Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Торчицької сільської ради за 1983-1985, 1986-1990 роки та архівного витягу з рішення № 117 від 06.06.1989 року виконкому Ставищенської районної ради народних депутатів житловий будинок [ADDRESS], 1958 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого був її чоловік [PERSON], а членом вона (позивачка), які і набули право власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках, по ? частині. [INFO] помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняв син [PERSON]. Вже після смерті [PERSON] йому рішенням 24 сесії ІV скликання Торчицької сільської ради від 28.10.2004 року №136-1 було передано у власність земельну ділянку площею 0,3172 га в селі Торчиця, на підставі якого 25 листопада 2004 року видано державний акт на право приватної власності на землю на бланку ІІІ-КВ №059430 на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3172 га, розташовану на території села Торчиця Ставищенського району Київської області, передану для ведення особистого селянського господарства - 0,0672 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №371. [INFO] [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], помер. Його спадкоємцями є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вважає, що [PERSON] за життя набув право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, а тому це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Торчицька сільська рада свідоцтва про право власності за її життя на ім'я померлого не видала. Житловий будинок загальною площею 55,1 м2, житловою площею 28,3 м2, вартістю 77534 гривні. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», прибудова «а», ганок «а1», сарай-літня кухня «Б-1», сарай-прибудова «б», сарай «В-1», погріб під частиною будівлі «В/пг», гараж «Г-1», колодязь питний «№1», ворота з хвірткою «№2», огорожа «№3». Позивачка просить: - визнати за нею право власності на ? частину даного житлового будинку, - визнати нечинним рішення 24 сесії ІV скликання Торчицької сільської ради від 28.10.2004 року №136-1 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,3172 га в селі Торчиця Ставищенського району Київської області та - визнати недійсним вищевказаний державний акт на право приватної власності на землю. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Торчицької сільської ради Чикирис О.П. в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника Торчицької сільської ради. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подав заяви, відповідно до яких позовні вимоги визнають, справу просять розглядати у їх відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши заяви представника відповідача Торчицької сільської ради Чикириса О.П. та відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно погосподарських книг Торчицької сільської ради за 1983-1985, 1986-1990 роки та архівного витягу з рішення №117 від 06.06.1989 року виконкому Ставищенської районної ради народних депутатів житловий будинок [ADDRESS], 1958 року побудови, належав до майна колгоспного двору, в якому на час його припинення (на 15 квітня 1991 року) проживали та не втратили право на нього [PERSON] (голова двору) та [PERSON] (член двору), які і набули право власності на вказаний будинок відповідно до статей 120, 123 ЦК УРСР в рівних частках, кожен на ? його частину. [INFO] помер [PERSON]. За життя правовстановлюючий документ на вказаний будинок ним отриманий не був. Спадкоємцем за заповітом, який подав до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини був син спадкодавця [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Матеріалами справи також встановлено, що вже після смерті [PERSON] Торчицькою сільською радою було прийнято рішення від 28.10.2004 року №136-1 24 сесії ІV скликання про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,3172 га в селі Торчиця, на підставі якого 25 листопада 2004 року видано державний акт на право приватної власності на землю на бланку ІІІ-КВ №059430 на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3172 га, розташовану на території села Торчиця Ставищенського району Київської області, передану для ведення особистого селянського господарства - 0,0672 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №371. Суд вважає, що видача та державна реєстрація вищевказаного державного акту здійснена з порушеннями ст. 25 ЦК України, згідно з якою правоздатність, тобто здатність громадянина мати цивільні (майнові та особисті немайнові) права і обов'язки, виникає в момент його народження і припиняється із смертю, та з порушенням ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідно до якої підставою для державної реєстрації прав є заява правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки членами вищевказаного колгоспного двору були [PERSON] та позивачка, та враховуючи, що оспорюване рішення Торчицької сільської ради від 28.10.2004 року та вищевказаний державний акт фактично були видані на ім'я [PERSON] вже після його смерті, і представником відповідача - Торчицької сільської ради та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнається, - він підлягає задоволенню; за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, зазначене рішення сільської ради в частині надання у власність [PERSON] вищевказаної земельної ділянки слід визнати незаконним, а вказаний державний акт слід визнати недійсним. Оскільки відповідачі до пред'явлення позову про визнання права на спадщину за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved