Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.07.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Вольво д\\н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON], та Фіат д\\н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Вольво була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідно до полісу. В результаті ДТП автомобіль Фіат отримав механічні пошкодження, а власнику завдана матеріальна шкода. Винним у вказаній ДТП визнаний відповідач [PERSON] До позивача 20.11.2015 року надійшла заява потерпілого про виплату страхового відшкодування. На виконання умов полісу позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 22310, 16 грн. Відповідно до вимог діючого законодавства передбачено обов"язок відповідача повідомити Страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, але відповідач умови Договору не виконав і Страхову компанію не повідомив. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Страхової компанії шкоду у розмірі 22310, 16 грн. та судові витрати по справі. 19.02.2018 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог. 04.04.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до даного відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову, зважаючи на те, що Страхова компанія була повідомлена про настання страхового випадку потерпілим, яким подав заяву. Крім того, безпосередньо відповідач також повідомляв Страхову компанію, відразу зателефонувавши на гарячу лінію. Вважає, що підстав для задоволення позову немає. 18.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив. Відповідно до змісту відповіді на відзив представник позивача вказує про безпідставність та необґрунтованість заперечень відповідача, оскільки діючим законодавством та умовами укладеного між сторонами договору передбачено безумовний обов'язок відповідача повідомити Страхову компанію про настання страхового випадку. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Страхової компанії підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Вольво д\\н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON], та Фіат д\\н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Вольво була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідно до полісу. В результаті ДТП автомобіль Фіат отримав механічні пошкодження, а власнику завдана матеріальна шкода. Винним у вказаній ДТП визнаний відповідач [PERSON], що підтверджується постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.09.2015 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Позивач у подальшому відповідно до умов Договору сплатив власнику автомобіля Фіат страхове відшкодування у розмірі 22310, 16 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. Згідно із п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентарної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов"язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов"язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" оскільки відповідно до ст. 3 Закону здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.. 33 Закону обов"язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов"язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як встановлено при розгляді справи, відповідач вимоги діючого законодавства не виконав, про настання дорожньо-транспортної пригоди Страхову компанію письмово не повідомив, у зв"язку з чим суд вважає, що розмір виплаченого страхового відшкодування у сумі 22310, 16 грн. повинен бути стягнутий з відповідача у судовому порядку. Що стосується заперечень представника відповідача щодо того, що він належним чином повідомив Страхову компанію про настання ДТП шляхом телефонного повідомлення, то судом дані заперечення до уваги не приймаються, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та були спростовані наданими позивачем письмовими доказами. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позовів, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Страхової компанії підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved