Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - позивач, КП «ЦОС Шевченківського району») до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 29.04.2011р. по 27.06.2014 р. в загальній сумі 59394,76 грн., що складається з: 49673,83 грн. - суми основного боргу; 8608,49 грн. - суми інфляційних втрат; 1112,40 грн. - суми 3% річних, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є користувачем нежитлового приміщення у буд. [ADDRESS] та не сплачує в повному обсязі плату за комунальні послуги за користування зазначеним приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, зазначена заборгованість виникла в період часу з 29.04.2011р.по 27.06.2014 року. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2016 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Водночас в судове засідання, яке відбулось 22.08.2016 року представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2016 року представник відповідача заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі що КП «ЦОС Шевченківського району» є неналежним позивачем, жодних договорів з ним не укладалось, ніякі житлово-комунальні послуги позивачем не надавались, а відповідач не вчиняв будь-яких фактичних дій щодо прийняття таких послуг. Крім того, представник посилається на відсутність факту ухилення від укладання договору про надання комунальних послуг позивачем; хибну калькуляцію та застосування помилкових тарифів як для нежитлового приміщення, хоча приміщення загальною площею 67,40 кв.м. фактично є жилими і використовується під житло для проживання сімї у складі [PERSON], [PERSON]; посилається на відсутність лічильників у приміщенні відповідача. В судове засідання, яке відбулось 22.08.2016 відповідач та її представник не з'явились, хоча належним чином відповідач була повідомлена про судове засідання. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов і заперечення на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012р. №610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 27.06.2012р. № 10741080022016771, основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3. забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо. Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників жилих та нежилих приміщень) у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.03.2011 року, засвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу зареєстрованому в реєстрі за №610 та витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що відповідачу [PERSON] належать на праві власності нежилі приміщення з №1 по №6 групи приміщень №87 (в літ.А) загальною площею - 67,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлює обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак, під час розгляду справи суду не було надано сторонами жодного належного і допустимого доказу щодо наявності підготовленого позивачем договору на постачання комунальних послуг відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Разом із тим, суд погоджується з позицією позивача, викладену в позові, що, не зважаючи на факт відсутності між сторонами письмових договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, однак враховуючи фактичне використання відповідачем наданих позивачем цих послуг, з урахуванням положень ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Письмові твердження представника відповідача про те, що приміщення, які належать відповідачу є житловими і позивачем при розрахунку боргу використовувалась хибна калькуляція із застосування помилкових тарифів як для нежитлового приміщення, хоча приміщення загальною площею 67,40 кв.м. фактично є жилими, - судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Згідно правових позицій, висвітлених в Постановах Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі № 6-1192цс14 та № 6-1706цс15, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення, якщо таке мало місце, не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. А як вбачається із наявних в матеріалах справи облікових карток (табуляграм) від виробників комунальних послуг ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал», у період з 2012 року по квітень 2014 року позивачем фактично були надані відповідачу комунальні послуги у приміщення по [ADDRESS]. Будь-яких доказів протилежному стороною відповідача суду надано не було. Крім того, суду також не було надано жодного належного і допустимого доказу щодо виконання відповідачем законодавчо-передбаченого порядку переведення нежитлових приміщень відповідача - в житлові і, відповідно, наявності підстав у позивача в подальшому застосування тарифів як для житлового приміщення. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 29.04.2011р.по 27.06.2014 р. в загальній сумі становить 59394,76 грн., що складається з: 49673,83 грн. - суми основного боргу; 8608,49 грн. - суми інфляційних втрат; 1112,40 грн. - суми 3% річних (а.с.23). З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з квітня 2011 року по червень 2014 року. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України ). Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Як зазначалось вище, згідно розрахунку Позивача вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з 29.04.2011р.по 27.06.2014 р. та складає 59394,76 грн. Однак, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. Представником відповідача до суду було подано заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до частини вимог за період, який не входить в трирічний строк звернення з дня подання позову до суду, а тому вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% річних за період з 29.04.2011 року по 28.09.2012 року, оскільки вказаний строк позовної давності відраховується згідно з вимогами ЦК України саме від дати подачі вказаного позову до суду, а саме від 12.10.2015р. про що є відмітка канцелярії суду про дату надходження позову. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню частково за період з 31.10.2012 року (згідно розрахунку) по 27.06.2014 року, що становить 33171,25 грн. При цьому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.10.2012 року по 27.06.2014 року, задоволенню частковому задоволенню, а саме: інфляційні в сумі 2 436,32 грн. та 732,66 грн. 3% річних. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності з урахуванням дати звернення Позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, та

Outcome: partial