Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 14 вересня 2016 року між ним та ТзОВ «Глобал Альянс» було укладено договір № 333989. Згідно договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації, вартість плати за надання послуг складає 5000 грн. Відповідно до Додатку № 1 до Договору метою укладення оспорюваного договору є придбання позики на суму 150\~000 грн. З метою отримання кредиту у групі на суму 150\~000 грн., позивач перерахував відповідачу 53\~500 грн. Таким чином, підписання договору про надання послуг № 333989 від 14.09.2016 р. та виплату по ньому 5\~000 грн. було зумовлено виключно метою отримання кредиту в розмірі 150\~000 грн, внаслідок чого в той же день 14.09.2016 р. підписано договір № 333989. Вважає укладені договори такими, що не відповідають законодавству, грубо порушують права позивача як споживача послуг та як громадянина України. Договори не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними та не відповідають внутрішній волі позивача на момент укладення договорів та на даний час, а тому підлягають визнанню недійсними. На підставі викладеного просив суд визнати недійсними договір про надання послуг та договір від 14.09.2016 р. № 333989 укладені між ним та ТзОВ «Глобал-Альянс» та стягнути з ТзОВ «Глобал-Альянс» на його користь кошти у сумі 53 500 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Запорізька правда» від 09.03.2017 р. Заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Глобал Альянс» був укладений договір № 333989, за яким ТОВ «Глобал Альянс» за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені [PERSON] певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, розміром 150 000 грн. та на умовах діяльності програми «Глобал-Кредит», що міститься в Додатку № 2 до даного договору, в тому числі: організовувати та проводити розподіл фонду учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь позивача за рахунок фонду учасників; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами. Відповідно до п.2.1.1 договору [PERSON] зобов'язався своєчасно не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати платіж до Фонду учасників. Також, 14.09.2016 р. між [PERSON] та ТОВ «Глобал Альянс» укладено договір про надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації, вартість плати за надання послуг складає 5\~000 грн. Квитанцією № 9873217 від 14.09.2016 року підтверджено факт сплати [PERSON] 5\~000 грн. на користь ТОВ «Глобал Альянс» як платіж до Фонду учасників за договором № 333989. Відповідно до квитанцій, які маються в матеріалах справи, [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Глобал Альянс» 53 500 грн. з призначенням платежу «платіж до фонду учасників». Відтак, умовами договорів передбачено надати позивачу позику, що за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів/послуг у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Оскільки така діяльність ТзОВ «Глобал-Альянс» містить ознаки фінансової послуги, то вона підлягає ліцензуванню. У матеріалах справи відсутні докази наявності у ТзОВ «Глобал-Альянс» ліцензії на здійснення фінансових послуг, тому статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів не отримувало. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"та статті 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг. Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов. Наведений правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа 6-2389цс15), 16 березня 2016 року (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6 -2531цс15). Відповідно до ч.2 ст. 360-7 висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд вбачає правові підстави для визнання укладених між сторонами договорів недійсними і стягнення коштів на користь позивача, що були сплачені ним на виконання таких договорів. Оскільки вирішено дві позовні вимоги (майнового і немайнового характеру), то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1102,4 гривень (ч.3 ст.88 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved