Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Ічнянська районна державна адміністрація Чернігівської області як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Дана сім'я перебуває на обліку як сім'я, що опинилася в складних життєвих обставинах в Ічнянському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у зв'язку з складними стосунками в родині та перебувала від соціальним супроводом, оскільки відповідачі схильні до вживання спиртних напоїв, мають незадовільні умови проживання, залишають малолітнього сина в будинку самого без нагляду. Розпорядженням Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 139 від 07 червня 2018 року у [PERSON] та [PERSON] відібрано малолітню дитину [PERSON] у зв'язку з безпосередньою загрозою життю та здоров'ю дитини, без позбавлення їх батьківських прав. На даний час дитина перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Ніжині. Оскільки відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не створюють належні умови для її проживання, зловживають спиртними напоями, свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками щодо виховання дитини, просить суд відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, так як відповідачі не піклуються про малолітнього сина, зловживають спиртними напоями та не забезпечують йому нормальне існування, а тому відібрання відповідатиме інтересам дитини. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечували. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків. Судом встановлено, що відповідачі по справі являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4 ). Сім'я відповідачів перебуває на обліку як сім'я, що опинилася в складних життєвих обставинах в Ічнянському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у зв'язку з складними стосунками в родині та перебувала від соціальним супроводом, оскільки відповідачі схильні до вживання спиртних напоїв, мають незадовільні умови проживання, залишають малолітнього сина в будинку самого без нагляду (а.с.9,10,12). Згідно розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 139 від 07 червня 2018 року у [PERSON] та [PERSON] відібрано малолітню дитину [PERSON] у зв'язку з безпосередньою загрозою життю та здоров'ю дитини, без позбавлення їх батьківських прав (а.с.8). На підтвердження підстав такого вилучення надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім]ї (а.с.11). Відповідно до довідки служби у справах дітей Ічнянської РДА [PERSON], [INFO], з 11 червня 2018 року по даний час перебуває в Ніжинському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с.31). Згідно висновку Ічнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 13 червня 2018 року № 01-46/1468 [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Норми ст. 150 СК України вказують на те, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-ХІІ 27.02.1991 року. Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи те, що в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що відповідачі не піклувалися про здоров'я дитини, не забезпечували дитині необхідного харчування і медичного догляду, не виконували рекомендацій центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, суд приходить до висновку про встановлення факту винної поведінки відносно їх ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо виховання малолітньої дитини [PERSON] Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов'язки стосовно малолітньої дитини, не займаються на належному рівні її розвитком, вихованням, вживають спиртні напої, а тому позовні вимоги слід задовольнити та відібрати від [PERSON] та [PERSON] їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved