Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

09.04.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором кредиту № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 р. Ухвалою суду від 04.08.2016 р., позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2016 року про залишення позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» без розгляду та передано справу за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості для продовження розгляду. Представник відповідача [PERSON] просив слухати справу за його відсутності, представник надав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позовної заяви просив відмовити, посилаючись на те, що відповідач не підписував договір, що підтверджується висновками експертів. Судом встановлено, що як вбачається з позовної заяви, 27 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6-96/ПК-03/07, згідно з умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 148 000 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 27 березня 2007 року по 26 березня 2027 року. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», постанови Правління НБУ №369 "Про затвердження "Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства"", 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним Банком, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а, згідно з п. 4.2, внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість "Укрпромбанку") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як зазначено в позовній заяві, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві кредит у сумі 148000 доларів США, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, станом на 01.03.2013 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 982 015,72 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 876 902,76 грн.; сума заборгованості за відсотками - 93 283,51 грн.; сума комісії - 11829,46 грн. Оспорюючи позовні вимоги, відповідач просив призначити у справі судово-почеркознавчу експертизу. Клопотання відповідача було задоволено і ухвалою суду від 20.02.2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів за № 3245/03 від 11 вересня 2014 року, зображення підписів від імені [PERSON], розташовані у графах «[PERSON].» та «підпис» наданої на експертизу копії кредитного договору № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 р. не відповідають підписам від імені [PERSON], розташованим у графах «[PERSON].» та «підпис» у наданому на експертизу кредитному договорі № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 р., тобто, оригіналом для виготовлення зображення підписів у наданій на експертизу копії кредитного договору використано не кредитний договір, який наданий на експертизу. Відповідно до висновку за № 3229/02 від 05.01.2015 року, з причин викладених у п.п. 1.2 дослідницької частини висновку, вирішити питання про те, чи виконанні підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі № 6-96/ПК-03/07 від 27 березня 2007 року, розміщені на останньому аркуші документу (під реквізитами позичальника, ліворуч від друкованого запису [PERSON].»; у графі «підпис», праворуч від друкованого запису «[PERSON].» у графі «підпис», праворуч від друкованого запису «Оригінал кредитного договору отримав»), самим [PERSON] або іншою особою, не виявляється можливим. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім кредитного договору, який висновками експерта ставиться під сумнів, позивачем не надано інших доказів на підтвердження укладення спірного договору. Відповідно до ст.ст.76-81ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів, суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Отже, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо укладення кредитного договору між сторонами. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» відсутні.

Outcome: dismissed