Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Деражнянське ПСГП «Пошук» є приватним сільськогосподарським підприємством - правонаступником колективного підприємства "Заготівельник", створеним Добровольським В.А., який є засновником і власником підприємства. Згідно з договором оренди землі від 15 лютого 2005 року, ПСГП "Пошук" прийняв в строкове платне користування від Деражнянської міської ради земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 14,14 га по вул. Промисловій, 13, в м. Деражня. Рішенням Деражнянського районного суду від 16 жовтня 2006 року, ухваленим у справі за позовом ПСГП „Пошук" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод в користуванні свердловиною артезіанської води, позовні вимоги задоволено. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не чинити перешкод у користуванні свердловиною артезіанської води, розташованою на території приватного сільськогосподарського підприємства „Пошук" в м. Деражня по вул. Промисловій, 13. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] знести самочинно збудовані будівлі сараїв, погребів та інші господарські будівлі, розташовані в зоні санітарної охорони свердловини артезіанської води першого та другого поясів, а також вивезти складований відповідачами гній за межі зони санітарної охорони. Ухвалою цього ж суду від 13 грудня 2007 року, постановленою відповідно до заяви державного виконавця про роз'яснення рішення, резолютивну його частину викладено в такій редакції: Зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не чинити перешкод у користуванні свердловиною артезіанської води, розташованою на території приватного сільськогосподарського підприємства „Пошук" в м. Деражня по вул. Промисловій, 13. Зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] знести самочинно збудовані будівлі сараїв, погребів та інші господарські будівлі, розташовані в зоні санітарної охорони свердловини артезіанської води першого та другого поясів, що складає загальну відстань 30 метрів від свердловини артезіанської води згідно з будівельними нормами і правилами (БНіП ІІ-31-74, п.п.11.21, 11.27), а також вивезти складований відповідачами гній за межі зони санітарної охорони. На примусове виконання рішення суду щодо знесення самочинно збудованих будівель, що перебували у користуванні [PERSON], державним виконавцем відділу ДВС Деражнянського районного управління юстиції 8 серпня 2008 року було складено акт опису й арешту належного [PERSON] майна, загальною вартістю 1795 грн., з передачею цього майна директору ПСГП «Пошук» Добровольському В.А. на зберігання. ПСГП «Пошук» звернулося в суд з позовом до відділу ДВС Деражнянського районного управління юстиції про оплату послуг зі зберігання майна, посилаючись на те, що вказане в акті опису майно перебуває на зберіганні в одному з приміщень ПСГП «Пошук» з серпня 2008 року дотепер. Відділ ДВС на письмові звернення адміністрації підприємства щодо вилучення майна не реагує, тому позивач, будучи зберігачем майна, вважає його право порушеним, оскільки зберігання чужого майна у належному йому приміщенні унеможливлює користування цим приміщенням, і просить суд, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, зобов'язати відповідача оплатити йому послуги за зберігання майна в розмірі п'яти відсотків від його вартості, що складає 5833 грн. 75 коп., починаючи з серпня 2008 року до моменту вилучення майна. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача вилучити в установленому порядку належне [PERSON] майно з приміщення ПСГП «Пошук». В судовому засіданні представник ПСГП «Пошук» позов підтримав. Представник відповідача Загребельський А.Б. позову не визнав і пояснив, що 8 серпня 2008 року, під час примусового виконання рішення суду, вилучене внаслідок знесення будівель майно [PERSON], загальною вартістю 1795 грн., було передано на відповідальне зберігання директору ПСГП «Пошук» Добровольському В.А., про що складено відповідний акт. У той же день виконавче провадження було закінчене, а 27 лютого 2012 року - знищене на підставі закінчення строку його зберігання. Відтак передача майна [PERSON] здійснена не була, оскільки він відмовився його отримати, тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими і просить відмовити в їх задоволенні. Вислухавши доводи представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження, котрі здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 59 цього ж Закону майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Відповідно до п.п. 5.8.2, 5.8.6 Інструкції про проведення виконавчих дій зберігач, якщо ним призначено не боржника або члена його сім'ї, має право на одержання за зберігання майна винагороду або прибуток від зберігання майна, розмір яких установлюється за угодою зберігача з державним виконавцем, укладеною відповідно до вимог глави 66 Цивільного кодексу України. Розмір винагороди зберігачу встановлюється державним виконавцем за згодою зберігача, але не більше 5 відсотків вартості переданого на зберігання майна за 1 місяць. Відповідно до ч.1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі. Як встановлено судом, угоди між ПСГП «Пошук» в особі Добровольського В.А., як зберігачем майна, та відділом ДВС Деражнянського районного управління юстиції, не укладалось. Цю обставину визнали обидві сторони, тому, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню вона не підлягає. Крім того, з'ясовано, що 8 серпня 2008 року державним виконавцем на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а 27 лютого 2012 року виконавче провадження було знищене через закінчення строку його зберігання. Це, зокрема, підтверджується актом відділу виконавчої служби від 27 лютого 2012 року. Оскільки за відсутності угоди розмір винагороди зберігачу майна визначити неможливо, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги щодо зобов'язання відділу ДВС оплатити позивачу таку винагороду є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відділу ДВС Деражнянського районного управління юстиції вилучити в установленому порядку з приміщення ПСГП «Пошук» майно [PERSON], передане на відповідальне зберігання директору ПСГП «Пошук» Добровольському В.А., то суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В ході судового розгляду було з'ясовано, що описане в акті державного виконавця майно належить третій особі [PERSON] Однак, з огляду на принцип диспозитивності, судом не було залучено [PERSON] до участі у справі як співвідповідача. Оскільки представник позивача, будучи судом поінформованим про можливість заміни відповідача належним відповідачем, відповідного клопотання не подав, дана обставина є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed