Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-кредитний супермаркет" (далі ТОВ «ФКС») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 2406428 від 26.04.2018 року в розмірі 152 477,40 грн. Свої вимоги мотивували тим, що 26.04.2018 року між ТОВ «ФКС» та [PERSON] було укладено Договір позики № 2406428, за яким вони надали відповідачу позику в сумі - 14 999,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 24.05.2018 року на 29 днів та зі сплатою комісії. Сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. ТОВ «ФКС» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти. В свою чергу, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 01.07.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 152 477,40 грн, з яких заборгованість за позикою - 14 999,00 грн.; заборгованість по комісії - 119 413,86 грн.; інфляційні втрати - 12 802,53 грн.; заборгованість по 3% річних - 5 262,01 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. В наданому суду 05.10.2021 року відзиві на позов просила по даній справі застосувати до спірних правовідносин строки давності пред`явлення до неї вимог позивачем, так як на її думку вони збігли на момент пред`явлення до неї позову. Також посилалася на ст. Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов цього договору кредитування. (а.с.29) 18.10.2021 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якому посилаючись на норми законодавства, зазначили, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є необгрунтованими з огляду на таке. Так відповідно до наданих суду матеріалів справи строк повернення боргу був встановлений укладеним між сторонами договором - 24.05.2018 року , а тому саме в цей строк відповідач повинна була погасити борг, а не чекати повідомлення про порушення зобов`язання з боку кредитора. Щодо порушення строків стягнення відсотків, то відповідно до умов договору, вони ним взагалі не передбачені. Укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» і не містить несправедливих для клієнта умов, а посилання у відзиві на Закон України «Про захист прав споживачів» застосуванню до даних спірних відносин не підлягає. В свою чергу в Законі України «Про споживче кредитування», який регулює дані спірні правовідносини, не міститься обмежень щодо встановлення комісій за обслуговування кредиту. Також просили визнати необгрунтованими доводи відповідача про застосування строків позовної давності до пред`явлених вимог, так як відповідно до п.5.4. Договору сторонами збільшено строк позовної давності, що застосовується до цих правовідносин, до 10 років. (ч.1 ст.259 ЦК України). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.08.2021 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26.04.2018 року між ТОВ «ФКС» та [PERSON] укладено Договір позики № 2406428, за яким ТОВ «ФКС» надав відповідачу позику в сумі - 14 999,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 24.05.2018 року на 29 днів та зі сплатою комісії. Грошові кошти було перераховано на картковий рахунок № [NUMBER] , 26.04.2018 року в сумі 14 999,00 грн. відповідача. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФКС». Уклавши цей договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua. За змістом п. 8.5. укоаденого Договору зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету, тобто частини Сайту Позикодавця, доступ до якого отримує Позичальник за умови реєстрації з використанням Логіну та Пароля Особистого кабінету згідно п. 1.12. Договору; Кредитора - Логін та Пароль Позикодавця. За умовами Договору за час користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити комісію: - 50 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. данного договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення Договору та сплачується позичальником при погашенні позики. (п. 4.2.2.1 Договору); - 100 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. данного договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором повністю або частково та сплачується позичальником до моменту погашення власної заборгованості за договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4. Договору. (п. 4.2.2.2) Згідно п. 5.1 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України та цього Договору. Пункт 5.2 Договору передбачає, що порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відповідно до наданого суду розрахунку загальна сума заборгованості відповідно до умов Договору позики станом на 01.07.2021 року становить - 152 477,40 грн., що складається з: заборгованості за позикою - 14 999,00 грн.; заборгованості по комісії - 119 413,86 грн.; інфляційні втрати - 12 802,53 грн.; заборгованість по 3% річних - 5 262,01 грн. Таким чином дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору і позивач доводить, що за даним кредитним договором має місце неналежне виконання зобов`язань боржником. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). [PERSON] 26.04.2018 року приєдналась до «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» ТОВ «ФКС» від 26.04.2018 року і в такий спосіб уклала з Банком кредитний договір. Даний договір [PERSON] уклала в електронній формі із застосуванням електронного цифрового підпису, який відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі Суд вважає, що вищенаведеними по справі доказами, підтверджено правомірність вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 14 999,00 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки кошти відповідачем по кредитному договору були фактично отримані. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 310/11534/13-ц. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (Постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). У Постанові N 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки по спірному договору сплив строк дії договору, відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі вказаного кредитного договору, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення і відповідно вимоги ТОВ «ФКС» про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України та умовами Договору за прострочення виконання зобов`язання є обгрунтованими та підлягають стягненню в заявленому розмірі та згідно наданого суду розрахунку : 12 802,53 грн. - інфляційні витрати, 5 262,01 грн. - заборгованість по 3% річних. Щодо стягнення заборгованості по комісії. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Так вказаним вище договором позики, а саме п. 4.2.2.1. передбачено стягнення комісії в розмір 50 % від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з укладання договору. Крім того, відповідно до п. 4.2.2.2 договору, передбачено стягнення комісії в розмірі 100 % від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань. Суд вважає, що встановивши в договорі позики сплату щомісячної комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються [PERSON] , що є незаконним з огляду на позицію Верховного суду України та Закон України «Про захист прав споживачів». Також суд вважає, що розмір такої комісії, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату комісії є несправедливими. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам законодавства України, оскільки не є послугою у визначенні вказаного Закону, позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 119 413,86 грн. задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 2 270,00 грн. На підставі ст.ст.525,526,530,549,611,624,629,1048-1050,1054 ЦК України,

Outcome: partial