Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м, з подальшою реєстрацією права власності в органах державної реєстрації. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 10 серпня 2011року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. До складу спадкового майна входить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (колишнє місто Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Спадщину вона прийняла у встановленому законом порядку, оскільки була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті. Після, вона звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я на 1/3 частку вищевказаної квартири, однак нотаріусом було їй відмовлено та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 серпня 2016 року у зв'язку з нездійсненою реєстрацією права власності на вказане нерухоме майно померлим, також було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Право власності на вказану квартиру було визнане за нею, відповідачем та [PERSON] Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська на підставі розпорядження № 5п/1157-р від 20 вересня 2004 року. Але ні спадкодавець, ні члени його сім'ї не дооформили належним чином свої права власності на вказане нерухоме майно, а саме не звернулись до відповідного органу для проведення державної реєстрації права власності через юридичну необізнаність про необхідність здійснення державної реєстрації. Вони тримали свідоцтва та технічний паспорт на вищевказану квартиру і тому були впевнені, що квартира є їхньою приватною власністю і всі документи оформлені належним чином. Вона є не єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], іншим спадкоємцем є їхній син - [PERSON], який є відповідачем у справі. Він теж був зареєстрований на момент смерті спадкодавця разом з ним, але у квартирі тривалий час не проживає, бо має власне майно, де мешкає разом зі своєю сім'єю. До нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відповідач не звертався і не має наміру звертатися за видачею свідоцтва про право на спадщину на належну йому частку майна після смерті батька, однак він не може відмовитися від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, оскільки вже сплив шестимісячний строк для подання такої заяви. Позивач в судове засідання не з'явилася. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази наявні у справі, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ (нині м. Кам'янське), вул. Гастелло, 18-75, загальною площею 70,2 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м, на праві спільної сумісної власності належить позивачу - [PERSON], відповідачу - [PERSON] та [PERSON], який помер 10 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА № 127507 від 20 вересня 2004 року (а.с. 23) та свідоцтвом про смерть, актовий запис № 606 від 11 серпня 2011 року (а.с. 19). Державна реєстрація права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ (нині м. Кам'янське), вул. Гастелло, 18-75, ані позивачем, ані членами її родини не проводилась. Позивач є дружиною померлого 10 серпня 2011 року [PERSON], а відповідач є його сином, що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис № 689 від 06 червня 1970 року (а.с. 20), свідоцтвом про народження, актовий запис № 1278 від 28 травня 1976 року (а.с. 24). Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, оскільки вона була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується довідками ТОВ "Абонент ХХІ" від 04 серпня 2016 року (а.с. 21). 16 серпня 2016 року позивач звернулась у Першу Дніпродзержинську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після свого померлого 10 серпня 2011 року чоловіка [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/3 частки квартири за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Гастелло, 18-75, на підставі якої була заведена спадкова справа № 622/2016, зареєстрована у спадковому реєстрі під № 59373466, що підтверджується заявою [PERSON] (а.с. 46) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44789130 від 16 серпня 2016 року (а.с. 48). У зв'язку з нездійсненою реєстрацією права власності на нерухоме майно, а саме 1/3 частку квартири за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Гастелло, 18-75, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 серпня 2016 року (а.с. 22). В судовому засіданні не встановлено обставин звернення сина спадкодавця - відповідача у справі у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлого 10 серпня 2011 року батька [PERSON], та відповідач у своїй заяві до суду про визнання позову підтвердив свою відмову від спадщини і згоду на оформлення спадщини за позивачем. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими виходячи з наступних мотивів. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В силу положень\~статті 41 Конституції України, \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 182 ЦК встановлено, що «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обовязковій державній реєстрації». Нерухоме майно в розумінні закону це земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, приміщення). Державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухомість, обтяження таких прав шляхом унесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обовязковою умовою оборотоздатності такого майна, тобто можливості особи, яка вважає себе його власником, здійснювати будь-які правочини щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Наразі згідно з вимогами гл.7 Закону України «Про нотаріат» та відповідною інструкцією (п.216) нотаріус управі видати свідоцтво про право на спадщину нерухоме майно лише за умови предявлення спадкоємцями правовстановчого документа про належність цього майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), тобто за умови, якщо право власності спадкодавця на це нерухоме майно зареєстроване за його життя. Отже, враховуючи випадки коли спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державної реєстрації, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку. В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відсутність реєстрації не позбавляє власника нерухомого майна його права на майно, набуте ним раніше. Як передбачено ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи питанння про правомірність набуття права власності позивачем як спадкоємцем, суд враховує положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Згідно з нормою ст. 357 ЦК частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За умовами ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи, або оголошення її померлою. За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку він не заявив про відмову від нього. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята\~статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. \~\~\~\~ Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (стаття 1299 ЦК України). Згідно зі\~ст. 61 ЦПК України,\~обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що незважаючи на той факт, що спадкодавець за життя не зареєстрував в органах державної реєстрації свідоцтво про право на нерухоме майно а саме 1/3 частку квартири Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ (нині м. Кам'янське), вул. Гастелло, 18-75, загальною площею 70,2 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м, до складу спадщини, яка залишилася після його смерті, входить право на спадщину, як майнове право (об'єкт спадкування) на зазначене вище майно. Аналізуючи досліджені докази, а саме витребувану спадкову справу та заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає доведеним, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який бажає прийняти спадщину, а отже має право спадкування і визнання за ним права власності на спадкове майно, що в свою чергу не порушить права інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved