Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між сторонами у встановленому порядку був укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично розпалася, примирення неможливе. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. У зв`язку з викладеним просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте до суду надійшла заява, в якій вона просить дану справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, строк для примирення просить не надавати. З огляду на це суд на підставі ст. 247 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , відповідно до актового запису від 08.06.2010 № 02, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.06.2010 Виконавчим комітетом Дацьківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Після реєстрації позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.12.2010 Виконавчим комітетом Дацьківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, актовий запис № 05. Дитина проживає разом з відповідачем. Позивач в позовній заяві зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося, вони перестали розуміти один одного, конфліктували, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З грудня 2015 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. Намірів врятувати сім`ю сторони не мають. За таких обставин позивач вважає збереження шлюбу з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Відповідач позовні вимоги визнала. Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони примиритися бажання не виявили. Враховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично. Відповідач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, тобто « [PERSON] ». Спору про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на момент розгляду даної справи сторони не мають, тому вказані питання судом не вирішуються. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, уважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 454,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved