Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 9 березня 2016 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" є правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Одночасно п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі 1 000 грн. Відповідач не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, таким чином не виконав зобов`язання за договором. Станом на 10 липня 2019 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 12 155 грн 92 коп. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 9 березня 2016 року у розмірі 12 155 грн. 92 коп., а також стягнути судові витрати в розмірі 1 921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримував, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення чи рішення в порядку спрощеного позовного провадження не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження отримав 13 листопада 2019 року, станом на 9 січня 2020 року заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов не подавав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 9 березня 2016 року [PERSON] подав до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з цією заявою між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний ліміт було збільшено (а.с. 11, 52, 75). Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с. 11, 75), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 77-91). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому договором та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 76). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 9 березня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та клієнтом - [PERSON] , встановлено, що станом на 10 липня 2019 року заборгованість складає 12 155 грн 92 коп., яка складається з: 1264 грн 72 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7636 грн 16 коп - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2 200 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина; 555 грн 04 коп. - процентна складова (а.с. 72-74). Згідно виписки з карткового рахунку - основна картка [NUMBER] за період з 1 січня 1999 року по 7 жовтня 2019 року встановлено, що боржник [PERSON] користувався коштами кредитної картки, останній раз 4 вересня 2017 року (а.с. 53-65). Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договірних зобов`язань, а саме виконання умов договору позики. Сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, а саме: договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, яких може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. У даному випадку умови договору були визначені заявою позичальника від 18 жовтня 2012 року, Умовами та правилами надання банківських послуг. Зважаючи на те, що між сторонами 9 березня 2016 року був укладений договір про надання строкового кредиту, та те, що у встановлений договором строк договірні зобов`язання зі сторони [PERSON] виконані не були, станом на 10 липня 2019 року розмір заборгованості становив 12 155 грн 92 коп., що підтверджується розрахунком суми заборгованості наданим позивачем (а.с. 72-74). Належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд приходить до висновку щодо відсутності подвійної відповідальності позичальника при одночасному стягненні пені та штрафу на підставі пунктів 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 82 зворот) та 1.1.5.20, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки застосування пені та штрафу передбачалося за різні види порушення умов договору, а тому це не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості: за кредитом, за процентами за користування кредитом, пенею та штрафу, є такими, що ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Факт сплати судових витрат позивачем підтверджується платіжним дорученням №PROM0B4QMC від 30 липня 2019 року про сплату судового збору в сумі 1 921 грн (а.с. 1). Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на відшкодування судового збору в розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved