Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] вернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області про визнання права власності на будинок та надвірні споруди в порядку спадкування. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 жовтня 2009 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом, що складається із будинку № 150 по вул. Московська в с. В. Знамянка Камянсько-Дніпровського району З апорізької області, яку вона прийняла як спадкоємець за законом, та як на момент смерті чоловіка постійно проживала з ним, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а тому виникла необхідність у судовому захисті цивільних прав, просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно у вигляді будинку з господарськими спорудами № 150 по вул. Московська в с. В. Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] також надала заяву про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, письмовою заявою просить розглядати справу у відсутності їх представника, щодо задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. [PERSON] помер 12 жовтня 2009 року (актовий запис №127) згідно свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 150892, виданого [PERSON] сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області 19 жовтня 2009 року(а.с.8). Згідно свідоцтва про одруження серія ЯУ № 711798, 27 травня 1958 року [PERSON], [INFO], що народився в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, уклав шлюб з громадянкою [PERSON], [INFO], що на родилась в [INFO]. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині «Акимова» (а.с. 6). Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 22 квітня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджує право власності померлого на зазначений будинок з надвірними спорудами. Згідно свідоцтва на забудівлю земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР земельна ділянка площею 0,10 га виділена з земель радгоспу «Знамянський» на підставі проекту від 8.VІ. 74 р. для будівництва жилого будинку на три кімнати, фундамент бутовий, стіни ракушняк, кровля шифер, надвірні будівлі господарський сарай, туалет. Строк початку будівництва 16.10.74 р., закінчення 16.10.1977 року (а.с.11). Згідно рішення № 10 виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 15 жовтня 1996 року, громадянину [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га для присадибної ділянки за адресою: Запорізька область Кам"янсько-Дніпровський район с. Великазнам"янка вул. Московська, 150, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 008297 виданого 03 березня 1997 року (а.с.10). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області від 12.05.2017 № 2565, наданої по записам в погосподарської книги за № 14а (сторінка 236) на 1974-1976 р.р., [PERSON] разом з сімєю мешкала по вул. Московській, буд. 144, в будинку, що належав матері [PERSON] [PERSON] За вказаним будинком була закріплена земельна ділянка, розміром 0,40 га. В 1974 році [PERSON] відмовилась від частини ділянки розміром 0,10 га., яку надали [PERSON], надавши цю землю для будівництва жилого будинку. Таким чином, [PERSON] побудував будинок між будинками № 144 та № 146. Під час оформлення технічної документації на будинки по вул. Московській, належний [PERSON] будинок № 144 отримав № 148, відповідно, збудованому [PERSON] будинку було присвоєно № 150. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Московській, 150, від 13 березня 1990 року, спірне домоволодіння належить направі власності [PERSON]. Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду вбачається, що будинок по вул. Московській, 150, 1977 року забудови, прийнятий в експлуатацію та зареєстрований за спадкодавцем [PERSON]. Згідно роз"яснень п.3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державнуреєстраціюречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "права на нерухомемайно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом Українивід 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народнихдепутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом Українивід 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради МіністрівУкраїнської РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом МіністраюстиціїУкраїнської РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра мунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Судом достовірно встановлено, що спірне будинковолодіння в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району дійсно на праві особистої власності належало [PERSON], який в 1990році провів інвентаризацію домоволодіння у відповідності до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра коммунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що вбачається із технічного паспорту від13 березня 1990 року. Таким чином, [PERSON] , належним чином виконав вимоги законодавства, що діяло на той час, маючи дозвіл на будування, проект забудівлі та ввівши будинок в експлуатацію, оскільки до 19.01.1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.98 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98 року №121. Таким чином, на час виникнення у спадкодавця права власності на побудований житловий будинок обов'язкова реєстрація права власності на нерухоме майно не була передбачена. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 тієї ж статті права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки, на момент створення будинковолодіння в цілому у 1977 році (до 29.06.98 року) законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації прав власності на нерухоме майно, а тому будинковолодіння, набуте [PERSON] у власність з дотриманням установленого порядку набуття. Спадкодавець мав усі права та ніс усі обов'язки власника будинку, підтримував його у придатному для користування та проживання стані, сплачував усі необхідні платежі. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу іншим шляхом, ніж судовим, встановлення факту володіння будинком [PERSON] на праві власності, неможливе, у звязку з його смертю. Також, відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області від 25.10.2013 № 3402, [PERSON] проживала в [INFO] з 1976 року «по теперішній час», таким чином, вона дійсно прийняла спадщину за законом у виді спірного будинковолодіння, так як проживала постійно зі спадкодавцем на момент його смерті, спадкодавець фактично мав у власності будинковолодіння, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 328 Цивільного кодексу України, право власності на майно може бути придбане або набуте на підставах, не заборонених законом. Крім цього, п.10 додатку 1 до п.2.1. «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року(із останньою зміною №49,5 від 19.05.2005) встановлено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна. За даним переліком визнання права власності на обєкти нерухомого майна проводиться за рішенням суду.

Outcome: approved