні 1986 року одружився з [PERSON], яка взяла його прізвище [PERSON]. В травні 1993 року позивач разом з відповідачем приватизували квартиру, яка після приватизації належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частки, згідно свідоцтва на право власності від 18.05.1993 року. Дітей від шлюбу не було. В 1994 року відповідач виїхала з квартири і з того часу в квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги, не несе витрати по утриманню будинку, не робить ремонтів, весь тягар по утриманню квартири лежить на позивачеві. 04.05.2000 року шлюб між ними розірвано. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2000 р. відповідача визнано такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] Більше десяти років позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою. [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований лише позивач. Позивач є людиною похилого віку, пенсіонером, потерпає від ряду хронічних захворювань. Просять позов задовольнити, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала відповідачу, судові витрати залишити без відшкодування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем, їй відомо, що він проживає в квартирі сам, його дружини [PERSON] вона не бачила за місцем проживання біля 20 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем, тому вони часто зустрічаються. Йому відомо, що [PERSON] була дружиною позивача. Тривалий час позивач проживає в квартирі сам, його дружини [PERSON] не бачив за місцем проживання біля 20 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно ордера, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 06.08.1971 року №1717 вбачається, що він виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.07.1971 року №546 [PERSON], надано право на зайняття квартири [ADDRESS], склад сім'ї чоловік [PERSON] та бабуся [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 18.05.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 18.05.1993 року №322 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 13.08.1993 року, реєстровий номер №827/6411 кн. 151 ст. 106. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області 04.05.2000 року серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04.05.2000 року, актовий запис №611. Як вбачається із довідки виданої Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна контора №6" від 21.01.2013 року № 187 [PERSON], бувша дружина не проживає з 1994 року по теперішній час по [ADDRESS], в квартирі зареєстрований [PERSON], оплата за житлово-комунальні послуги проводиться ним вчасно. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №99064, зокрема, вбачається, що згідно технічного паспорту виданого Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 27.03.2013 року на квартиру [ADDRESS], власниками квартири є [PERSON] - 1/2 частки та [PERSON] - 1/2 частки. Як вбачається з довідки Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" від 26.04.2013 року №2301, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №99064 та проведеного розрахунку Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" станом на 27.03.2013 року інвентаризаційна вартість квартири складає 56 373 грн. 00 коп. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2000 р. [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач добросовісно заволодів майном, а саме, 1/2 часткою квартири, яка належала його бувшій дружині [PERSON] Заволодіння чужим майном не є результатом протиправної поведінки позивача, не пов'язане з насильством, обманом, використанням хворобливого стану власника, не суперечить основам правопорядку та моралі. Доказами добросовісного володіння позивача суд вважає надані ним докази про те, що він зареєстрований та проживає в квартирі, сплачує комунальні послуги, послуги за електропостачання, водопостачання, теплопостачання. Позивач продовжує безперервно та відкрито, не приховуючи цього факту від третіх осіб, володіти часткою квартири протягом більше десяти років. Власник майна фактично відмовилася від майна, що підтверджується довідкою виданою Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна контора №6" від 21.01.2013 року № 187 [PERSON], згідно якої бувша дружина позивача не проживає по [ADDRESS] з 1994 року по теперішній час. Крім того, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2000 р. [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. І фактично з цього часу позивач добросовісно заволодів майном, яке належало його бувшій дружині [PERSON] та продовжує безперервно та відкрито володіти даним майном. На підставі викладеного, враховуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволодів майном, а саме, 1/2 часткою квартири, яка належала його бувшій дружині [PERSON], тривалий час проживає в даній квартирі і продовжує відкрито, тобто, очевидно для третіх осіб, безперервно володіти цією часткою квартири протягом більше десяти років, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач довів обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, надав суду докази, що підтверджують його позовні вимоги, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, який просить судові витрати покласти на нього та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved