Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся у Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21.01.2019 справа за вказаною позовною заявою передана на розгляд Рівненського районного суду Рівненської області. В обгрунтування позових вимог позивач посилається на те, що 06.11.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про отримання банківських послуг, відповідно до умов якої остання отримала кредит в розмірі 10600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник свої зобов'язання по кредитному договору не виконала, станом на 30.09.2018 у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами, пенею та штрафами в розмірі 44550,32 грн. Просить, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, клопотання про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на пред'явлений позов не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 06.11.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" "правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11-18). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобовязань, комісії, пені та штрафи. Підписавши заяву разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" у Приватбанку, відповідач погодилася з тим, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов'язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с.7-10) вбачається, що станом на 30.09.2018 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 44550,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6801,61 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 32139,17 грн., заборгованість за пенею та комісією 3250,00 грн., штрафи 2359,54 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 38940,78 грн. (6801,61 грн. +32139,17 грн.). Разом з тим, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року справа №6-2003цс15. Суд вважає, що до задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафів в розмірі 2359,54 грн. А отже, вимога про стягнення неустойки в частині стягнення пені до задоволення не підлягає. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 41300,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6801,61 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 32139,17 грн., штрафи 2359,54 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (92,71%=1780,96 грн.).

Outcome: partial