Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Юнігрейн-Агро" про внесення змін до договорів емфітевзису від 03.03.2015 №№ 26, 27, 28 та здійснення доплати за ними (т. 1 а.с. 1-10). Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 27.12.2017 матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Семенівського районного суду Полтавської області. Глобинський районний суд Полтавської області не відкривав провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Семенівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Головуючі судді Семенівського районного суду Полтавської області змінювалися 25.07.2018, 18.06.2019 і 16.12.2019. Позивач неодноразово змінював почергово підставу або предмет позову. Остаточно сформульованими 21.01.2020 позовними вимогами просив визнати недійсними договори емфітевзису від 03.03.2015 №№ 26, 27, 28, що укладені між позивачем і ТОВ "Юнігрейн-Агро", з підстави подвійної реєстрації права оренди, оскільки на всі три земельних ділянки вже було зареєстроване право оренди землі за ПСП "Агрофірма "Вітчизна" (ТОВ "Юнігрейн-Агро") (т. 2 а.с. 167-172). Судом 11.03.2020 замінено первинного відповідача ТОВ "Юнігрейн-Агро" його правонаступником СТОВ "Придніпровський край". У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, вказали, що спірні договори емфітевзису було укладено і зареєстровано протягом дії первинно укладених договорів оренди на кожну із трьох земельних ділянок, що суперечить закону. Договори оренди діяли до 2019 року. Державний реєстратор під час реєстрації права емфітевзису мав пересвідчитися у відсутності записів і суперечностей у реєстрі, проте цього не зробив. Сторони не розривали договори оренди землі. Позивач ініціював повернення йому земель, але відповідач письмово вказував на існуючі договори. Також представник відповідача посилався на практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, що відображена у постанові від 23.05.2018 у справі № 379/6722/16-ц і у постанові від 04.04.2019 у справі № 594/376/17; вказував, що укладені договори емфітевзису не є новацією. Позивач вказав, що його представник [PERSON] самостійно зареєструвала від його імені договори емфітевзису. Договори про розірвання договорів оренди землі, договори емфітевзису і відповідні акти приймання-передачі земель позивач підписував; грошові кошти за договорами емфітевзису отримував. Відповідач у відзиві заперечував проти позову повністю. Вказав, що 03.03.2015 позивач і ТОВ "Юнігрейн-Агро" уклали угоди про розірвання договорів оренди землі № 254, 255 і 256, про що також підписали акти приймання-передачі земельних ділянок з оренди. Після цього сторони уклали спірні договори емфітевзису, право за якими було зареєстровано державним реєстратором (т. 3 а.с. 224, 225). Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову повністю, оскільки усі 3 договори оренди землі було розірвано, підписано сторонами акти приймання-передачі землі і одразу укладено 3 договори емфітевзису щодо цих самих земельних ділянок. Позивач неодноразово ініціював розірвання договорів оренди землі, але йому відмовлено у цьому, у т.ч. у судовому порядку. Позивач неодноразово змінював предмет і підстави позову. Позиція позивача є непослідовною, оскільки 30.04.2015 і 05.05.2015 він отримав плату за договорами емфітевзису, ініціював визнання їх недійсними через збіг обставин, а отримавши рішення суду про відмову у позові через 3 роки вирішив, що право емфітевзису зареєстровано при діючому праві оренди. Вказана практика Верховного Суду існує у справах з іншими обставинами, аніж ця справа. Сторони послідовно і узгоджено вчиняли такі дії: уклали 3 договори оренди, уклали 3 додаткових угоди до них про збільшення розміру орендної плати, укладали угоди про розірвання договорів оренди, склали акти про повернення землі, уклали договори емфітевзису, склали акти про передачу землі і зареєстрували право емфітевзису. Реєстратору одночасно було подано і угоди про розірвання 3-х договорів оренди землі і 3 нові договори емфітевзису. Відтак суперечностей чи помилок у діях реєстратора не було. Треті особи представників у судові засідання не направляли, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, їх неявка відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, свою позицію щодо позову не повідомляли. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Самого лише посилання позивача на можливе порушення закону під час реєстрації речового права емфітевзису не достатньо для задоволення позовних вимог. Позивач повинен обґрунтувати і довести як саме порушено його право. Так, суд встановив, що позивач [PERSON] є власником земельних ділянок: -площею 2,85 га на території Бабичівської сільської ради Глобинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 190713 від 29.05.2007 (т. 1 а.с. 208, 209); -площею 4,68 га на території Бабичівської сільської ради Глобинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 190539 від 29.05.2007 (т. 1 а.с. 204, 205); -площею 1,10 га на території Бабичівської сільської ради Глобинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 190537 від 29.05.2007 (т. 1 а.с. 215, 216). За договором оренди землі № 255 від 08.08.2008 орендодавець [PERSON] передав в орендареві ПСП АФ "Вітчизна" в оренду земельну ділянку площею 2,85 га на строк 10 років. Договір зареєстровано 22.05.2009 у Глобинському РВ ПОФ ДП "Центр ДЗК" (т. 1 а.с. 174, 175). Додатковою угодою до договору оренди землі № 255 від 08.08.2008, зареєстрованого 22.06.2009, орендодавець М.М.Зароза і орендар ПСП АФ "Вітчизна" узгодили змінити строк дії договору стосовно земельної ділянки площею 2,85 га до 18.09.2019. Додаткову угоду укладено 18.12.2012 і зареєстровано у відділі Держкомзему у Глобинському районі 22.12.2012 (т. 1 а.с. 161, 162) та Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 23.04.2015 14:48:21 (т. 1 а.с. 241). Угодою про розірвання договору оренди землі № 255 від 08.08.2008, що укладена 03.03.2015, орендодавець [PERSON] і орендар ТОВ "Юнігрейн-Агро" (як правонаступник ПСП АФ "Вітчизна") дійшли згоди про розірвання договору оренди землі. З моменту набрання чинності угодою зобов`язання сторін припиняються за договором оренди землі. Угода вважається укладеною з моменту її підписання і набирає чинності з 03.03.2015 (т. 3 а.с. 179). Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 23.04.2015 14:57:33 зареєстровано угоду про розірвання договору оренди землі № 255 від 08.08.2008 (т. 1 а.с. 242, т. 3 а.с. 192). 03.03.2015 сторонами підписано акт приймання передачі, за яким позивач прийняв у ТОВ "Юнігрейн-Агро" вказану земельну ділянку (т. 3, а.с.180). За договором оренди землі № 254 від 08.08.2008 орендодавець [PERSON] передав в орендареві ПСП "АФ "Вітчизна" в оренду земельну ділянку площею 1,10 га на строк 10 років. Договір зареєстровано 22.06.2009 у Глобинському РВ ПОФ ДП "Центр ДЗК" (т. 1 а.с. 218- 219). Додатковою угодою до договору оренди землі № 254 від 08.08.2008, зареєстрованого 22.06.2009, орендодавець М.М.Зароза і орендар ПСП АФ "Вітчизна" узгодили змінити строк дії договору стосовно земельної ділянки площею 1,10 га до 18.09.2019. Додаткову угоду укладено 18.09.2012 і зареєстровано у відділі Держкомзему у Глобинському районі 22.12.2012 (т. 1, а.с. 217) та Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 17.04.2015 09:50:25 (т. 1, а.с. 215). Угодою про розірвання договору оренди землі № 254 від 08.08.2008, що укладена 03.03.2015, орендодавець [PERSON] і орендар ТОВ "Юнігрейн-Агро" (як правонаступник ПСП "АФ "Вітчизна") дійшли згоди про розірвання договору оренди землі. З моменту набрання чинності угодою зобов`язання сторін припиняються за договором оренди землі. Угода вважається укладеною з моменту її підписання і набирає чинності з 03.03.2015 (т. 3, а.с. 226). 03.03.2015 сторонами підписано акт приймання передачі, за яким позивач прийняв у ТОВ "Юнігрейн-Агро" вказану земельну ділянку (т. 3, а.с.227). За договором оренди землі № 256 від 08.08.2008 орендодавець [PERSON] передав в орендареві ПСП АФ "Вітчизна" в оренду земельну ділянку площею 4,68 га на строк 10 років. Договір зареєстровано 22.06.2009 у Глобинському РВ ПОФ ДП "Центр ДЗК" (т. 2, а.с. 6-8). Додатковою угодою до договору оренди землі № 256 від 08.08.2008, зареєстрованого 22.06.2009, орендодавець М.М.Зароза і орендар ПСП АФ "Вітчизна" узгодили змінити строк дії договору стосовно земельної ділянки площею 4,68 га до 18.09.2019. Додаткову угоду укладено 18.09.2012 і зареєстровано у відділі Держкомзему у Глобинському районі 22.12.2012 (т. 1, а.с. 206) та Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 17.04.2015 11:03:52 (т. 1 а.с. 172). Угодою про розірвання договору оренди землі № 256 від 08.08.2008, що укладена 03.03.2015, орендодавець [PERSON] і орендар ТОВ "Юнігрейн-Агро" (як правонаступник ПСП АФ "Вітчизна") дійшли згоди про розірвання договору оренди землі. З моменту набрання чинності угодою зобов`язання сторін припиняються за договором оренди землі. Угода вважається укладеною з моменту її підписання і набирає чинності з 03.03.2015 (т. 1 а.с. 164). 03.03.2015 сторонами підписано акт приймання передачі, за яким позивач прийняв у ТОВ "Юнігрейн-Агро" вказану земельну ділянку (т. 3, а.с. 230). Договором № 26 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.03.2015 землевласник М.М.Зароза передає землекористувачеві ТОВ "Юнігрейн-Агро" право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) загальною площею 1,10 га на строк до 03.03.2035; договір набирає чинності з дня його підписання сторонами (п. 4.1); право емфітевзису виникає у землекористувача з моменту здійснення державної реєстрації такого права (п. 4.1, 8.1). Пунктом 1.4.1 договору землевласник ствердив, зокрема, що на момент укладення договору відносно земельної ділянки не укладено будь-яких договорів щодо користування іншими особами. Пунктом 8.2 договору № 26 передбачено, що сторони дійшли взаємної згоди про те, що із дня набрання чинності цим договором (із дня державної реєстрації права емфітевзису) усі раніше укладені між сторонами даного договору угоди (договори), предметом яких є зазначена у цьому договорі земельна ділянка або її частина, втрачають юридичну силу для сторін, а відносини сторін будуть регулюватися виключно положеннями даного договору. Пунктом 8.3 договору сторони засвідчили, що договір укладено ними не під впливом помилки, обману , насильства або тяжких обставин та при повному розумінні значення сторонами своїх дій та змісту даного правочину та правових наслідків, які несе для сторін факт його укладання (т. 1 а.с. 10-12). Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором № 26 зареєстровано Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 20.04.2015 16:34:38 (т. 1 а.с. 107). Акт приймання передачі земельної ділянки від 23.04.2015 засвідчив передачу землевласником (позивачем) землекористувачу (ТОВ "Юнігрейн-Агро") земельної ділянки за договором емфітевзису № 26 площею 1,10 га (т. 1 а.с. 220). Аналогічний за змістом договір укладено сторонами за № 27 від 03.03.2015 стосовно земельної ділянки площею 4,68 га (т. 1 а.с. 13-15). Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором № 27 зареєстровано Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 20.04.2015 16:59:56 (т. 1 а.с. 108). Акт приймання передачі земельної ділянки засвідчив передачу землевласником (позивачем) землекористувачу (ТОВ "Юнігрейн-Агро") земельної ділянки за договором емфітевзису № 27 площею 4,68 га (т. 1 а.с. 207, т. 3 а.с. 202). Аналогічний за змістом договір укладено сторонами за № 28 від 03.03.2015 стосовно земельної ділянки площею 2,85 га (т. 1 а.с. 16, т. 3 а.с. 199-201). Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором від 03.03.2015 зареєстровано Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 23.04.2015 15:02:59 (т. 1 а.с. 109, т. 3 а.с. 217). Акт приймання передачі земельної ділянки від 23.04.2020 засвідчив передачу землевласником (позивачем) землекористувачу (ТОВ "Юнігрейн-Агро") земельної ділянки за договором емфітевзису № 28 площею 2,85 га (т. 1 а.с. 163). Посилання позивача на небажання розривати договори оренди землі і небажання змінити договірні відносини з договору оренди землі на договір емфітевзису, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені положення п. 8.2 і п. 8.3 договорів емфітевзису узгоджено і підписано сторонами; підписано 3 акти про повернення земель позивачеві і 3 акти про передачу позивачем землі тому самому господарству. Більш того, зазначена воля сторін про заміну одного зобов`язання іншим відповідає вимогам добросовісності, розумності та справедливості; загальними засадам цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, що передбачено п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 і ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019, справа № 609/67/18, зазначив, що відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. За даними 3-х реєстраційних справ щодо кожної із 3-х спірних земельних ділянок право власності позивача [PERSON] на кожну із земельних ділянок реєструвалося за його власноручними заявами від 17.04.2015 (т. 3 а.с. 32, 42, 50, 78, 88, 96, 127, 138, 147). А протягом 20.04.2015 - 22.04.2015 представник ТОВ "Юнігрейн-Агро" - Л.І.Скрипай (яка діє на підставі довіреності від 02.02.2015) (т. 3 а.с. 53) подавала заяви про реєстрацію права емфітевзису за усіма трьома договорами (т. 3 а.с. 51, 66, 73, 98, 114, 121, 148, 168, 193, 203, 216). Доводи позивача що [PERSON] діяла як його представник при реєстрації договорів емфітевзису не мають значення у цій справі, оскільки підставою позовних вимог не є можливий вихід представника позивача за межі її повноважень. Окремо слід наголосити, що позивач [PERSON] 17.04.2015 відповідними квитанціями від 17.04.2020 здійснив оплату вартості реєстраційних дій державного реєстратора (т. 3 а.с. 33, 79, 128), а ТОВ "Юнігрейн-Агро" - сплатило вартість реєстраційних дій державного реєстратора 17.04.2015 і 22.04.2015 (т. 3 а.с. 52, 100, 169, 194). Щодо цього суд робить висновок, що сторони злагоджено діяли реєструючи за позивачем право власності на земельні ділянки з наступною реєстрацією права емфітевзису через 3 дні. Позивач не заперечував, що отримав від ТОВ "Юнігрейн-Агро" плату за усіма 3-ма договорами емфітевзису, що також підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами від 30.04.2015 та 05.05.2015 (т. 1, а.с. 110-112). Стосовно посилань позивача і його представника на правові висновки Верховного Суду у аналогічних справах, за яких зроблено висновок про недійсність наступних договорів за існування первинних, суд не погоджується з можливістю покладення їх у основу рішення у цій справі. Причиною цього є те, що у відповідних постановах наступні (другі) договори оренди землі чи емфітевзису укладалися іншою юридичною особою, аніж первинний орендар (землекористувач). А у цій справі орендар (землекористувач) не змінювався. Ним був є і залишається первинний орендар (землекористувач). Сторони лише змінювали юридичну підставу використання земель позивача, які фактично не вибували з користування відповідача, у т.ч. юридичних осіб правонаступником яких наразі є відповідач. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Саме порушення останніх є підставою для застосування судом конкретного способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченого законом. Тобто позивач повинен, з-поміж іншого, довести, що відповідач порушує права, свободи чи законні інтереси третьої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто суд повинен встановити, чи дійсно відповідач порушує право позивача та/або третьої особи. Суд повинен з`ясувати у чому саме полягає порушення законних прав позивача та/або третьої особи відповідачем. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Ураховуючи встановлені у справі обставини і правовідносини суд відмовляє у задоволенні позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed