Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2014 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15026,40 грн., витрати повязані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 550,00 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 15820,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 29 серпня 2014 року. Позивач зазначає, що [PERSON] не побажав виконати рішення суду добровільно, тому він змушений був 05 листопада 2014 року звернутися до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання рішення суду. 10 листопада 2014 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON], розглянута заява позивача про примусове виконання рішення суду та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за №45398911 від 10 листопада 2014 року, в якій боржнику було надано час для самостійного виконання рішення суду строком до 17 листопада 2014 року, але станом на момент звернення до суду відповідач по справі так і не виконав рішення суду та демонструє відверте небажання виконувати вищевказане рішення. Позивач зазначає, що відповідно до норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В звязку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 17 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року в розмірі 8653,54 грн., три проценти річних від простроченої суми грошового зобовязання за період з 17 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року в розмірі 904,99 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /а.с. 44/, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 49/. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями /а.с. 31-32, 33-34, 45-46, 47-48/, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В пункті 3 частини 2 статті 11 ЦК України зазначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області\~від 18 серпня 2014 року, ухваленому по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15026,40 грн., витрати, повязані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 550,00 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 15820,00 грн. /а.с. 6-7/. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим зобов'язанням. Відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав, тому позивач по справі [PERSON] предявив виконавчий документ для примусового виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2014 року /а.с. 8/. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] надано строк для самостійного виконання рішення до 17 листопада 2014 року. Відтак прострочення зобов'язання почалось з 17 листопада 2014 року. В звязку з чим з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 17 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року включно (в межах позовних вимог) в розмірі 8653,54 грн., з розрахунку: (сума боргу 15820 гривень х загальний відсоток інфляції 154,7% /100%) - сума боргу 15820 гривень. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] трьох процентів річних за період з 17 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року у розмірі 904,99 грн. також підлягають задоволенню. Кінцевий термін повернення боргу у сумі 15820 гривень 17 листопада 2014 року. Станом на 12 жовтня 2016 року борг не сплачений. Рахуємо кількість прострочених днів виконання зобовязання починаючи з 17 листопада 2014 року та закінчуючи 12 жовтня 2016 року, відповідно до позовних вимог, таких календарних днів 696. Вираховуємо розмір 3%річних. (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) (3% х 15820,00 х 696) / 365 = 904,99 грн. Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та стягує з [PERSON] на його користь 3%річних в розмірі 904,99 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 8653,54 грн., а всього 9558,53 грн. за несвоєчасне виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2014 року. Що стосується судових витрат, то за змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] (замовник) та його представником [PERSON] (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги від 13 січня 2016 року. Відповідно до умов договору виконавець зобов'язується а) надавати правову допомогу шляхом: усного та письмового консультування; підготовки та подачі позовних заяв, інших заяв, клопотань від імені замовника; підготовки та подачі заяви про відкриття виконавчого провадження, інших заяв та клопотань у виконавчому провадженні, всебічного представництва інтересів замовника у виконавчому провадженні; участі у судових засіданнях від імені замовника; підготовки та подачі звернень, скарг, пропозицій до органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій будь-якої форми власності, листів до народних депутатів та депутатів місцевих рад від імені замовника; виконувати інші дії за погодженням з замовником; б) при виконанні своїх обов'язків керуватися чинним законодавством України та цим договором /а.с. 9-11/. Відповідно до диплома серії А№412410 від 12 червня 2010 року, [PERSON] є фахівцем у галузі права /а.с. 13/. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" передбачено, що за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду в адміністративних справах, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про Держаний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 року № 928-19 установлено, що з 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до калькуляції-рахунку № 1 від 04 травня 2016 року та квитанції № 0405/16 від 04 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] сплачено представнику 6063,20 грн. за надання правової допомоги, пов'язаної з розглядом цієї справи, а саме: - ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та аналіз на предмет релевантності, незалежності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення - 2 години (551,20 грн.х2=1102,40 грн.); - аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз'яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнення судів касаційних інстанцій та правових позицій ВСУ - 4 години (551,20 грн.х4=2204,80 грн.); - складання тексту позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] суми боргу, підготовка додатків та примірників заперечень й доданих до них документів відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі - 5 години (551,20 грн.х5=2756,00 грн.). Крім того, згідно квитанції позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати з судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6063,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved