Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У вересні 2015 року ЖБК "Індикатор - 1" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за житлово-комунальні послуги у розмірі 31 514,59 грн., а також судових витрат у розмірі 1218,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], споживає житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем, однак відповідач їх не оплачує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на дату подачі позову складала 31 514,59 грн. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у позові, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначав, що ЖБК «Індикатор-1» не має права отримувати плату за комунальні послуги, а тому між сторонами відсутні будь-які правовідносини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку (ст. 382 ЦК України). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, ЖБК "Індикатор -1" виконує функції з утримання житлового будинку [ADDRESS] і проведення розрахунків з власниками квартир будинку за надані комунальні послуги. Відповідно до договору № 820002 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.07.2000 року, АЕК «Київенерго» надає послуги з постачання гарячої води до ЖК «Індикатор-1». Також, відповідно до договору 5946/4-11 на послуги водопостачання та водопостачання від 28 листопада 1998 року ДКО «Київводоканал» є постачальником питної поди та отримувачем каналізаційних стоків від ЖБК "Індикатор -1". За час користування послугами, у зв'язку із їх неоплатою, у відповідача утворилась заборгованість за послуги за комунальні послуги у розмірі 31 514,59 грн., що підтверджується складеним позивачем розширеним розрахунком заборгованості (а.с. 154, 155). Перевіряючи даний розрахунок, суд дійшов висновку про те, що при розрахунку заборгованості споживача за отримані послуги гарячого і холодного водопостачання позивачем були застосовані тарифи, встановлені і затверджені у визначеному законодавством порядку. При цьому суд враховує, що позивачем було застосовано тариф для мешканців при відсутності лічильника на одну особу, з огляду на те, що мешканцями вказаної квартири не було забезпечено до неї доступу для перевірки та огляду технічного стану приладів обліку холодного і гарячого водопостачання, що вбачається із наявної у матеріалах справи копії відповідного акту від 24.01.2011 року (а.с. 134). Загальна сума заборгованості відповідача у справі у розмірі 31 514,59 грн. складається із 21 958,47 грн. боргу за послуги холодного і гарячого водопостачання за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року, інфляційних втрат у розмірі 8 774,02 грн. за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року і 3 відсотків річних у розмірі 782,10 грн. за період вересня 2012 року по серпень 2015 року. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Позивач неодноразово заявляв вимоги боржнику про оплату заборгованості за послуги за комунальні послуги. Так, боржнику направлялись лист про необхідність оплати; однак борг сплачено не було. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Викладеним підтверджується обґрунтованість посилання позивача на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості наданих йому комунальних послуг, у нього утворилась заборгованість у розмірі 31 514,59 грн. Крім того судом відхиляються доводи представника відповідача стосовно того, що [PERSON] не має повноважень підписувати позовну заяву із подальшою подачею позову до суду від імені ЖБК «Індикатор-1»; так наявний у матеріалах справи Витяг з ЄДРСР від 21.01.2016 року свідчить про те що [PERSON] є керівником імені ЖБК «Індикатор-1» (а.с. 145-147); при цьому наявна у матеріалах справи копія протоколу №1 зборів членів правління ЖБК «Індикатор-1» від 17.06.2013 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] була обрана на посаду голови правління кооперативу (а.с. 99). Матеріали справи містять аналогічну копію протоколу №1 зборів членів правління ЖБК «Індикатор-1» від 14.11.2014 року (а.с. 167). Відтак позовні вимоги житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -4" підлягають частковому задоволенню у розмірі 31 514,59 грн. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені при подачі позову судові витрати у розмірі 1 218,00 грн., відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved