Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Бучацького районного суду Тернопільської області з позовом до Спільного українсько-польського підприємства ТзОВ «АСТРА» та третьої особи [PERSON] про стягнення з відповідача на користь кожного з них974962 (дев`ятсот сімдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.В обґрунтування позову зазначили, що 04 січня 2019 року, о 16 годині 00 хвилин, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда у складі сідлового тягача «RENAULT», р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «KRONE», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухаючись автодорогою «Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль» на 79 км + 100 м, що поблизу с.Доброполе Бучацького району Тернопільської області, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «КІА Sportage», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок зіткнення транспортних засобів на місці пригоди загинули водій «КІА Sportage» [PERSON] від отриманої масивної травми тіла з численними переломами кісток скелета, розривами внутрішніх органів та руйнуванням речовини головного мозку, та пасажир автомобіля, їхній син, [PERSON] , [INFO] , від отриманої масивної травми тіла з численними переломами кісток скелета, розривами внутрішніх органів та руйнуванням речовини головного мозку. Вказаною дорожньо-транспортною пригодою їм спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вони, як батьки, втратили єдиного сина [PERSON] , у зв`язку з чим зазнали істотних моральних страждань. Вони, як батьки загиблого [PERSON] , перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про смерть їхнього єдиного сина не залишають їх і до теперішнього часу. Раптова смерть сина внаслідок протиправних дій [PERSON] , і усвідомлення того, що його вже ніколи не буде поруч, завдає глибоких душевних страждань. На час смерті йому було лише 11 років, він тільки починав жити. Вони уявити не могли, що втратять сина в такому юному віці. Син був їхньою гордістю і вони покладали на нього надзвичайні надії та сподівання. Зі смертю сина вони втратила впевненість в завтрашньому дні, їхнє життя втратило сенс, адже вони все робили тільки для майбутнього свого сина. Син [PERSON] був для них найближчою та найдорожчою людиною. З часу його смерті у них значно погіршився психічний стан, а саме, відчувають пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Оцінити розмір їхніх душевних страждань та життєві зміни об`єктивно неможливо, так як таке поняття як «життя людини» не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. А смерть власної дитини завдала їм настільки сильні психічні та душевні страждання, що відновити їхній душевний стан неможливо. Вони й до сих пір не можуть повірити, що їхній син так трагічно загинув у такому юному віці, і тепер вони назавжди позбавлені його моральної підтримки. Тим самим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їм, як батькам, спричинено моральну шкоду, яка у вартісному вигляді становить по 1000000 грн. Вважають, що оскільки водій [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах, здійснював трудові обов`язки як водій сідлового тягача, тому СП УПП ТзОВ «АСТРА» несе відповідальність за шкоду, заподіяну їх водієм під час виконання ним трудових обов`язків. Представник відповідача Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» - Сороковий П.М., не погодившись з позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] , надав до суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вважає, що позов не може бути задоволений, оскільки у позовній заяві позивачі вимагають стягнути з СП УПП ТзОВ «АСТРА» на користь [PERSON] 974 962,00 грн. моральної шкоди, спричиненої смертю її сина [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ця сума становить різницю між фактичним розміром шкоди, яку вона оцінила в 1 000 000,00 грн., і страховим відшкодуванням), а також стягнути з СП УПП ТзОВ «АСТРА» на користь [PERSON] 974 962,00 грн. моральної шкоди, спричиненої смертю його сина [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ця сума становить різницю між фактичним розміром шкоди, яку він оцінив в 1 000 000,00 грн., і страховим відшкодуванням). Представник позивачів повідомив, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув малолітній [PERSON] , сталася 04 січня 2019 року, о 16 годині 00 хвилин. В цей час [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT» з р.н. [NUMBER] з напівпричепом «KRONE» з р.н. [NUMBER] , рухаючись автодорогою порушив ПДР України, чим призвів до скоєння ДТП, за наслідками якого загинув син позивачів.Пред`явлення позову до СП УПП ТзОВ «АСТРА» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок смерті [PERSON] представник позивачів мотивує тим, що станом на 04 січня 2019 року винуватець ДТП [PERSON] знаходився у трудових відносинах з СП УПП ТзОВ «АСТРА» працював на посаді водія. На момент вчинення ДТП [PERSON] виконував свої трудові обов`язки водія, здійснюючи перевезення вантажу. Як зазначається у позовній заяві, оскільки власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] є СП УПП ТзОВ «АСТРА», то вимога пред`являється до останнього з урахуванням ч. 1 ст. 1172 ЦК України.Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] в позовній заяві повідомив, що вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою позивачам спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вони, як батьки, втратили сина [PERSON] , у зв`язку з чим зазнали істотних моральних страждань.Просить суд стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 974 962,00 грн., посилаючись на те, що з часу смерті її сина у неї значно погіршився психічний стан, а саме, відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими.Також, аналогічну вимогу представник в позовній заяві висуває від [PERSON] , просить суд стягнути на користь останнього моральну шкоду в розмірі 974 962,00 грн., спричинену смертю його сина [PERSON] внаслідок ДТП.Стверджує, що з часу смерті його сина, у нього значно погіршився психічний стан, а саме, відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Зазначає, що все це разом призвело до зниження працездатності та обмеження кола його спілкування. Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з положень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. та положень процесуального законодавства у позовній заяві позивач повинен зазначити і надати докази, які підтверджують втрати немайнового характеру. Проте позивачами та їх представником не було надано жодних належних доказів, які б відображали ступінь страждань та підтвердили наявність сильного психологічного стресу, тривоги, погіршення стану, посилення дратівливості. Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. Окрім цього, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.Беручи до уваги особливості правової природи моральної шкоди представник відповідача вважає, що вимога позивача [PERSON] та позивача [PERSON] відшкодувати шкоду в такому розмірі далеко не є адекватною та однозначно завищеною, оскільки проаналізувавши предмет та підставу позову стає очевидним той факт, що позивачами та їх представником не надано жодного документу, який би підтверджував факт їх душевних страждань. Окрім цього, їх міркування щодо визначення ступеня страждань грунтуються лише на суб`єктивних судженнях, що виключає можливість об`єктивної оцінки судом розміру відшкодування моральної шкоди. З огляду на усталену судову практику за таких обставин за даними ЄДРСР та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди в таких категоріях справ визначається до 20 000 тисяч грн.Тому, за таких обставин, неможливо погодитись із доводами позивачів та їх представника щодо стягнення з СП УПП ТзОВ «АСТРА» моральної шкоди у зазначеному, завищеному розмірі.Отже, позов є необгрунтованим, а розмір моральної шкоди у заявлених вимогах не є сумірним до моральних страждань.Таким чином, немає правових підстав для стягнення з СП УПП ТзОВ «АСТРА» моральної шкоди в такому «захмарному» розмірі за наведених вище обставин.Також суду слід звернути увагу на обставини розгляду кримінального провадження про обвинувачення водія [PERSON] . Так, під час судового розгляду, представник позивачів в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений повністю відшкодував шкоду потерпілим та просив суд суворо не карати обвинуваченого, обрати йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.Беручи до уваги вищевказане представник відповідача вважає, що виваженим і справедливим розміром моральної шкоди за таких обставин справи є 10 000 грн. для кожного з позивачів, які підлягали б до стягнення, якщо б їх не відшкодував винний у вчиненні ДТП водій [PERSON] .Проте і цих 10 000 грн. немає підстав стягувати, оскільки, згідно ч.5 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.При цьому, [PERSON] таке відшкодування для позивачів було здійснено під час досудового розслідування, про що їх представник сам підтвердив під час розгляду справи щодо обвинувачення [PERSON] ,а тому, з огляду на імперативні вимоги ч.5 ст.23 ЦК України, немає правових підстав ще раз стягувати цю шкоду з СП УПП ТзОВ «АСТРА».Окрім цього, аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 21.03.2018 у справі № 591/1/16-ц. Верховний Суд України за результатами розгляду справи дійшов висновку, що оскільки внаслідок ДТП потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідному розмірі, стягнення її відшкодування не може відбуватися двічі і з винної особи, і з володільця джерела підвищеної небезпеки. Представником позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надано відповідь на відзив, в якій останній просив відхилити заперечення проти позову, оскільки твердження представника відповідача про те, що позивачами не доведено заявлений розмір моральної шкоди, не відповідає дійсності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув малолітній син позивачів [PERSON] , [INFO] . Оцінити розмір душевних страждань та життєві зміни позивачів внаслідок смерті їхньої єдиної дитини об`єктивно неможливо, так як таке поняття як «життя людини» не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Смерть єдиного сина завдала їм настільки сильні психічні страждання, що відновити їх душевний стан неможливо.Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, а тим паче неможливо відновити немайнову втрату, пов`язану зі смертю дитини. Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, який позивачами з врахуванням обставин справи оцінено у розмірі 1 000 000,00 грн кожному, враховуючи перенесені моральні страждання, спричинені смертю сина.Представником відповідача зазначено, що усталеною судовою практикою за даними ЄДРСР розмір моральної шкоди у даній категорії справ становить 20 000,00 грн., а тому заявлений позивачами розмір моральної шкоди є завищеним. З даним твердженням відповідача погодитися неможливо, оскільки сутність моральної шкоди - виключно суб`єктивна категорія, яку взагалі неможливо прив`язати до конкретної грошової суми. Це обумовлено індивідуальністю людини і тим, що особливості психіки потерпілого та наслідки заподіяння шкоди завжди будуть унікальними. Таким чином, суми компенсацій за схожими подіями у двох різних осіб можуть суттєво відрізнятися. Вважаємо, що розмір компенсації моральної шкоди необхідно визначати виходячи із суб`єктивної оцінки потерпілими фактичних обставин справи, а також глибини, тривалості психологічних страждань, які виникли в результаті протиправного діяння. Враховуючи загибель внаслідок дорожньо-транспортної пригоди єдиної дитини позивачів, визначений ними розмір моральної шкоди є об`єктивним та адекватним спричиненим стражданням.Він вважає, що позивачами [PERSON] та [PERSON] належними доказами обгрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, спричиненої їм внаслідок кримінального правопорушення, який підлягає стягненню в повному обсязі.Стосовно вказаної у вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року заяви представника [PERSON] про відшкодування їй шкоди [PERSON] необхідно зазначити наступне. За усною домовленістю з [PERSON] , останнім було запропоновано добровільно відшкодувати частину моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, однак вже після судового розгляду справи та повернення коштів, внесених ним на заставу. Позивачу [PERSON] було відомо про те, що цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, несе СП УПП ТзОВ «АСТРА», з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах, та частково підлягає відшкодуванню ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в межах страхової суми. У березні 2020 року [PERSON] передав [PERSON] 150 000,00 грн. для передачі [PERSON] на відшкодування частково моральної шкоди, спричиненої смертю її малолітнього сина [PERSON] , що підтверджується копією розписки [PERSON] від 12 березня 2020 року. Оригінал розписки знаходиться у [PERSON] . Добровільне часткове відшкодування моральної шкоди [PERSON] не позбавило позивача [PERSON] права на пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, до Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА», як юридичної особи, яка несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, оскільки відшкодований [PERSON] розмір моральної шкоди є недостатнім для повного відшкодування спричиненої шкоди. Розмір моральної шкоди, зазначений у позові, був визначений з врахуванням виплаченої суми. Моральна шкода, спричинена позивачу [PERSON] смертю його малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] не відшкодовувалася. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Представники відповідача Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, однак подав заяву, в якій вказав, що позов визнає і просив суд справу розглядати у його відсутності. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 04 січня 2019 року, о 16 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача "Renault Magnum", н.з. [NUMBER] , з напівпричепом "Krone", н.з. [NUMBER] , рухався автодорогою "Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль" від м.Івано-Франківськ в напрямку м.Тернопіль. Проїжджаючи 79 км + 100 м вказаної автодороги, що поблизу с.Доброполе Бучацького району Тернопільської області, [PERSON] , порушуючи вимоги п.п.10.1., 12.1. та 11.3. ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним і на дорозі, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, виїхав на зустрічну смугу та створив аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автомобіля "КІА Sportage" [PERSON] . Унаслідок зіткнення транспортних засобів, яке відбулось на зустрічній смузі відносно руху автопоїзда під керуванням [PERSON] , загинули на місці пригоди водій автомобіля "КІА Sportage" [PERSON] та пасажир вказаного автомобіля неповнолітній [PERSON] , 2007 року народження. Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки. Вказані у вироку обставини сторонами визнаються. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджуються Свідоцтвом про народження, Серія [NUMBER] , відповідний актовий запис за №23. Факт смерті [INFO] [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER] . Відповідно до довідки про причину смерті №5 від 05.01.2021 року, виданої Тернопільським обласним бюро судово-медичних експертиз, причиною смерті [PERSON] є масивна травма тіла з численними переломами кісток скелета, розривами внутрішніх органів та руйнуванням речовини головного мозку. [PERSON] перебував у трудових відносинах з СП УПП ТзОВ "Астра", що підтверджується Заявою про прийняття від 14 вересня 2017 року на посаду водія з 15 вересня 2017 року та Наказом №9-к від 14 вересня 2017 року про прийняття останнього на посаду водія з 15 вересня 2017 року. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди останній виконував трудові обов`язки водія, здійснюючи перевезення вантажу автопоїздом у складі сідлового тягача "Renault", р.н. [NUMBER] , з напівпричепом "Krone", р.н. [NUMBER] , про що свідчить Товарно-транспортна накладна №000024391/1 від 04 січня 2019 року. Автопоїзд у складі сідлового тягача "Renault", р.н. [NUMBER] , з напівпричепом "Krone", р.н. [NUMBER] , на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] та [NUMBER] належать Спільному українсько-польському підприємстві Товариству з обмеженою відповідальністю "Астра". Цивільно-правова відповідальність володільця сідлового тягача "Renault", р.н. [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна"), що підтверджується відповідним страховим полісом №106423481 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо - транспортної пригоди. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодувало позивачам моральну шкоду, заподіяну смертю сина, у розмірі 50076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень. 12 березня 2020 року [PERSON] через [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю її малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п.36.3. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.27.3. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року передбачено, що у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила - 4173,00 гривні. Тобто, станом на день настання страхового випадку вона складала 4173,00 гривні. Таким чином, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 50076,00 грн (12 х 4173,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати) = 50076,00 грн). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд встановив, що позивачам кримінальним правопорушенням заподіяно моральну шкоду в зв`язку із негативними переживаннями та душевними стражданнями, пов`язаними з непоправною втратою для них, як батьків, найріднішої людини - сина, який був для них великою втіхою в житті. Загибель сина у дорожньо-транспортній пригоді стала для них сильним ударом. Розуміння того, що сина вже нема і ніколи не буде, що його життя обірвалось у віці всього 11 років, постійно завдає глибоких душевних страждань. Думка про те, що вони більше не бачитимуть як поряд росте їхній син та ніколи не побачать, як він стане дорослим, завдає їм невгамовного болю та сильної туги. Передчасна втрата близької людини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди однозначно спричиняє для позивачів душевні страждання, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних страждань, ступеня вини відповідача, часткового відшкодування моральної шкоди [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача 974962 (дев`ятсот сімдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні моральної шкоди на користь кожного з них,слід задовольнити частково, в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень кожний. Оскільки позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування здійснюється особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial