Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки про вселення та встановлення порядку користування житлом, в якому зазначив, що відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду від 18.11.2014 року, йому належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником 3/4 частин цієї квартири є відповідач по справі [PERSON] Після реєстрації ним права власності на 1/4 частину квартири, він прийшов до квартири з метою потрапити всередину та отримати ключі від вхідних дверей від відповідача, але остання не відкрила дверей до квартири, не бажає спілкуватися з ним, надавати ключі від дверей квартири, уникаючи навіть зустрічі з ним. Таким чином, відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, не допускаючи його вселення до квартири. Усі його спроби вирішити з відповідачем питання про його вселення в квартиру та встановити порядок користування квартирою не дали результату. При цьому він бажає добровільно нести витрати по утриманню належної йому 1/4 частини квартири нарівні з відповідачем. Бажає, щоб йому було виділено для проживання та користування жилу кімнату в квартирі площею 11.3 м.кв., яка позначена на плані квартири цифрою "3", а відповідачці виділити іншу житлову кімнату площею 13.9 м.кв., позначену на плані цифрою "2". Допоміжні приміщення залишити в загальному користуванні. Вважає, що такий порядок користування житловими приміщеннями квартири є найбільш зручним для сторін. Просив вселити його у спірну квартиру та встановити порядок користування квартирою і стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні як позивач так його представник вимоги позову підтримали у повному обсязі, який просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти позову, не погодившись із вселенням позивача та на такий порядок користування квартирою, який зазначив позивач і його представник, оскільки та кімната, яку хоче позивач значно перевищує розмір 1/4 частини його власності. Крім того вона не бажає проживати разом з позивачем у одній квартирі. Тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], зокрема [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS], а [PERSON] належить 3/4 частин цієї квартири. Дана квартира складається: з двох жилих кімнат, які є окремими одна від одної, площею 13.9 м.кв. і 11.3 м.кв. позначену цифрою; коридору площею 8.2 м.кв.; кухні площею 7.9 м.кв.; ванної кімнати з вбиральною площею 3.1 м.кв.; вбудованої шафи площею 0.4 м.кв. та балкону площею 6.0 м.кв. За приписами ст.358 Цивільного кодексу України - "Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як з позовної заяви, так і з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що між співвласниками спірної квартири склались неприязні стосунки, внаслідок чого сторони самостійно і в добровільному порядку не можуть визначити порядок користування спірною квартирою. Виходячи з цього, суд вважає, що слід визначити наступний порядок користування кварти-рою, зокрема виділивши у користування: [PERSON] житлову кімнату площею 11,3 кв. м., що на плані технічного паспорту позначена цифрою № 3; [PERSON] житлову кімнату площею 13,9 кв. м., що на плані технічного паспорту позначена цифрою № 2. Коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу та балкон - залишити в спільному користуванні усіх співвласників. Свій висновок суд обґрунтовує тим, що загальна площа трьох кімнат становить 40,2 кв.м., тобто виділяючи у володіння і користування позивачу кімнату площею 11,3 кв.м., відповідачці залишається інша кімната площею 13,9 кв.м., що становить трохи менше у її частці співвласності. Однак іншим шляхом провести розподіл спірної квартири відповідно до частки не можливо. Що ж до позову в частині вселення, то суд вважає, що він підлягає задоволенню, оскільки по-зивач має повне право розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. За приписами ст.319 Цивільного кодексу України - "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав." Тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Задовольняючи позов [PERSON] в частині вселення та встановлення порядку користування квартирою, суд вважає, що слід також і задовольнити позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, які поніс позивач при подачі позову, адже саме умисними діями відповідачки порушені законні права та інтереси позивача. А відповідно до ч.1 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України - "Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи." При цьому, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже на підставі вищевикладеного, в сукупності з поясненнями сторін і зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Outcome: approved