Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 травня 2013 року о 11 годині в смт. Томашпіль по вулиці Криворучка вона керувала автомобілем « Тойота корола», номерний знак [NUMBER]. При здійсненні маневру поворот ліворуч в задню праву частину бамперу її автомобіля врізався автомобіль «Опель Вектра» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Після даного ДТП [PERSON] визнав свою вину та власноручно написав розписку про те, що він зобов'язується відшкодувати завдані ним збитки. Позивачка звернулася в експертну установу для визначення розміру завданого збитку. Розмір матеріального збитку, завданий позивачці як власнику автомобіля «Тойота корола» в результаті його пошкодження становить 14380,04 гривень. Крім того позивачка зазначає, що 26 червня 2013 року Томашпільським районним судом Вінницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено адміністративне стягнення. Так, [PERSON] вказує, що відповідальність володільця автомобіля «Опель Вектра» [PERSON] була застрахована СК «Оранта» за полісом № АВ/4132735. Однак, страхова компанія відмовляється виконати законні вимоги щодо компенсації завданих збитків. З огляду на все вищевказане позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд винести рішення яким стягнути з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» матеріальну шкоду в розмірі 14380,04 гривень, стягнути з [PERSON] 562,80 гривень витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження, 1437,20 гривень на відшкодування моральної шкоди, та 243,60 гривень сплаченого судового збору. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надіслала на адресу суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заяву згідно якої позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки не працює та сплачує аліменти. Представник НАСК «Оранта» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, разом з тим представником НАСК «Оранта» було надане заперечення в якому зазначено, що зі сторони НАСК «Оранта» відсутнє порушення, невизнання або оспорювання прав позивачки [PERSON] на страхове відшкодування по даній справі, а отже вважає, що у позивачки не виникло права на звернення до суду за захистом таких прав. Крім того, вказано, що оскільки Поліс укладений з гр. [PERSON], таким чином цивільно-правова відповідальність застрахована останнього, а не відповідача у справі [PERSON] Також зазначено, що позивачка [PERSON] не зверталася до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, відмови у виплаті такого відшкодування не отримувала, тому страхова компанія права позивачки не порушувала. З огляду на вищевказане просять відмовити в задоволенні позовних вимог щодо НАСК «Оранта». Суд, заслухавши пояснення представника НАСК «Оранта», дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30 травня 2013 року об 11-00 год в смт Томашпіль по вул.Криворучка [PERSON] керуючи автомобілем «Опель Вектора», державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів в разі виникнення небезпеки для руху шляхом зменшення швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом «Тойота Корола», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS]. В результаті зіткнення автомобіль «Тойота корола» отримав слідуючі пошкодження: пошкоджено праву частину заднього бампера, панель задня багажного відсіку. 26 червня 2013 року постановою Томашпільського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Дана постанова набрала чинності 9 липня 2013 року ( а.с.5) Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Опель Вектора», державний номерний знак [NUMBER], відповідача [PERSON] застрахована в СК «Оранта», що підтверджується полісом № АВ4132735 (а.с. 54 ) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 12 червня 2013 року розмір матеріального збитку позивачці, як власнику автомобіля марки «Тойота корола», державний номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження складає, становить 14380,04 грн. Даний висновок зроблений згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (а.с. 9-15). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вказана дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок порушення ПДР України водієм [PERSON]- відповідачем у справі. У зв'язку із цим, шкода, яка завдана [PERSON] при скоєнні ДТП, яка сталася 30.05.2013 р. за участю відповідача, що призвело до завдання матеріальної шкоди (пошкодження автомобіля «Тойота корола», державний номерний знак [NUMBER]), має відшкодовуватися учасником ДТП, з врахуванням ступеня його вини та з врахуванням вимог діючого законодавства щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч.2,5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 7 Закону України « Про страхування» від 7 березня 1996 року, в Україні передбачено такі види обов'язкового страхування, зокрема страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 1 липня 2004 року (далі - Закон №1961-ІV) порядок відшкодування матеріальної шкоди майну, життю та здоров'ю третіх осіб, яка була завдана з вини страхувальника здійснюється страховиком згідно вимог цього закону, не інакше, як на підставі укладеного між страховиком та страхувальником, з вини якого була завдана така шкода, відповідного Договору (страхового полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом ст. 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, оскільки відповідно до ст. 3 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 цього Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 цього обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що деліктні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, за наявності застрахованої цивільно-правової відповідальності відповідача, мають регулюватися спеціальним законом, який регулює вказані правовідносини - ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до положень якого, у разі дотримання його положень страхувальником (відповідачем), в частині зокрема повідомлення про настання страхового випадку та визнання його таким з боку страховика (ст. 33, 35, 36 Закону), відповідна особа, якій завдана шкода з вини страхувальника, має право на відшкодування такої (матеріальної) шкоди за рахунок страховика (ст. 22 даного Закону). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як вбачається з ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, що знаходиться в матеріалах справи, водій забезпеченого транспортного засобу марки «Опель Вектора» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] повідомив страхову компанію про ДТП внаслідок якого було пошкоджено автомобіль третьої особи, а саме автомобіль «Тойота Корола» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Дана заява отримана представником страхової компанії, про що свідчить підпис останнього. (а.с.58 ) Таким чином з матеріалів справи та з раніше наданих пояснень представника ВАТ НАСК «Оранта» вбачається, що відповідач [PERSON] який причетний до ДТП, а саме є її винуватцем, у встановлений строк повідомив страховика про дорожньо - транспортну пригоду . До доводів представника НАСК «Оранта» про неповідомлення позивачем [PERSON] про ДТП та не зверненням останньої до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування суд ставиться критично, оскільки страхова компанія була належним чином повідомлена про ДТП, як те передбачено ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме водієм транспортного засобу причетним до такої пригоди та згідно вказаного НАСК «Оранта» повинна була вчинити ряд дій. Як уже зазначалося вище згідно полісу № АВ 4132735 цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в СК «Оранта». Як вбачається з ст. 1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно ст. 20-1 вищевказаного Закону у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Таким чином, оскільки Поліс № АВ 4132735 був укладений з гр. [PERSON], а в подальшому забезпеченим транспортним засобом на відповідній правовій підставі перейшов в користування гр. [PERSON], тому права та обов'язки [PERSON] як страхувальника переходять до [PERSON], яки прийняв транспортний засіб у своє користування. Щодо визначення вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу позивачки, суд виходить з наступного. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати яка особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Як вбачається з ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Як зазначалося вище та було визнано представником НАСК «Оранта», страхова компанія повідомлялася про настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди 30 травня 2013 року. Однак в порушення вказаної норми страхова компанія на протязі 10-ти робочих днів не призначила та не направила аварійного комісара або експерта на місце ДТП та до місцязнаходження пошкодженого майна. Отже, позивачка [PERSON] в даному випадку була звільнена від обов'язку збереження пошкодженого майна (автомобіля) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, та в свою чергу у встановленому порядку звернулася до експертної установи для вирішення питання про розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу. Таким чином суд вважає можливою до стягнення суму зазначену позивачкою для відшкодування матеріальної шкоди заподіяної її автомобілю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановив суд внаслідок винних дій [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода за його участі при керуванні автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] та участі позивачки [PERSON], що керувала автомобілем «Тойота Корола», державний номерний знак [NUMBER]. З урахуванням глибини, характеру і обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача [PERSON], а саме [PERSON] не могла користуватись транспортним засобом внаслідок значного його пошкодження, понесла стреси, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості суд вважає вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди задовольнити повністю, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в заявленому розмірі. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] понесені нею витрати на експертизу та судовий збір Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи звіт експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, не являється результатом судової експертизи. Тому в розумінні ст. 79 ЦПК позивачка [PERSON] не має правових підстав на відшкодування з боку відповідача [PERSON], понесених нею витрат з визначення вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу. Разом з тим, з відповідачів пропорційно підлягають до стягнення на користь позивачки [PERSON] понесену останньою та документально підтверджену суму судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved