Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У жовтні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особах Миколаївської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння. В обгрунтування позову прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Миколаєві передана у власність [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства без попереднього її вилучення у належного користувача ДП "Миколаївське лісове господарство", як землі державного лісового фонду, та в порушення встановленої процедури незаконно передана міською радою у власність зі зміною її цільового призначення. Відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку не було узгоджено з органом виконавчої влади з питань лісового господарства зміну цільового призначення земельної ділянки, приєднаний ним до проекту землеустрою висновок Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не надавався, у зв'язку з чим 05.08.2014 року прокуратурою Корабельного району м. Миколаєва порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 364 КК України. Також, згідно з ч. 4 ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" відсутня державна експертиза вказаного проекту землеустрою. Крім того, після отримання [PERSON] державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між нею та відповідачем [PERSON] 01.09.2010 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, та [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Миколаєві. Оскільки зазначену земельну ділянку передано у власність [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства, то укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та отриманий [PERSON] на підставі цього договору державний акт на право власності на земельну ділянку вважаються недійсними. Також прокурор зазначив, що способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки державного лісового фонду на користь відповідача, є її витребування із незаконного володіння [PERSON] у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Миколаївське лісове господарство". В судовому засіданні прокурор підтримав позов та просив поновити строк позовної давності, порушений з поважних причин; визнати незаконним та скасувати пункт 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01.10.2009 року, яким [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтованою площею до 1000 кв.м. з наданням адреси: [ADDRESS] в м. Миколаєві (нова адреса: [ADDRESS]); визнати незаконним та скасувати пункти 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25.06.2010 року, якими затверджено проект землеустрою та [PERSON] надано у власність земельну ділянку за рахунок земель ДП "Миколаївське лісове господарство" для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, загальною площею 1000 кв.м., по [ADDRESS] в м. Миколаєві; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], реєстровий № 2191 від 01.09.2010 року, по [ADDRESS] в м. Миколаєві, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Ласурія С.А..; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії [NUMBER] від 22.12.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] в м. Миколаєві, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049800992; витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], вартістю 206470 грн., по [ADDRESS] в м. Миколаєві у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Миколаївське лісове господарство". Представники Миколаївської обласної державної адміністрації та державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" підтримали позов з підстав, викладених у позові, та просили його задовольнити. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Миколаївської міської ради за таких же підстав позов визнав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заперечення на позов обгрунтовані тим, що оспорені прокурором рішення міської ради ухвалені без порушень закону, тому набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на земельну ділянку відбулося на законних підставах. Крім того, просив застосувати по справі позовну давність, для поновлення якої відсутні поважні причини. Відповідач [PERSON], яку належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, повторно без поважних причин не з'явилася у судове засідання, письмових заяв та клопотань в суд не направила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до пункту 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01.10.2009 року, [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтованою площею до 1000 кв.м. з наданням адреси: [ADDRESS] в м. Миколаєві (нова адреса: [ADDRESS]). Відповідно до пунктів 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25.06.2010 року затверджено проект землеустрою та [PERSON] надано у власність земельну ділянку за рахунок земель ДП "Миколаївське лісове господарство" для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд загальною площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] в м. Миколаєві. На підставі вказаних рішень міської ради [PERSON] отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.08.2010 року з кадастровим номером [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049800677. Зазначена земельна ділянка надана [PERSON] за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП "Миколаївське лісове господарство" та розташовані в урочище "Жовтневе" Миколаївського лісництва, що підтверджується наявними в проекті землеустрою текстовими та графічними матеріалами: кадастровим планом земельної ділянки №ПВ-458 від 16.04.2010 року, висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області № 01-04/11-05/1 від 09.01.2008 року. Про входження спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду свідчать також інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 949 від 26.09.2014 року, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО «Укрдержліспроект» № 299 від 04.09.2014 року та ДП «Миколаївське лісове господарство» № 553 від 25.09.2014 року. Статтями 116, 141, 149 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних рішень, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України, або за результатами аукціону; земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Згідно інформації ДП "Миколаївське лісове господарство " № 553 від 25.09.2014 року така згода або будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП "Миколаївське лісове господарство", у проекті відведення відсутні та не надавалися. Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та подальша передача їх у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам Земельного кодексу України Миколаївською міською радою прийнято рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки державного лісового фонду за відсутності згоди на її вилучення ДП «Миколаївське лісове господарство», тобто поза волею належного землекористувача. Також згідно ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства. Оскільки спірна земельна ділянка державного лісового фонду надавалася [PERSON] для цілей, не пов'язаних із веденням лісового господарства і використання лісових ресурсів, що фактично свідчить про зміну її цільового призначення, проект відведення мав бути погоджений органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 949 від 26.09.2014 року зазначений проект відведення не погоджувався. Крім того, в порушення вимог ст. 9, п. 4 ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та п. 4.1.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України № 391 від 03.12.2004 року, обов'язкова державна експертиза вказаного проекту не проводилась, що підтверджується інформацією Держземагенства України № 10-14-0.5-5459/2-14 від 06.08.2014 року. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 610-р від 10.04.2008 року «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» Державне агентство лісових ресурсів зобов'язано зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Також розпорядженням Кабінету Міністрів України № 318-р від 11.02.2010 суб'єктів управління об'єктами державної власності зобов'язано не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження. Таким чином, внаслідок грубого порушення Миколаївською міською радою вимог законодавства, за відсутності згоди належного землекористувача, висновку спеціально уповноваженого органу лісового господарства, висновку державної експертизи землевпорядної документації, прийнято рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки за рахунок земель ДП "Миколаївське лісове господарство ". Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні " передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 № 7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викуп) її у позивача у встановленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. З огляду на викладене, пункт пункт 57 розділу 1 рішення міської ради №38/30 від 01.10.2009, та пункти 35,35.2 розділу 4 рішення міської ради № 47/51 від 25.06.2010року суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси держави, а тому визнаються незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, після отримання [PERSON] на підставі вищевказаних рішень державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між нею та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу № 2191 від 01.09.2010 року, за яким [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Миколаїв, [ADDRESS], площею 0,1000 га. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, враховуючи, що пункт 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01.10.2009 року та пункти 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25.06.2010 року прийняті із суттєвим порушенням вимог законодавства, укладений на їх підставі договір купівлі - продажу, який за своїм змістом є правочином, підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України як такий, що суперечить цьому кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства. На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачем [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.12.2010 року, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049800992. Відповідно до п. 2.3 Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Враховуючи те, що державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.12.2010 року [PERSON] видано на підставі незаконних рішень міської ради та незаконного договору купівлі-продажу земельної ділянки, останній відповідно до статей 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Також, згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України добросовісне придбання можливе за умови, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до статуту ДП «Миколаївське лісове господарство», затвердженого наказом № 474 від 20.08.2007 року Держкомлісгоспу України та зареєстрованого 29.08.2007 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном) та входить до сфери управління Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства. За інформаціями Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» та ДП «Миколаївське лісове господарство» надана [PERSON] земельна ділянка згідно матеріалів лісовпорядкування відноситься до земель держлісфонду урочища «Жовтневого» квартал 43 та перебуває у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство». Відповідно до ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України спірна ділянка відноситься до земель державної власності, оскільки перебуває у постійному користуванні державного підприємства, а її власником (розпорядником) згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 31 Лісового кодексу України є Миколаївська обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація у даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії. За ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до вимог ст. 387 ЦК України способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки державного лісового фонду на користь відповідача [PERSON], є її витребування із незаконного володіння [PERSON] та повернення у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Миколаївське лісове господарство". Посилання представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] на відсутність доказів щодо належності спірної земельної ділянки до державної власності, на думку суду, є необгрунтованими та спростовуються дослідженими доказами. Крім того, прокурором заявлено вимогу про визнання поважними причини пропущення позовної давності та поновлення строків позовної давності для захисту порушеного права. Суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки порушення закону при передачі у власність [PERSON] земельної ділянки лісового фонду виявлені прокуратурою Корабельного району міста Миколаєва під час проведеної у серпні 2014 року перевірки додержання вимог земельного законодавства в діяльності державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», за результатами якої за фактом незаконної передачі у приватну власність громадянам земельної ділянки державного лісового фонду прокуратурою району 05.08.2014 року розпочато кримінальне провадження №42014150020000074 за ч. 2 ст. 364 КК України. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів зобов'язання по сплаті судового збору в дохід держави пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved