Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

27.11.2015р. до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулося ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Словянськтепломережа» з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення до [PERSON] та [PERSON], мотивуючи її тим, що відповідачі мешкають за адресою: м. Слов»янськ [ADDRESS], є абонентами ОКП „Донецьктеплокомуненерго" в м. Слов"янськ та користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Таким чином у відповідачів виникло зобов'язання сплатити гроші за спожиту послугу, а позивача - право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Заборгованість на 01.11.2015р. складає 17181грн.53коп. З 01.01.2011р. по 01.11.2015р. сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів склала 17181грн.53коп. Протягом періоду, під час якого утворилася заборгованість, відповідачі проживали за вказаною адресою. Про те, що з 01.01.2011р. по 01.11.2015р. сума заборгованості складала 17181грн.53коп. відомо з виписки особливого рахунку, на підставі якого надавалися відповідачам послуги з опалення. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з теплопостачання, а відповідачі використовували дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялися від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги Позивачем від Відповідачів не надходило. Відповідачі несвоєчасно оплачують спожиті комунальні послуги, оскільки згідно ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення ..." № 630 від 21 липня 2005р. розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Крім того, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Те, що між відповідачами і позивачем виникло зобов'язання підтверджують наступні норми законодавства. Так відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов'язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а. відповідачі ними користуються. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Вищий спеціалізований суд України своїм листом від 13.04.2011р. (п.8), аналізуючи ст.625 ЦК України указує, що наслідки простроченого грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають захистом майнового інтересу, який полягає в компенсації матеріальних розходів кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації від боржника за використання затриманих ним грошових коштів, які підлягали до сплати кредитору. Таким чином боржникам нараховано індекс інфляції у сумі 8015,67грн., 3% річних у сумі 1141,74 грн. Розрахунок розміру інфляційних нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 - (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не враховується. 3% річних нараховується наступним чином: (сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) / 365 днів /100. Отже загальний розмір заборгованості складає: суму основного боргу + загальний розмір інфляційних нарахувань + 3% річних = 26338,94 грн. Отже, відповідачі зобов"язані сплатити гроші за спожиту послугу, а Позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред»явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленого за позовну заяву. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. ВО ОКП « Донецктеплокомуненерго» «Слов»янськтепломережа» у квітні 2015 року звернулась до Слов»янського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію з [PERSON], [PERSON], у прийнятті якої було відмовлено. Просить суд стягнути, солідарно, з відповідачів суму основного боргу - 17181,53грн., індекс інфляції у сумі 8015,67грн., 3% річних у сумі 1141,74грн. та судовий збір на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Словянськтепломережа». Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, додатково вказали на те, що відповідачі в добровільному порядку не платять за спожиті послуги з опалення вже тривалий час, у зв»язку з чим ОКП «Донецьктеплокомуненерго» неодноразово зверталась до суду з заявами про стягнення заборгованості і судовим рішенням за 2010р., стягнуто з відповідачів заборгованість за спожиті послуги з опалення і дане рішення не оскаржувалось відповідачами та набуло чинності, але відповідачі так і продовжують не сплачувати за спожите теплопостачання, у зв»язку з чим, ОКП «Донецктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов»янськтепломережа» у квітні 2015 року звернулась до Слов»янського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію з відповідачів за період з 01.01.2011р. по 01.03.2014р., але у прийнятті заяви було відмовлено ухвалою суду від 28.07.2014р. ОКП «Донецктеплокомуненерго» у зв»язку з діями АТО знаходилось у край тяжкому фінансовому стані, отримало Сертифікат торгово-промислової палати України №3071/05-4 від 12.09.2014р. про настання обставин непереборної сили, які на момент видачі сертифікату тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Підприємство протягом травня липня 2014р. фактично не мало можливості здійснювати господарську діяльність, робота службовців та робітників ВО була призупинена в зв»язку з зупиненням роботи у м. Слов»янську банківських установ, органів Міндоходів, правоохоронних та судових органів, інших установ та організацій. На підприємстві ВО «Слов»янськтепломережа» виник вимушений простой - наказ №118 від 26.06.2014р. Як наслідок всього викладеного, підприємство мало заборгованість по заробітній платі протягом шести місяців. Коштів для сплати судового збору для звернення до судів також не надходило. До теперішнього часу в зв»язку з великою дебіторською заборгованістю за надані послуги з опалення та підвищення ставок сплати судового збору підприємство знаходиться у скрутному фінансовому стані, обсяг коштів для сплати судового збору дуже обмежений. Вважають, що звернення до суду з заявою про видачу судового наказу у липні 2014р. перериває строк позовної давності, та згідно зворотних відомостей, які є в матеріалах справи, за особистим рахунком відповідачів №08350, у квітні 2011р. відповідачами було здійснено часткову оплату у розмірі 106 грн., у липні 2011р. сплачено 3087 грн., тоді, як загальна сума боргу складала 10221,02 грн., що також свідчить про визнання боржником свого боргу та переривання строку позовної давності. Якщо суд все ж таки дійде до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, просили поновити строк позовної давності за вищенаведених обставин. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Вищий спеціалізований суд України своїм листом від 13.04.2011р. (п.8), аналізуючи ст.625 ЦК України указує, що наслідки простроченого грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають захистом майнового інтересу, який полягає в компенсації матеріальних розходів кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації від боржника за використання затриманих ним грошових коштів, які підлягали до сплати кредитору. Вважають, що вимоги ОКП «Донецктеплокомуненерго» відносно стягнення з відповідачів інфляційних нарахувань та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі. Просили суд задовольнити вимоги ОКП «Донецктеплокомуненерго» в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов ОКП «Донецктеплокомуненерго» визнала частково та пояснила, що дійсно вона разом з чоловіком та сином мешкають у [ADDRESS]»янськ та користуються послугами ВО «Слов»янськтепломережа» з опалення. У зв»язку з тим, що з членів її родини за вказаний у позові період часу працювала лише одна вона, а її заробітна плата є мізерною, і її не вистачає на оплату усіх комунальних послуг, тому виникла така заборгованість по оплати за опалення і дану суму вона визнає частково, оскільки з сумою 17181,53 грн., за період часу з 01.01.2011р. по 01.11.2015р. вона не погоджується, так як позивач раніше пред»являв позивні вимоги і як вбачається з зворотних відомостей у 2011-2013р. вони проводили оплату по квитанціям, а з неї ще стягувались суми за місцем її роботи. Вона просила застосувати ст. 257 ЦК України та врахувати загальну позовну давність у три роки, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з 01.11.2011р. по 01.11.2012р. Що стосується сум інфляційних нарахувань та 3% річних, то дані суми вона не визнає, оскільки її родина знаходилась у скрутному фінансовому становищі, так як на час АТО у м. Слов»янську та і після її чоловік та син не мали можливості працевлаштуватись, а з кінця серпня 2015р. чоловік вийшов на пенсію. Просила суд позовні вимоги в даній частині залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не був присутній, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, надавши до суду заяву (а.с.26), у якій просив справу розглядати без його участі. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У судовому засіданні представник ОКП «Донецктеплокомуненерго» [PERSON], діюча за довіреністю, просила суд поновити строк позовної давності, так як на час його спливу у місті Слов»янськ Донецької області відбувалась АТО, до роботи підприємство приступило лише у серпні 2014року, мало скрутне фінансове становище, що позбавляло його можливості своєчасно сплатити судовий збір та звернутись до суду з позовом, а також сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили, виданий торгово-промисловою палатою №3071/05-4 від 12.09.2014р. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України три роки. Стаття 61 ч.1 та 2 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. В період часу з 14 квітня 2014 року по 05 липня 2014року у м. Слов»янську Донецької області відбувались дії АТО, тому з цього періоду часу у місті не працювали підприємства, установи, банки та інші організації. Як вказали представники позивача, ними були підготовлено пакет документів разом з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], однак не мали можливості своєчасно подати до суду у зв»язку з діями АТО, а після відмови у видачі судового наказу 28.07.2014р., вони, в силу скрутного фінансового становища, не мали можливості своєчасно оплатити судовий збір, а тому звернулись лише до суду з даним позовом лише 27.11.2015р. Таким чином, вирішуючи питання, щодо строку позовної давності, суд, враховуючи вище переличені позивачем обставини, а також той факт, що відповідачами проводились оплати у квітні 2011р. - 106 грн., у липні 2011р.- 3087 грн., вважає, що мало місце перебіг строку позовної давності, передбачений ст.261 ЦПК України, а тому суд вважає, що позивач подав позов до [PERSON] та [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суму заборгованості за спожиті послуги з опалення, судом, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - відповідачі мешкають за адресою: м. Слов»янськ [ADDRESS] та є абонентами ОКП „Донецьктеплокомуненерго" в м.Слов"янськ; -будинок № 8 по вул. Л.Товстого, м. Словянськ обслуговує, шляхом надання теплопостачання ВО «Словянськтепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго». - ВО ОКП « Донецктеплокомуненерго» « Слов»янськтепломережа» 24 липня 2014 року звернулась до Слов»янського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення забор - гованості за теплову енергію з , у прийнятті якої 28 липня 2014р.було відмовлено; - заборгованість за період з 01.01.2011р. по 01.11.2015р, згідно оборотних відомостей (а.с.6,7,8) . складає 17181грн.53коп. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу України, власник зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено у судовому засіданні відповідачі своєчасно не вносили плату за спожиті послуги з опалення та мають заборгованість з 01.01.2011р. по 01.11.2015р., у сумі 17181 грн.53 коп., про що їм відомо з виписки особливого рахунку, на підставі якого надавалися відповідачам послуги з опалення. Між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» і відповідачем [PERSON] встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку на її ім»я, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з теплопостачання, а відповідачі використовували дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялися від неї належним чином, відповідно до діючого законодавства в сфері переобладнання централізованого теплопостачання на індивідуальне. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання і вважати, що на цей час відповідачі не є споживачами теплової енергії, що надається ВО «Словянськтепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у суду не має підстав. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, враховуючи вище викладене, з боку відповідачів є порушення строку внесення оплати за теплопостачання, у зв»»язку з чим ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» зверталось з заявами про стягнення з відповідачів оплати за наданні комунальні послуги у сумі 17181, 53 грн. і дану суму слід стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Вищий спеціалізований суд України своїм листом від 13.04.2011р. (п.8), аналізуючи ст.625 ЦК України указує, що наслідки простроченого грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають захистом майнового інтересу, який полягає в компенсації матеріальних розходів кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації від боржника за використання затриманих ним грошових коштів, які підлягали до сплати кредитору. З боку ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» відповідачам нараховано індекс інфляції у сумі 8015,67грн., 3% річних у сумі 1141,74грн., які позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Однак враховуючи майновий стан відповідачів, з яких лише [PERSON] весь це й період часу працює бібліотекарем в КЗ «ЦСПБ м. Слов»янськ і її посадовий оклад 1751 грн. (а.с.37), [PERSON] 23.09.2013р. був звільнений та перебував на обліку у Слов»янському місткому центрі зайнятості (а.с.39), а у серпня 2015р., згідно пояснень [PERSON], вийшов на пенсію, а також враховуючи ті події які мали місце з 14.04.2014р. по 05.07.2014р. АТО у м. Слов»янськ, суд, враховуючи тяжке матеріальне становище відповідачів, вважає, що є всі підстави не задовольняти позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» в частині стягнення з відповідачів індекс інфляції у сумі 8015,67грн., 3% річних у сумі 1141,74грн. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у сумі 1218 грн. (а.с.1,2), а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» слід стягнути судовий збір у розмірі 609 грн., з кожного. Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених фізичною особою вимог і на підставі доказів сторін. Суд не має права вийти за рамки заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved