Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в особі Вінницької філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання списати неправомірно нараховану заборгованість з банківського рахунку, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона в червні 2008 року у відділенні "Київське-1" Вінницької філії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" отримала кредитну картку № [NUMBER] з лімітом кредиту в 1 000 грн., якою вона користувалася відповідно до умов її використання по 2009 рік включно. Немаючи кредитної заборгованості в 2009 році вона припинила користування цією карткою. Однак 22.05.2012 року на її мобільний телефон [NUMBER] їй було повідомлено про те, що у неї є заборгованість перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", яка виникла 29.02.2012 року. Для з'ясування ситуації вона 23.05.2012 року звернулася у відділення банку "Київське-1" та дізналася, що за кредитною карткою № [NUMBER] банком в односторонньому порядку нарахована заборгованість у зв'язку із оплатою послуг мобільного зв'язку на суму 8 844 грн. Проте, послуг мобільного зв'язку ні на вказану суму, ні взагалі через банкомати вона жодного разу не сплачувала, при цьому, ніяк не могла б цього зробити, так як кредитний ліміт по картці становив лише 1 000 грн., а тому про кошти в розмірі 8 844 грн. їй нічого не відомо. Не отримавши змістовної відповіді, вона продовжувала неодноразово звертатися до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" з проханням провести службове розслідування, списати заборгованість, так як вона нарахована неправомірно та безпідставно, оскільки до її утворення вона ніякого відношення не має, проте її вимоги були відхилені без будь-яких на це пояснень На даний час її продовжують "тероризувати" працівники банку, надсилати смс повідомлення, телефонувати їй вночі, приходити у вихідні дні до неї додому, а також звертаються особи, які представляються працівниками банку та погрожують їй у грубій формі, з вимогами погасити заборгованість, яка на час звернення до суду вже складає понад 17 290 грн. 00 коп. Банк без її відома відкрив нову кредитну картку на її ім'я [NUMBER], на яку продовжує нараховувати борг, переведений із попередньої картки. Вважає, що такими діями відповідач порушує її права, на її заяви відповіді відповідач не надає. Зазначає, що вона не просила банк її кредитувати, розпорядження на списання коштів з її рахунку вона не надавала, рішення суду про списання з рахунку коштів не виносилося, угода нею про такі умови не складалася. Будь-яких умов про списання грошей із її рахунку між нею та банком не обговорювалося. В даному випадку банк вийшов за межі своїх повноважень, оскільки ні вона ні будь-хто інший вищевказані кошти їй на банківський рахунок не перераховував, це зробив у односторонньому порядку сам банк, на що права не мав. Вважає, що відповідач провів неправомірне нарахування заборгованості на її рахунок без належних на те підстав та розпоряджень з її сторони, умисно ухиляється від з'ясування всіх обставин справи, свідомо затягує вирішення її питання по суті та не бажає виправити виявлене порушення відповідно до вимог чинного законодавства. Просить зобов'язати відповідача анулювати з її особового рахунку заборгованість та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та суду пояснила, що в червні 2008 року вона отримала кредитну картку № [NUMBER] з лімітом кредиту в 1 000 грн., якою користувалася по 2009 рік включно. Немаючи кредитної заборгованості в 2009 році вона припинила користування цією карткою. 22.05.2012 року на її мобільний телефон [NUMBER] їй було повідомлено про те, що у неї є заборгованість перед банком, яка виникла 29.02.2012 року. Для з'ясування ситуації вона вона неодноразово зверталася до відповідача і працівники банку їйповідомили, що за кредитною карткою № [NUMBER] банком в односторонньому порядку нарахована заборгованість у зв'язку із оплатою послуг мобільного зв'язку на суму 8 844 грн. Однак послуг мобільного зв'язку вона не сплачувала, при цьому, і не могла б цього зробити, так як кредитний ліміт по картці становив лише 1 000 грн. Вона неодноразово зверталася до банку із письмовими заявами з проханням списати заборгованість, проте банк на її заяви не реагує, жодних змістовних відповідей не надає. На даний час її продовжують надсилати смс повідомлення з банку, телефонувати з вимогами погасити заборгованість, яка на час звернення до суду вже складала понад 17 290 грн. 00 коп. і на момент розгляду справи нарахована банком заборгованість значно зросла. Банк без її відома відкрив нову кредитну картку на її ім'я [NUMBER], на яку продовжує нараховувати борг, переведений із попередньої картки. Вважає, що такими діями відповідач порушує її права, вона не просила банк її кредитувати, розпорядження на списання коштів з її рахунку не надавала, рішення суду про списання з рахунку коштів не виносилося, угода нею про такі умови не складалася. Будь-яких умов про списання грошей із її рахунку між нею та банком не обговорювалося. В судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просить суд зобов'язати відповідача списати заборгованість з її особового карткового рахунку [NUMBER] заборгованість у сумі 8 844 грн. 00 коп. та всі відсотки, штрафи, пеню, які були нараховані на цю суму по даний час. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - Ліфанова Л.М. в судове засідання не з'явилася, хоча своєчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, те, що позиваа не заперечує проти заочного вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] в червні 2008 року у відділенні "Київське-1" Вінницької філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" отримала кредитну картку № [NUMBER] з лімітом кредиту в 1 000 грн., якою користувалася по 2009 рік включно. Немаючи кредитної заборгованості в 2009 році позивач припинила користування карткою. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором з використанням кредитної карти. Як вбачається із виписки з карткового рахунку [PERSON], основної картки [NUMBER] та картки [NUMBER] за період з 01.11.2008 року по 31.10.2012 року, залишок на картці на 08.09.2011 року становив 00 грн. 00 коп. 29.02.2012 року відповідачем в односторонньому порядку списано з карткового рахунку позивача кошти в сумі 8 844 грн. 00 коп. за користування послугами мобільного зв'язку, які надані ПрАТ "Київстар". В подальшому на дану суму відповідачем нараховувалися пеня та відсотки. Відповідно до листа Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області від 18.04.2014 року, відділенням розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12012010010000403 від 07.12.2012 року, за 28.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. Встановлено, що в період часу з 15.03.2011 року по 28.03.2011 року невідомі особи, шляхом поповнення рахунку телефонних номерів операторів мобільного зв'язку "Київстар", "МТС", Білайн" та "Лайф", через банкомат КБ "Приватбанк", що розташований по вул. Київській, 173 в м. Вінниці заволоділи коштами банку на загальну суму 1 918 233 грн. 00 коп. Незважаючи на те, що дані поповнення рахунків мобільних телефонів стали можливі через внутрішній збій банкоматного софту, особи які здійснювали вказані транзакції усвідомлювали, що кошти, якими проводився розрахунок, їм не належать та є власністю КБ "Приватбанк". [PERSON], [INFO] допитана по кримінальному провадженню в якості свідка та повідомила, що у вказаний період часу її колишній чоловік [PERSON] поповнював рахунок її мобільного телефону за допомогою перерахування коштів та за його проханням вона перенаправляла отримані кошти на інші номери операторів мобільного зв'язку. Також повідомила, що їй не було відомо, що дані кошти незаконно перераховані вказаною особою. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] неодноразово зверталася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" протягом 2012 - 2013 р.р. із вимогою надати інформацію щодо підстав нарахування заборгованості, відсотків, пені та підстав відкриття на її ім'я без її згоди нової кредитної картки. Однак, як вбачається із листа Приватного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", адресованого [PERSON], від 26.06.2012 року №30.1.0.0/2-120523/2326, позивачу було повідомлено, що у претензії з приводу повернення грошових коштів в сумі 9 764 грн. 00 коп. їй відмовлено. Як вбачається із листа Приватного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", адресованого [PERSON], від 04.09.2012 року № 38.0.0.0.0/41-20120821/1794 позивачу, зокрема було повідомлено, що за її кредитною карткою [NUMBER] виникла прострочена заборгованість 29.02.2012 року в зв'язку з оплатою послуг мобільного зв'язку. Крім того, із листа Приватного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", адресованого [PERSON], без номера та без дати вбачається, що позивачу, зокрема було повідомлено, що у зв'язку з несвоєчасною оплатою кредиту станом на 20.10.2013 року сума її заборгованості складає 16 570 руб., яку їй необхідно терміново погасити. Також, листами Приватного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" від 20.06.2012 року, 29.12.2012 року, 13.08.2013 року [PERSON] було повідомлено, що банк просить зачекати з відповіддю на запит, оскільки спеціалісти банку шукають необхідну інформацію та проводять перевірку даних. Крім того, суд зазначає, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2014 року було витребувано у відповідача інформацію про рух коштів на рахунку позивача та копію договору, на підставі якого позивачу було видано кредитну картку № [NUMBER]. Однак ухвала суду відповідачем виконана не була. 14.05.2014 року ухвала суду повторно була направлена відповідачу для виконання, однак ухвала суду відповідачем виконана не була. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також, у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку платника або третіх осіб. Згідно п. 6.1-6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 якщо кредитором по договору є банк, обслуговуючий платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або в іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, необхідну банку для списання коштів з рахунку платника. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнту, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано до суду доказів використання позивачем кредитних коштів в сумі 8 844 грн. 00 коп., безпідставно здійснено в односторонньому порядку списання коштів з карткового рахунку позивача, а тому нарахування заборгованості позивачу та списання зазначеної суми з рахунку позивача, подальше нарахування пені та відсотків є незаконним та порушує права позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позов є обґрунтованим, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позов задоволено, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved