Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 25.03.2009 до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що аліментів, які стягувалися з 2009 року, не вистачає на утримання дитини у зв'язку з зростанням прожиткового мінімуму та потреб дитини. У зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги зменшила, просила стягувати на її користь з відповідача в твердій грошовій сумі аліменти в розмірі 800 (вісімсот) гривень на утримання їх сина, просила позов задоволити та розглядати справу у її відсутність . Відповідач в судове засідання не з'явився, проте через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він позовні вимоги позивача визнав, просив справу розглядати у його відсутність. Погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. на користь позивача на утримання сина [PERSON]. Суд з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. 03.08.2010 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Токмацького районного управління юстиції у Запорізької області від 02.12.2010, актовий запис №30. 28.09.2012 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією паспорту позивача серії [NUMBER], виданим Комунарським РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 19 жовтня 2012 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 25.12.2008 Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, батьком дитини [PERSON], [INFO], являється відповідач. Відповідно до рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 25.03.2009 до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на лікування сина у розмірі 100 гривень щомісячно. Цим же рішенням суду з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання позивача у розмірі 100 гривень щомісячно. Позивач зазначає, що аліментів, які стягувалися з 2009 року, не вистачає на утримання дитини у зв'язку з зростанням прожиткового мінімуму та потреб дитини, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитини. За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини, на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року у в розмірі 200 гривень щомісячно, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи роз'яснення викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішення суду чинності. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та відповідно до статей 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved