Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

ПАТ "ВіЕс Банк" 13.07.2017 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивувано тим, що 08.12.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №KF031832-AN, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000 гривень з кінцевим строком погашення не пізніше 07.12.2019 року. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 03.07.2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 34814 гривень 02 копійок, яку позивач просить стягнути на свою користь, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання в якому просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, зокрема, факт отримання [PERSON] кредитнихкоштів у розмірі 30 000 гривень. Крім цього, додав, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2017 року по справі №300/715/17, залишеним в силі постановою апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2018 року було визнано недійсною умову пункту 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5 % недійсною. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.12.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №KF031832-AN, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000 гривень з кінцевим строком погашення не пізніше 07.12.2019 року (а.с.6-7). Відповідач зобов"язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Оскільки, відповідач [PERSON] в порушення вимог договору свої зобов'язання в частині погашення кредиту, згідно розрахунку заборгованості по погашенню кредиту та відсотків не виконує, його заборгованість станом на 03.07.2017 року складає 34814 гривень 02 копійок, з яких 29117 гривень 66 копійок заборгованість по кредиту, 1, 15 гривень заборгованість по відсотках, 5250 гривень- комісія (а.с.5). Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2017 року по справі №300/715/17, залишеним в силі постановою апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2018 року було визнано недійсною умову пункту 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN, укладеного між [PERSON] та ПАТ "ВіЕс Банк" 08.12.2016 року щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5 % місячних. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2018 року (а.с.52-57). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 5250 гривень, оскільки така нарахована у відповідності до п. 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN, умови якого визнано недійсними рішенням суду, що набрало законної сили. Твердження представника відповідача [PERSON] на відсутність підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 30 000 гривень спростовується вищезазначеним рішенням суду, в якому встановлено, що [PERSON] в обгрунтування своїх вимог зазначив, що 08.12.2016 року між ним та банком укладено кредитний договір №KF031832-AN, згідно з яким він отримав кредит в розмірі 30000 гривень (а.с.52). Також факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджено розрахунком загальної заборгованості по кредиту №KF031832-AN станом на 03.07.2017 року (а.с.5), де відображено часткову сплату відповідачем платежів по кредитному договору, а, отже, визнання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом у відповідності до графіку погашення, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно вимог ст.610 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та відстотків у сумі 29117 гривень 66 копійок та 1, 15 гривень відповідно, ґрунтуються на законі та умовах чинного між сторонами договору, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи позивачем підтверджено сплату судового збору у розмірі 1600 гривень за подання позовної заяви до суду (а.с.1) та 800 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.2). З урахуванням того, що у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.17), а позов ПАТ "ВіЕс Банк" задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600 гривень- пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved