Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом ,в якому просить стягнути з ТОВ "Фінод" на її користь нараховану ,але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.08.2017 року по 23.08.2017 року в сумі 3100,00 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 736,00 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 24.08.2017 року по 12.10.2017 року в розмірі 6667,50 грн. В обґрунтування свого позову вказала, що 20.07.2017 року її прийняли на посаду касира пункту обміну валют у ТОВ "Фінод". 23.08.2017 року її було звільнено з посади за згодою сторін. В день звільнення з роботи їй було відмовлено в виплаті заробітної плати за період з 01.08.2017 року по 23.08.2017 року в сумі 3100,00 гривень, а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 736,00 гривень відповідно до бухгалтерських розрахунків. До теперішнього часу розрахунок не проведений. Додатково нею 15.09.2017 року на ім'я відповідача була написана заява-претензія з вимогою про виплату заборгованості. Вважає дії відповідача незаконними. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Надала пояснення аналогічні обгрунтуванню позову.Пояснила, що вона вважає дату свого звільнення саме 23.08.2017 року. Крім того, заперечує , що заробітну плату їй було виплачено. Відомості їй дали тільки для того, щоб вона розписалася про отримання грошей. Але гроші вона не отримала. Представник відповідача Стасенко Д.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вважає позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Пояснила, що відповідно до Наказу № 297-к від 19 липня 2017 року, позивача прийнято на посаду касира відділення № 5 ТОВ «Фінод» з 20 липня 2017 року з посадовим окладом згідно штатного розпису на підставі заяви від 19 липня 2017 року. Посадовий оклад касира відділення № 5 ТОВ «Фінод» з 01 серпня 2017 року складає 3200,00 грн. відповідно до затвердженого штатного розпису. Однак, відповідно до діючого податкового законодавства України, до утримань із заробітної плати працівника підлягає ставка податку на доходи з фізичних осіб, що складає 18 % від нарахованої заробітної плати та ставка військового збору, що відповідно складає 1,5 % від нарахованої заробітної плати. Позивачу було виплачено за серпень місяць відповідно 1125,33 грн. та 1288, 00 грн. 05 серпня 2017 року відповідно до Наказу № 359-к від 05.09.2017 року позивача звільнено з роботи з посади касира відділення № 5 за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви позивача від 04 вересня 2017 року. Згідно того ж самого Наказу позивачу було призначено виплату компенсації за 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки, що є пропорційно до відпрацьованого часу позивача, у зв'язку із тим, що позивач не відпрацювала безперервно шестимісячний термін, як того вимагає чинне трудове законодавство. На підставі вищевказаного, згідно із відомістю на виплату грошей № 439 від 05 вересня 2017 року, позивачу було виплачено за вересень місяць та 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки 756,86 грн. Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді касира пункту обміну валют у ТОВ "Фінод" відділення № 5, на підставі наказу № 297-к від 19 липня 2017 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4,28,29). На підставі наказу № 359-к від 05.09.2017 року [PERSON] звільнена з роботи з посади касира Відділення № 5, 05.09.2017 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.(а.с.22). 15.09.2017 року на ім'я начальника відділення №5 ТОВ "Фінод" була написана [PERSON] заява-претензія з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі. (а.с.5). Посадовий оклад касира відділення № 5 ТОВ «Фінод» з 01 серпня 2017 року складає 3200,00 грн. відповідно до затвердженого штатного розпису. (а.с.32). Згідно із відомістю на виплату грошей № 439 від 05 вересня 2017 року, [PERSON] було виплачено за вересень місяць та 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки 756,86 грн.(а.с.23,24-26, 33-35). Згідно відомості № 377 від 15.08.2017 року позивачу [PERSON] було сплачено за серпень 2017 року 1125,33 грн.(а.с.24-26). Згідно відомості № 407 від 31.08.2017 року позивачу [PERSON] було сплачено за серпень 2017 року 1288,00 грн.(а.с.33-35) Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно правової позиції Верховного Суду України наведеної у Постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6 - 144ц13, суд, проаналізувавши норми ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України прийшов до висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. З наведеної правової позиції вбачається, що роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) за весь період невиплати (зокрема і після постановлення відповідного рішення суду), виключно у випадку існування перед працівником заборгованості по платежам, які належали йому при звільненні. З огляду на те, що 05 вересня 2017 року відповідно до Наказу № 359-к від 05.09.2017 року позивача звільнено з роботи з посади касира відділення № 5 за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви позивача від 04 вересня 2017 року. Згідно того ж самого Наказу позивачу було призначено виплату компенсації за 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки, що є пропорційно до відпрацьованого часу позивача, у зв'язку із тим, що позивач не відпрацювала безперервно шестимісячний термін, як того вимагає чинне трудове законодавство. На підставі вищевказаного, згідно із відомостями на виплату грошей № 439 від 05 вересня 2017 року, позивачу було виплачено за вересень місяць та 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки 756,86 грн.(а.с.23),відомості № 377 від 15.08.2017 року позивачу було сплачено за серпень 2017 року 1125,33 грн.(а.с.24-26), відомості № 407 від 31.08.2017 року позивачу [PERSON] було сплачено за серпень 2017 року 1288,00 грн.(а.с.33-35), суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Так, як позивача при подачі позову звільнено від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин) і в задоволені позову відмовлено, то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. Повний текст рішення виготовлено 17 листопада 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed