Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 серпня 2012 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою. Сімейне життя з відповідачем не склалося за відсутності спільних інтересів, різних поглядів на життя, відсутності взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач також подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, на примирення не згодна, проживають окремо понад півтора року; просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 03 серпня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 428); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 03 серпня 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 25). Сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області 17 жовтня 2012 року (а.с. 7). Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, вони втратили почуття любові і поваги один до одного; сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; дитина проживає з відповідачкою. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право надалі іменуватися прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40грн.

Outcome: approved