Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , та яка зареєстрована за [PERSON] на праві спільної сумісної власності, накладений постановою б/н 21.05.2001, яка видана Відділом державної виконавчої служби Червонозаводського району, зареєстрована в реєстрі 06.09.2007 за № 5615830 Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК), архівний номер 2877366 HARKOV 1, Архівна дата: 18.06.2001, дата виникнення 18.06.2001, № реєстру 14976, внутр. номер 7301F63327F23F318339. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить частина житлової квартири [ADDRESS] , на яку, за повідомленням нотаріуса, ВДВС Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова накладено арешт в межах виконання вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2001. Ухвалою суду від 25.06.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) суд встановив наступне. Згідно матеріалів справи [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить частина житлової квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки Першої Харківської міської державної нотаріальної контори від 09.01.2020 за № 16/02-14, позивач, є спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після померлого [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців - відсутні. В межах виконання вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2001, який набрав законної сили 28.03.2001 на частину квартири [ADDRESS] , накладений арешт ВДВС Червонозаводського району м. Харкова (Міжрайонний відділ ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах). Право власності на частину квартири [ADDRESS] [PERSON] набуте 12.08.2009. Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна може призначатися за тяжкі та особливо тяжкі злочини лише як додаткове покарання і тільки у випадках, прямо передбачених у санкції статті, за якою кваліфіковане діяння засудженого. Згідно положень статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого. Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Після одержання виконавчого листа державний виконавець негайно перевіряє наявність майна засудженого, зазначеного в опису, виявляє інше майно, що підлягає конфіскації та складає акт опису та арешту цього майна. При наявності довідки про те, що опису майна не проводилося, державний виконавець вживає заходів до виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації шляхом направлення запитів до органів Міністерства доходів та зборів, органів Державної автомобільної інспекції, реєстраційної служби тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходження майна. У разі виявлення майна державний виконавець складає опис цього майна. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законодавством України. Частка майна засудженого в спільній власності з іншими особами, яка підлягає конфіскації, визначається судом. Після виконання виконавчого документа про конфіскацію майна державний виконавець робить відповідні відмітки про виконання і повертає його відповідному суду. Тобто, конфіскація майна полягає у безоплатному вилученні майна, що належить особі на праві приватної власності на підставі рішення суду. Відповідно конфіскація майна не є пожиттєвою та не може поширюватись на майбутнє. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19. Згідно із частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з приписів частин 3-5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас, статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно. Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 911/1247/18). Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19. Наявність арешту на майні перешкоджає Позивачу в отриманні свідоцтва про право власності в порядку спадкуванні, про що Перша Харківська державна нотаріальна контора винесла постанову. Інших спадкоємців після померлого [PERSON] , не має, що також підтверджується листом нотаріальної контори. Тобто, наявність арешту порушує право Позивача. На підставі викладено,

Outcome: approved