Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона та відповідач з листопада 2011 року по березень 2016 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і [INFO] у них народився син [PERSON]. Зазначила, що вони з відповідачем припинили спільне проживання через те, що він почав постійно вживати алкогольні напої, вчиняти скандали та психологічне насильство в сім'ї щодо неї та їхнього сина. На даний час вона разом з сином проживає в сім'ї її батьків, які допомагають їй у догляді та вихованні сина. Відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, не забезпечує його матеріально, не цікавиться його життям. Син погано знає батька, пам'ятає його агресивним, оскільки сварки між нею та відповідачем відбувалися в присутності дитини. Крім цього, позивачка посилається на те, що відповідач не відвідував свят, що відбувалися в дитячому садочку. Відповідач неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, порушення правил дорожнього руху та за розпиття алкогольних напоїв в громадських місцях, перебуває на обліку в органах поліції як домашній насильник, а також був притягнутий до кримінальної відповідальності. Також зазначає, що відповідач негативно характеризується за попереднім міцем роботи в ПП "Окко-нафотопродукт". Вважає, що зазначені нею у позові обставини свідчать про те, що відповідач свідомо без поважних причин ухиляється від виховання дитини, а тому просить позбавити його батьківських прав щодо сина [PERSON] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а висновок органу опіки і піклування - упередженим, оскільки він грунтується на обставинах, що не відповідають дійсності. Вказує, що причиною припинення відносин з позивачкою стало те, що у зв'язку з її роботою в кафе в м. Волочиськ, вона приїзджала додому через тиждень. У її відсутності він доглядав сина, займався його вихованням, відводив в дитячий садочок. Після його вимоги до позивачки змінити роботу, щоб бути вночі вдома, вона разом із сином переїхала до своїх батьків, продовжує працювати в м. Волочиск за тим же графіком та бачиться з сином через тиждень. Вказує, що позивачка перешкоджає йому бачитися з сином, утримувати його та відвідувати в школі. Просить суд не брати до уваги характеристику з дошкільного закладу "Барвінок" від 11.07.2018 року, оскільки під час спільного проживання з позивачкою він відводив та забирав сина з садочка, де на той час завідуючою була інша особа, ніж та, що підписала характеристику. Також заперечує проти характеристики на нього з місця проживання від 10.07.2018 року, яка грунтується лише на поясненні позивачки, та просить взяти до уваги характеристику, видану на його вимогу. Зазначає, що з попереднього місця роботи ПП "Окко-нафотопродукт" він був звільнений за згодою сторін, обставини систематичного зловживання ним алкогольними напоями не відповідають дійсності, крім того, на даний час він не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання сина не притягувався. Також відповідач заперечує проти висновку органу опіки і піклування, оскільки на засіданні йому не було повідомлено про прийняте рішення, про такий висновок він дізнався з матеріалів позовної заяви. Він визнає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 усіх видів його заробтку, але не більше 30% прожиткового мініму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Представник третьої особи Волочиської районної державної адміністрації як органу опіки і піклування в судове засідання не з'явився. Від представника третьої особи Ткачук Л.М. надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду, позов підтримує. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині стягнення алементів підлягає задоволенню, в частині вимог про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає, з таких підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що сторони з листопада 2011 року по березень 2016 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в період якого [INFO] у них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). З квітня 2016 року сторони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують з причин відсутності взаєморозуміння та через суперечки між ними. Син сторін [PERSON] проживає з позивачкою та її батьками, що не заперечується сторонами та підтверджується довідкою, виданою Наркевицькою селищною радою від 11.07.2018 року № 319 (а.с. 13). 28 серпня 2018 року в м. Волочиську за заявою позивачки [PERSON] було проведено засідання комісії органу опіки і піклування, на якому вирішувалося питання про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду даного питання, комісією було прийнято рішення про надання висновку про можливість та доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. В зазначеному висновку № 26-22-1475/2018, що складений 03 вересня 2018 року, зазначено, що під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відповідач [PERSON] заперечував проти позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що позивачка перешкоджає його зустрічам з дитиною. Зі змісту вступної частини даного висновку вбачається, що позивачкою органу опіки і піклування були надані письмові докази - довідки про склад сім'ї позивачки, характеристики на відповідача з місця проживання та за період його роботи в ПП "Окко-нафотопродукт", характеристику на позивачку за місцем її проживання, відомості, надані органами поліції від 27.07.2018 року, а також позивачка надала усні пояснення працівникам органу опіки і піклування. (а.с. 43-45) 14 вересня 2018 року позивачка звернулася в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України у зв'язку з ухиленням його від виконання своїх батьківських обов'язків. (а.с. 2-6) Встановлено, що зазначений вище висновок органу опіки і піклування від 03 вересня 2018 року було надіслано на адресу відповідача лише 16 листопада 2018 року (а.с. 42) та в подальшому цей висновок був ним оскаржений. На час проведення засідання комісії органу опіки і піклування, на якому вирішувалося питання про доцільність позбавлення відповідача [PERSON], обстеження умов його проживання фактично проводилося у його відсутності, що підтверджується актами від 27.07.2018 року, від 22.08.2018 року (а.с. 75,77) В подальшому під час вирішення даного спору в суді, 12 листопада 2018 року було проведено обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], під час якого опитано сусідів, які позитивно його характеризують, однак вказали, що під час спільного проживання з позивачкою в фактичних шлюбних відносинах між ними неодноразово виникали сварки. (а.с. 76) Відповідач з 07 вересня 2018 року працює оператором АЗС-9 на ТОВ "Трансформ Трейд", де характеризується позитивно (а.с. 59, 73). За період роботи в ТОВ "Т-Стиль" з 05.06.2017 року по 28.02.2018 року та з 15.02.2018 по 26.08.2018 року в ТОВ "Агробізнес" також характеризується виключно позитивно (а.с. 58, 65). Згідно з характеристикою за місцем проживання від 08.11.2018 року відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони, однак, за поясненнями, наданими працівникам Війтовецької селишної ради позивачкою [PERSON], [PERSON] схильний до вчинення побутових скандалів, вживає алкогольні напої, емоційний та нестриманий. Зі слів вихователів ДНЗ "Барвіночок" участі у вихованні сина не приймав. Згідно з інформацією, наданою Волочиським ВП Городоцького ВП ГНП в Хмельницькій області від 27.07.2018 року, [PERSON] 20.03.2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 178 КУпАП, у зв'язку з чим перебуває на обліку в відділенні поліції як особа, схильна до вчинення насильства в сім'ї. Згідно з даними сертифікату серії 2РРС № 032017 та медичної довідки серії 2ААЛ №763202, [PERSON] не має психіатиричних та наркологічних протипоказань до виконання роботи охоронника. Відповідно до характеристики на дитину сторін - [PERSON], 2012 року народження, як вихованця Війтовецького ДНЗ "Барвіночок", який відвідував ДНЗ з 2015 року, батько у його вихованні участі не приймав, не відвідував жодного свята в ДНЗ. Також відповідач як батько учня 1 класу Війтовецької ЗОШ І-ІІІ ступенів не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням сина (а.с. 11, 104). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після припинення спільного проживання сторін в 2016 року, відповідач не відвідував дитячого садка, який відвідував син сторін [PERSON], в тому числі і не був на святі випуску з садочка. Також їй відомо, що між сторонами не було згоди щодо виховання сина. Позивачка неодноразо до неї телефонувала та повідомляла про те, що вона не дозволяє відповідачу бачитися з сином, з тих причин, що відповідач телефонує до неї, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Зі слів відповідача їй відомо те, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Свідок [PERSON], вихователь ДНЗ "Двіночок" пояснила, що на святі випуску з садочка вона не помітила батька випускника садочка [PERSON]. Під час відвідування садочка, [PERSON] не розповідав про батька будь-яких обставин. В судовому засіданні позивачка підтвердила, що не вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача на утримання сина. Вона не заперечила, що відповідач був присутній в школі 01 вересня 2018 року на святі першого дзвоника та хотів дати для сина 1000 грн., від отримання яких вона відмовилася. Відповідач пояснив, що письмових заяв з приводу створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною до органу опіки і піклування, в суд чи в правоохоронні органи він не подавав. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 150 цього ж кодексу передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно ч. 6. ст. 19 СК Кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вирішуючи даний спір, суд не погоджується з висновком Волочиської районної державної адміністрації як органу опіки і піклування від 03.09.2018 року № 26-22-1475/2018 щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] з таких підстав. Як вбачається зі змісту даного висновку, орган опіки і піклування надав згоду на позбавлення батьківських прав відповідача, однак такий висновок органу опіки і піклування не містить достатнього обґрунтування доведеності тривалої винної поведінки батька, доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення. Висновок зроблений без врахування усіх обставин справи, в тому числі прихильності батька та дитини один до одного, а тому суд дійшов висновку, що даний висновок суперечить інтересам дитини. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як батька дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення його батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити його поведінку в кращу сторону неможливо. Судом встановлено, що відповідач виконував свої обов'язки по вихованню сина [PERSON] недостатньо, однак він не втратив інтересу до сина, бажає його виховувати та утримувати, про що свідчать встановлені в судовому засідання обставини. Свідомого і грубого нехтування відповідачем батьківських обов'язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку суду, в даному випадку відсутність належної участі відповідача в зустрічах з дитиною та у його вихованні, починаючи з весни 2016 року пов'язане із припиненням сімейних відносин з матір'ю дитини та погіршенням відносин з нею. Крім того, суд приймає до уваги, що оскарження відповідачем висновку органу опіки і піклування, заперечення ним проти позову в частині позбавлення його батьківських прав та визнання позову щодо вимог про стягнення аліментів на утримання сина, підтверджує ту обставину, що ним не втрачено інтересу до дитини та свідчить про його намір та бажання піклуватися про свого сина. Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, притягнення відповідача за вчинення насильства в сім'ї не було пов'язане з протиправною поведінкою щодо сина. В судовому засіданні було заслухано малолітнього сина сторін [PERSON] та встановлено, що він не втратив прихильності до батька. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, в тому числі і те, що особисті відносини сторін мають конфліктний характер, позицію відповідача, який висловив намір в подальшому встановити порядок його участі у вихованні сина та виконувати батьківські обов'язки належним чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідача - позбавлення його батьківських прав, а тому в позові в цій частині слід відмовити. При цьому, з метою забезпечення справедливої рівноваги прав матері, з якою проживає дитина, прав батька дитини, який під час розгляду справи наголошував на бажанні брати участь у вихованні дитини та готовність надавати позивачці допомогу для його утримання, а також прав малолітньої дитини, найкращі інтереси якого є предметом основного піклування їх батьків, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків протягом одного року. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини. Щодо обставин засудження відповідача до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, то суд вважає, що ця обставина, з врахуванням довідки, виданої департаментом інформатизації МВС України, про те, що станом на 16.11.2018 року відповідач не знятої чи не погашеної судимості не має, а також з врахуванням наведених вище встановлених обставин справи, не є визначальною під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача. З врахуванням норм ст. 39 КУпАП щодо строку, після якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, суд вважає, що притягнення відповідача 07.07.2016 року за ч.1 ст. 178 КУпАП та 15.03.2017 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може при вирішення спору братися до уваги. Обставини, що містяться в характеристиці [PERSON] за період роботи на ПП "Окко-нафотопродукт" від 18.07.2018 року (а.с. 14) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються записами в трудовій книжці [PERSON] щодо причин звільнення з даного підприємства. Крім того, дана характеристика належним чином не оформлена та не містить необхідних реквізитів (вих. № документа, на чий запит надана характеристика та усіх реквізитів підприємства). Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, а також те, що відповідач позов про стягнення аліментів визнав, суд вважає, що аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], слід визначити у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище дитини, позивачки та відповідача, які є працездатними, працюють, та наявність у відповідача на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved