Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

в липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»(далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання правочину недійсною та стягнення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 6 червня 2011 р. між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 364219 з Додатками № 1 та № 2, які є невід'ємними частинами угоди. Метою угоди було придбання легкового автомобіля «ЗАЗ Forza», вартістю 80860,00 грн. Позивач, відповідно до умов угоди всього сплатив відповідачу 80743,25 грн., однак права на отримання автомобіля не отримав. Вважає, що вказаний Договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, а дії відповідача підпадаю під дію положень ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначив, що при умові належного роз'яснення усіх умов та наслідків угоди, він не погодився б на її укладення. Також вважає, що угода не відповідає вимогам чинного законодавства, грубо порушує його права як споживача послуг, не спрямована на реальне настання правових наслідків, а тому підлягає визнанню судом недійсною. Також зазначив, що оскільки ТОВ «Авто Просто» за умовами Угоди від 06.06.2011 року здійснювало адміністрування фінансових активів фізичних осіб, то перед здійсненням такої діяльності необхідно було отримати відповідну ліцензію. Однак станом на час укладення Угоди такої ліцензії у відповідача не було, а отже було порушено також положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин позивач просить суд визнати недійсними з моменту укладення угоду № 364219 від 06.06.2011 р. та стягнути з ТОВ «Авто Просто» суму коштів у розмірі 80743 грн. сплачених за угодою та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та надуманими. ТОВ «Авто Просто» отримав ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Укладена з [PERSON] угода відповідає всім вимогам чинного законодавства та умови викладені в угоді не заперечувались позивачем під час підписання угоди. Позивач уважно прочитав і зрозумів угоду, його повністю влаштовували умови запропоновані товариством. Зазначив, що позивачу двічі 30.01.2013р. та 29.07.2013 року надавалось право на отримання автомобіля, яким він не скористався за власним бажанням не надав необхідні документи. Просив у позові відмовити. Третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду пояснення в яких підтримує позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити. Третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживача в судове засідання не з'явилась про розгляд справи повідомлялась належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 6 червня 2011р. між позивачем та ТОВ «Авто Просто», було укладено Угоду № 364219 з додатками № 1, № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. Згідно із ст. 1 Угоди № 364219 від 06.06.2011 року предметом угоди є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання Автомобіля. Статтею 2 спірної Угоди передбачено, що Товариство надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах Авто Так. Як вбачається з додатку № 1 до Угоди позивач мав намір отримати автомобіль «ЗАЗ Forza», вартістю 80860,00грн. Відповідно до додатків №1, №2 до вказаної угоди, учасник системи сплачує: плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи, щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг, що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,5% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3% + ПДВ. На виконання умов угоди позивач сплатив всього 80860,00грн., що підтверджується копіями квитанцій наявними в матеріалах справи (а.с.20-30). Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені угодою платежі, а ТОВ «Авто Просто» формує групу учасників, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п. 1.2 договору). Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених угодою (ст.ст. 4, 5, 6), яке здійснює ТОВ «Авто Просто». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1, п. 7 ч.3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять споживача в оману, утворення експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання такої продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Верховний Суд України також зазначив, що аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність всіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норм чинного законодавства. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Представниками сторін в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що предметом спірної угоди є надання учаснику програми адміністративних послуг у тому числі і фінансового характеру, з метою придбання автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля,здійснить відповідні платежі. Відповідно до Угоди між ТОВ «Авто Просто» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2). Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді "Чисті внески" або "Внесок в оплату товару". Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди "Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску. Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «Авто Так» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди) Таким чином ст. 19 закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не підлягає застосуванню до правовідносин сторін за Угодою. Крім того, як вбачається з ст. 10 угоди, її підписання та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1-4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. За ч.4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. За змістом ч.5 зазначеної статті у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, у разі якщо умовами таких правочинів є несправедливими по відношенню до споживача, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40цс13 дійшла такого ж висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - трете, умови договору завдають шкоди споживачеві. За встановлених судом обставин, беручі до уваги обізнаність позивача з текстом договору, відсутність зауважень щодо його умов, відсутність доказів, які б свідчили про наявність одночасно трьох ознак, що характеризують несправедливість умов договору, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У той самий час предметом Договору , укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля. Відповідно до статті 1 Розділу І Договору, ТОВ «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених Договором про адміністрування. Передбачені Договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками (періодичними платежами). Договір № 364219 від 06.06.2011р. є договором про надання фінансових послуг, які пов'язані з адмініструванням фінансових активів учасників групи для придбання автомобіля. Обов'язок щодо передачі автомобіля покладено на постачальника, з яким ТОВ «Авто Просто» уклало договір на постачання автомобілів учасникам групи за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників групи та який передає товари у власність учасників групи - отримувачів автомобіля. Згідно статті 6 Розділу ІІ Договору, надання права на отримання автомобіля здійснюється за механізмами: накопичення внесків та Пропозиції Авансових внесків. Право на отримання автомобіля через механізм накопичення внесків надається з першого розподілу товару учаснику, який має найбільшу загальну кількість балів відповідно до даних, повідомлених Авто Просто банківськими установами, через які учасники сплачують внески, станом на 20 число місяця, в якому проводиться розподіл товару (п.6.2. статті 6 Розділу ІІ Договору). Надання Права на отримання автомобіля через механізм Пропозиції авансових внесків здійснюється з першого Розподілу товару за умови наявності коштів у фонді групи. Пропозиція авансових внесків включає: вже сплачені авансові внески (за наявності) та авансові внески, які учасник пропонує сплатити, і які підлягатимуть до сплати лише у випадку одержання Права на отримання автомобіля на Розподілі товару (п.6.3.1. статті 6 Розділу ІІ Договору). Відповідно до п.8.1. статті 8 Розділу ІІ Договору, Відповідач зобов'язується надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як: - учасник, який одержав право на отримання автомобіля здійснить відповідні платежі згідно з умовами договору, пов'язані з видачею автомобіля; - Відповідач отримає від учасника належним чином оформлені документи та гарантії згідно з умовами цієї статті; - Відповідач затвердить оформлення документів на отримання автомобіля. Відповідно до договору з Постачальником, останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання Замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Зобов'язання Відповідача щодо надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників у частині передачі автомобілів у власність учасників забезпечується договорами поставки, укладеними між Авто Просто та Постачальником Автомобіля (п.1.1. статті 1 Розділу ІІ Договору). Відповідно до п.5.2. статті 5 Розділу ІІ Договору, учасник може одержати право на отримання автомобіля , починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття Права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника. Група існує протягом максимального строку дії договорів, включених до неї (п.15.1. статті 15 Розділу ІІ Договору). Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором (стаття 5 Розділу І Договору). Учаснику, який сплатив загальну кількість періодичних платежів та виконав усі зобов'язання щодо сплати винагороди адміністратора, буде надано Право на отримання автомобіля на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав зобов'язання за Договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов'язань за Договором (п.1.2. статті 1 Розділу ІІ Договору). Згідно з п.13.1. статті 13 Розділу ІІ Договору, Сторони домовляються, що наслідки невиконання зобов'язань за Договором регулюються умовами договору, а у випадках, не передбаченими ними, відповідними нормами чинному законодавства. Фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед Учасником за невиконання фінансовою установою зобов'язань по договору про адміністрування, наслідком чого стало невиконання усіма або окремими учасниками групи обов'язків по сплаті періодичних платежів, які мають надходити у фонд групи. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "Авто Просто" виконання свого зобов'язання, а саме: здійснення оплати постачальнику та забезпечення передачі постачальником автомобіля у власність учасника, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Договором, отримує автомобіль через механізми, передбачені в Договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Фонду групи (п. 1.2. статті 1 Розділу ІІ Договору). Таким чином, умовами Договору встановлена відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання умов Договору, а також строки передачі товару та відповідні гарантії передачі такого товару за умови виконання Позивачем своїх зобов'язань за умовами Договору. Враховуючи, що предметом Договору № 364219 від 06.06.2011р. є надання саме фінансових послуг та той факт, що умовами договору не передбачено зміну розміру відсотку щомісячної винагороди Відповідача, що становить ціну товару (послуги) в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», або зміну в односторонньому порядку характеристики продукції (фінансових послуг), зазначені умови договору не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Суд вважає, що твердження Позивача щодо дискримінуючих та несправедливих умов Договору, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, не знайшли свого підтвердження. Крім того, 02.06.2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» № 3462-ІУ від 02.06.2011 року, яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" фінансова діяльність ліцензується. Вказаний Закон набув чинності 09.01.2012 року і відповідно до п.3 Прикінцевих положень фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Відповідно до п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Тобто законом передбачена можливість надання послуг за рахунок залучених фінансових активів. Таким чином послуги, що надаються відповідачем позивачу врегульовані положеннями п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції із змінами від 02.06.2011року. Крім того, судом встановлено, що 12.11.2012 року набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». ТОВ «Авто Просто» включено до реєстру фінансових установ, та отримало ліцензію згідно з Ліцензійними умовами на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Враховуючи, що Угоду між позивачем та відповідачем було укладено 06.06.2011 року, посилання [PERSON] на те, що ТОВ "Авто Просто" зобов'язане було мати ліцензію в день підписання Угоди, необгрунтовані та спростовуються п. 3 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» № 3462-ІУ від 02.06.2011 року. Верховний Суд України у своїй постанові від 11.09.2013 року (справа № 6-40цс13) зазначив, що раніше, до набрання чинності Ліцензійними умовами, ТОВ «Авто Просто» не могло і не мало отримувати ліцензію на здійснення такого виду діяльності і здійснювало свою діяльність законно. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed