Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 28.02.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 28.07.2015 року [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , а також просить визнати за нею право власності на спадщину у вигляді 17/24 частин квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 02.03.2018 року позовну заяву залишено без руху. 02.04.2018 року позивачем до суду подано заяву, якою усунуто недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Ухвалою від 06.04.2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 16.05.2018 року провадження у справі зупинено в зв`язку з направленням до компетентного суду Російської Федерації судового доручення про вручення відповідачу [PERSON] виклику до суду та позовної заяви з додатками. 29.10.2018 року до суду від Селіжарського районного суду Тверської області Російської Федерації надійшли матеріали виконання судового доручення, в зв`язку з чим провадження у справі поновлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2019 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 30.09.2019 року з КНП "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" Одеської міської ради повернуто матеріали справи з висновком експерта №389 від 12.09.2019 року, в зв`язку з чим провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 24.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась в зв`язку з непроживанням в Україні. В ході виконання судового доручення відповідач [PERSON] пояснила, що не має наміру приймати участь в судових засіданнях, в справі буде приймати участь її представник [PERSON] . Особа, яку відповідач [PERSON] уповноважила на представництво своїх інтересів за довіреністю, а саме [PERSON] брала участь в підготовчому судовому засіданні, на теперішній час в зв`язку зі зміною в законодавстві України щодо представництва не може бути представником відповідача, оскільки не є адвокатом. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 04.12.2012 року [PERSON] склала заповіт на користь позивача. [INFO] [PERSON] померла, після чого позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та дізналась, що наприкінці липня 2015 року [PERSON] склала інший заповіт на користь [PERSON] . Позивач [PERSON] зазначає, що заповіт на користь [PERSON] є недійсним, оскільки під час укладення заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через те, що хворіла психічним розладом - деменція. Вважаючи себе єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] в порядку виконання судового доручення 20.08.2018 року в Селіжарівському районному суді Тверської області надала пояснення, що наміру приймати участь при розгляді справи вона не має, в справі буде приймати участь її представник [PERSON] , намірів надати докази також не має. Щодо суті позовних вимог [PERSON] пояснила, що позов не визнає повністю, вважає заповіт законним волевиявленим [PERSON] , яка підписувала його у здравому глузді. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом досліджено заповіт, посвідчений 04.04.2012 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. /а.с.5/, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частку квартири під [ADDRESS] , заповіла гр. [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено заповіт, посвідчений 28.07.2015 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. /а.с.4/, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2011 року /а.с.32/. [INFO] [PERSON] померла, про що 10.01.2017 року складено відповідний актовий запис №402, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /а.с.33/. В підготовчому судовому засіданні 21.02.2019 року судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в підготовчому судовому засіданні суду пояснив, що він є колишнім сусідом родини [PERSON] , його брат був кращим другом [PERSON] та мати свідка була хрещеною [PERSON] , підтримувала тісні стосунки з [PERSON] . Свідок [PERSON] вказав, що [PERSON] часто приїжджала до його матері, навіть коли мати свідка в останній рік життя вже не ходила. [PERSON] вела довгі, нав`язливі бесіди щодо того, що вона боїться за своє життя, що хтось прийде та вб`є її, що їй треба переїхати в Москву. Окрім того, вона постійно намагалася познайомити свідка [PERSON] з якимись жінками, не дивлячись на його відмови. Свідок [PERSON] , який за фахом є лікарем, зазначив, що перші відхилення в психічному стані [PERSON] почались ще в 2002-2003 році, коли вона могла раптово поїхати на інший кінець міста на цілий день, а її чоловік телефонував матері свідка, оскільки боявся, що вона може загубитися. В 2014 році додому до [PERSON] викликався психіатр, тоді вона відмовилась від госпіталізації, була госпіталізована вже перед смертю в кінці 2016 року. Свідок [PERSON] в підготовчому судовому засіданні суду пояснила, що була квартиранткою [PERSON] та з 2013 року проживала в одній кімнаті з [PERSON] , в іншій кімнаті жили інші квартиранти. Свідок [PERSON] зазначила, що жила з [PERSON] протягом двох років. Після подій Майдану на початку 2014 року у [PERSON] почалися хвилювання, що її прийдуть та вб`ють, вона хотіла переїхати в Росію, оскільки вона росіянка і тут її вб`ють. Позивач навіть викликала з цього приводу психіатра. Одного разу на 90річчя [PERSON] - в липні 2014 року з Росії приїжджали тьотя [PERSON] та дядя [PERSON] , які сказали, що почали відновлення документів, щоб продати квартиру та забрати з собою [PERSON] в Росію. Потім ще раз дядя [PERSON] телефонував свідку, коли свідок була у відпустці не в м. Одесі, що вони знову приїхали за [PERSON] , однак вона їх вигнала. Свідок [PERSON] також пояснила суду, що [PERSON] настільки боялась, що її хтось вб`є, що намагалась не пускати свідка на роботу, погрожувала їй, пропонувала гроші, лише б свідок залишалася з нею вдома. Свідок [PERSON] в підготовчому судовому засіданні суду пояснила, що з кінця 80-х років знайома з позивачем [PERSON] , [PERSON] та її сином, оскільки з [PERSON] та її чоловіком - сином [PERSON] працювала на одному заводі. [PERSON] була товариською людиною, любила увагу до себе, завжди розмовляла зі свідком, коли зустрічала її. З кінця 2014 року вже явно в поведінці [PERSON] почали проявлятися ознаки, можливо пов`язані зі старістю. [PERSON] у відповідь на вітання просила, щоб їй купили білет в Росію, а то її тут вб`ють. До того все життя, [PERSON] дуже пишалася тим, що вона росіянка, а після подій 2014 року дуже перелякалася, що її за це вб`ють, тому [PERSON] просила купити їй білет в Росію та навіть пропонувала за це свою квартиру. Свідок [PERSON] в підготовчому судовому засіданні суду пояснила, що з 1987 року дружить з позивачем [PERSON] , в зв`язку з чим знала [PERSON] , оскільки це була сім`я її подруги. Свідок зазначила, що з кінця 2014 року [PERSON] стало погано. Позивач та свідок приїхали до неї за викликом квартирантки [PERSON] . [PERSON] лежала на кроваті в пальто та сапогах, скаржилась, що всі хочуть її вбити. Позивач та свідок намагалися її заспокоїти, потім вирішили, що потрібно викликати психіатра. Психіатр сказав, що [PERSON] потрібно лікувати, що у неї старече недоумство, що з роками це буде посилюватися. Також свідок зазначила, що в тому ж під`їзді живуть її батьки, тому по їх словам вона знає, що [PERSON] вела себе неадекватно, просилася перейти жити до батьків свідка, могла спати в під`їзді, просилась до сусідів, розказувала, що її заберуть, на вулиці просила перевести її через тротуар і таке інше. Свідок [PERSON] в підготовчому судовому засіданні суду пояснив, що [PERSON] знав як мати чоловіка [PERSON] . Свідок зазначив, що в останні роки, приблизно з 2014 року у [PERSON] почалися проблеми з психікою. Приблизно за три місяці до її смерті свідок прийшов до неї, так як його попросили допомогти. Тоді [PERSON] закрилась в квартирі на внутрішню засувку та не могла відкритися. Вона кричала, що російських будуть вбивати. Щодо обставин складання заповіту на користь [PERSON] свідок зазначив, що нічого не знає. Судом досліджено Висновок судово-психіатричних експертів №389 від 12.09.2019 року /а.с.147-151/, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , під час укладання, та підписання заповіту від 28.07.2015 року, страждала на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді: "Судинної деменції внаслідок церебрального атеросклерозу з психотичними симптомами переважно маячними" (F01.81 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого [PERSON] , абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] 04.04.2012 року склала заповіт на користь своєї невістки - позивача [PERSON] , а 28.07.2015 року склала заповіт на користь своєї сести [PERSON] . Висновком судово-психіатричних експертів встановлено, що під час укладання, та підписання заповіту від 28.07.2015 року, [PERSON] страждала на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді: "Судинної деменції внаслідок церебрального атеросклерозу з психотичними симптомами переважно маячними", внаслідок чого вона абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання заповіту від 28.07.2015 року недійсним підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на квартиру, зазначену в заповіті від 04.04.2012 року, суд зазначає, що стороною позивача суду не надано належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження обставин щодо наявності будь-яких перешкод в оформленні спадкових прав позивача у встановленому діючим законодавством порядку шляхом отримання нотаріально посвідченого свідоцтва про право власності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Доводи відповідача, виказані нею в ході допиту по окремому судовому дорученню не підтверджені доказами, її правова позиція не мотивована та не доведена. Суд зазначає, що відповідач не надала до суду обгрунтованих заперечень, а її вислів про те що .. "заповіт є законним волевиявленим [PERSON] , яка підписувала його у здравому глузді ", суперечить зібраним та дослідженим матеріалам справи, показанням свідків, висновку судово-психіатричних експертів. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial