Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 28.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого станом на цей час є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та Позичальником [PERSON] укладений Кредитний договір №014/79790/74/80672 у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 141 117 доларів США строком до 28.08.2017 р. зі сплатою 13,5% річних за користування грошовими коштами. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов зазначеного вище кредитного договору 29.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно з умовами договору відступлення права вимоги від 29.06.2016 р., а також договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки він, тобто позивач набув права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконала, внаслідок чого станом на 29.06.2016 р. її заборгованість становить 35 898 226 грн. 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом 3 304 722, 04 грн.; заборгованість за процентами - 3 609 325,62 грн.; заборгованість за пенею - 28 984 178,46 грн. З наведених підстав позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на зазначену вище земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, а тому справа розглянута судом за її відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а. с. 41) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Судом встановлено, що 28.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого станом на цей час є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Позичальником [PERSON] укладений Кредитний договір №014/79790/74/80672 у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 141 117 доларів США строком до 28.08.2017 р. зі сплатою 13,5% річних за користування грошовими коштами. (а. с. 6-8) З метою забезпечення виконання [PERSON] умов зазначеного вище кредитного договору 29.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 9-11) Згідно з умовами договору відступлення права вимоги від 29.06.2016 р., а також договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки позивач набув права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. (а.с. 12-14, 16-27) Своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконала, внаслідок чого станом на 29.06.2016 р. її заборгованість становить 35 898 226 грн. 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом 3 304 722, 04 грн.; заборгованість за процентами - 3 609 325,62 грн.; заборгованість за пенею - 28 984 178,46 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості. (а.с. 15) Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки її ринкова вартість станом на 16.08.2016 р. становить 150 000 грн. (а.с. 29) Пунктом 6.5.1 договору іпотеки, укладеного 29.08.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» і відповідачкою, визначено, що у випадку повного або часткового порушення будь-якого з умов Основого зобов'язання іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. (а. с. 11) За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved