Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2016 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач працював у Публічному акціонерному товаристві «Електромашпромсервіс» (далі - ПАТ «Електромашпромсервіс»). Під час виконання трудових обовязків 15.07.2013 року з ним стався нещасний випадок та висновком МСЕК встановлено 3 групу інвалідності та 10% втрати професійної працездатності по травмі. В результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що він відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових почуттів. Він змушений весь час лікуватися, проходити відновлюванні процедури, курси лікування. Просив стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 160020,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В судовому засіданні позивач присутнім не був, скориставшись правом представництва згідно ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( договір про надання правової допомоги від 06.04.2016 р.) /а.а14/ підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ Електромашпромсервіс [PERSON] (довіреність від 11.01.2016 року, дійсна по 31.12.2016 р.), заперечувала проти позову, зазначила, що причиною настання нещасного випадку є незастосування позивачем засобів індивідуального захисту( у разі їх наявності), невиконання вимог інструкції з охорони праці; причинно-наслідковий звязок між отриманою травмою та діями відповідача відсутні, а тому відсутня вина відповідача; позивачем не обґрунтовано моральну шкоду та не надано доказів проходження численних медичних оглядів, повязаних з травмою, отриманою 15.07.2013 року. У задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ «Електромашпромсервіс» теслярем 3 розряду автотранспортного цеху. 15 липня 2013 року о 08 годині 30 хвилин виконував роботи із видалення битого скла з віконного отвору. Після видалення штапиків з віконного отвору, [PERSON] лівою рукою притримував скло з лівої сторони знизу, а правою тримав скло посередині. [PERSON] почав виводити бите скло з віконного отвору, в цей момент скло тріснуло і великий уламок впав, пошкодивши ліву руку [PERSON] ( а.с. 11 зворот). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку , що стався 15 липня 2013 року о 08 годині 30 хвилин, складеного 03 вересня 2013 року, основною- організаційноюпричиною нещасного випадку єнезастосування засобів індивідуального захисту (у разі їх наявності); порушено п. 2.1, 3.53 «Інструкції з охорони праці №24 для столяра, тесляра та привиконанні робіт на деревообробних станках», затвердженої наказом директора ПАТ«Електромашпромсервіс» від 12.12.12 Х° 535, вимоги п. 1.3, 2.1. «Інструкції з охоронипраці №11.14-ОП під час скління», затвердженої наказом директора КЗШ №112 від01.09.2010 №84-А.Супутні- організаційна:невиконання вимог інструкцій з охорони праці.Порушено п. 11.4, 11,6 «Інструкції з охорони праці № 1 загальні вимоги з охорони працідля всіх працівників», затвердженої наказом директора ПАТ «Електромашпромсервіс» від03.12.12 № 527, абз. 6 п.З «Інструкції з охорони праці для завгоспа», затвердженої наказомдиректора КЗШ №112 від 01.09.2010 № 84-А. Винними у нещасному випадку визнано [PERSON] та [PERSON] завгоспа Криворізької загальноосвітньої школи№112 за порушення вимог Інструкцій з охорони праці( а.с.13). Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом складено акт №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форма Н-1) від 03.09.2013 року , відповідно до п.7 якого встановлено, що основною причиною нещасного випадку є незастосування позивачем засобів індивідуального захисту ( у разі їх наявності), супутні - невиконання вимог інструкції з охорони праці (а.с. 5-9). Згідно, виписного епікризу стаціонарного хворого [PERSON] №2825/578 встановлено діагноз: основний різана рана середньої третини лівого передпліччя з пошкодженням мязів згиначів, травматичний шок І-ІІ ступенів, посттравматична невропатія серединного нерву зліва (а.с.13). Висновком Саксаганської МСЕК від 17.11.2015 року серія 12 ААА №003285 [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності з 1 листопада 2015 року, трудове каліцтво, втрата працездатності 35% ( 10% по травмі від 13.07.2013року; 20% по травмі 28.04.2007 року; 5% по травмі 10.05.2006 року) з 1 листопада 2015 року по 1 листопада 2016 року ; дата перегляду 10.10.2016 року (а.с.4). Рекомендовано медикаментозне, стаціонарне, санаторне лікування, носіння корсету. Таким чином, актом проведення розслідування нещасного випадку у нещасному випадку, що стався 15 липня 2013 року встановлена вина позивача, однак суд також приймає до уваги, що в настанні нещасного випадку виним є відповідач ПАТ «Електромашпромсервіс», що підтверджується висновками в акті форми Н-1, що виразилося в неналежному забезпеченні відповідачем засобів індивідуального захисту, що не заперечується представником позивача. Крім того, як вбачається із трудової книжки позивача потерпілий є досвідченим працівником, його загальний стаж становить майже 24 роки. Судом при розгляді справи не встановлено, а відповідачем не доведено, що [PERSON] раніше допускав порушення Інструкції з охорони праці. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами) (далі Постанова) , за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди перед [PERSON] щодо травми від 15.07.2013 року несе ПАТ «Електромашпромсервіс». Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. \~\~\~\~\~\~ Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~ Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом (ч.3 ст.1166 ЦК України). Згідно 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Як вказує позивач, у зв'язку із отриманою травмою йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 160020,00 грн.. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що позивач переносить моральні страждання , повязані з травмою порушено його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, постійними болями, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуття розпачу, тривоги та інш. Крім того, змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Моральні страждання повязані з порушенням нормального ходу його життя, що призвело до негативних наслідків. Вказані обставини, факт заподіяння моральної шкоди, тривалість і характер моральних страждань були підтвердженні в судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . З огляду на встановлені фактичні дані у їх сукупності, враховуючи психологічний та моральний стан позивача, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, беручи до уваги обставини характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 3000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Стосовно вимог позивача, щодо відшкодування судових витрат, суд прийшов до висновку відмовити у цій частині, оскільки у судовому засіданні позивач не підтримав відповідну вимогу та не надав жодного доказу, який може свідчити про судові витрати позивача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial