Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2400 грв. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Посилається на те, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, не бере участі в їх вихованні та взагалі не цікавиться ними. Вона сама здійснює догляд за дітьми, ніде не працює та разом з синами проживає у будинку своїх батьків, через що сімя перебуває у важких матеріальних умовах. Відповідач виїжджає на сезонні роботи у москву де працює на будівництві, його доходи носять не постійний, мінливий характер. Враховуючи його стан здоровя та відсутність на утриманні інших непрацездатних осіб, він зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дітей. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвами про народження дітей, довідкою Ганичівської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що позивачка разом з дітьми проживає у своїх батьків, батько дітей з сімєю не поживає, не навідується та не допомагає в утриманні дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує двох малолітніх дітей, ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за молодшим сином, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх малолітніх синів по 1600 гривень у місяць. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2400 грв. позивачка суду не надала. У відповідності\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial