Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити строки звернення до суду, передбачені ч.1 ст.233 КЗпП України, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Костопільської районної ради Рівненської області №81 від 10.06.2013 року "Про звільнення [PERSON] з посади головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, на посаді головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради з 10 червня 2013 року та стягнути з Костопільської районної ради Рівненської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 23.11.2007 року на підставі рішення Костопільської районної ради Рівненської області №225 він був призначений на посаду головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини". Не дивлячись на те, що посада головного редактора не вимагала укладання контрактної форми трудового договору, 10.06.2008 року з ним укладено контракт, строком до 10.06.2013 року відповідно до розпорядження голови Костопільської районної ради від 05.06.2008 року №67а. 10.06.2013 року у період перебування на лікарняному він був незаконно звільнений із займаної посади редактора на підставі розпорядження голови районної ради за № 81 від 10.06.2013 року. Відповідно до Статуту редакції газети рішення про призначення та звільнення головного редактора приймається засновником редакції газети - Костопільською районною радою, яка здійснює свою діяльність у формі сесії депутатів. Але будь-яких рішень про звільнення [PERSON] на сесії Костопільська районна рада не приймала. У зв'язку з вказаними обставинами позивач вважає, що його було звільнено незаконно, з порушенням вимог трудового законодавства України, та він повинен бути поновлений на роботі на займаній ним посаді. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача Лазуренко В.О. та Попружук Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень послались на законність звільнення позивача та дотримання вимог трудового законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судвому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Костопільської районної ради Рівненської області від 23.11.2007 року №225 головним редактором газети Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради призначено позивача [PERSON] 10.06.2008 року з позивачем укладено контракт, строком до 10.06.2013 року, відповідно до розпорядження голови Костопільської районної ради від 05.06.2008 року №67а. Частиною 3 статті 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 3 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. У рішенні від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство") Конституційний Суд України зазначив, що контрактна форма трудового договору не може впроваджуватись нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами. Кодекс Законів про працю, Господарський кодекс України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про засоби масової інформації (пресу) в Україні», як і будь-який інший закон України, не визначає контрактну форму трудового договору як обов'язкову для головного редактора засобу масової інформації (на відміну від керівника державного або комунального підприємства). Таким чином, укладання контракту з головним редактором не передбачено чинним законодавством. Відповідно до Розпорядження голови Костопільської районної ради від 10.06.2013 року позивача звільнено з посади головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради з 10 червня 2013 року на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України ( закінчення строку контракту). Не погоджуючись з зазначеним наказом позивач звернувся до суду з позовом про визнання його незаконним та поновлення його на посаді з посиланням на його невідповідність діючому законодавству, оскільки трудовий договір з ним укладений на невизначений термін та в силу виконуваної роботи не міг бути укладений на визначений строк. Відповідно до ст.ст.3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов ії виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином законодавець визначив, що спеціальними нормами закону може регулюватись укладення трудових правовідносин на визначений термін. Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку ( пункти 2 і 3), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимоги про їх припинення Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є засновником Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, що підтверджується п.1.2. Статуту. Позивач обіймав посаду головного редактора даної газети, яка є друкованим засобом масової інформації і таким чином, дані правовідносини крім загальних норм трудового законодавства повинні регулюватись нормами спеціального права, зокрема вищеназваним законом, який регулює питання призначення та звільнення штатних посад в цій сфері. Згідно з пунктом 1 статті 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів, тобто статуту. Відповідно до пункту 3.2. Статуту , визначено, що до виключної компетенції повноважень засновника належить призначення та звільнення з посади головного редактора. З урахуванням наведеного, вбачається ,що підставами для виникнення трудових відносин між відповідачем і позивачем для виконання роботи на посаді головного редактора газети є рішення районної ради про призначення його на посаду. Припиненням трудових відносин з урахуванням положень Статуту та вимог законодавства є рішення районної ради про відкликання головного редактора з посади. Таким чином, у зв`язку з особливостями виникнення та припинення трудових відносин у сфері , що пов`язана з діяльністю засобів масової інформації, посада головного редактора друкованого засобу масової інформації, яку обіймав позивач, не передбачала укладення строкового трудового договору (контракту) Суд критично оцінює доводи представників відповідача про законність звільнення позивача на підставі розпорядження голови Костопільської районної ради Рівненської області від 10.06.2013 року за № 81, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України та п.5.6. укладеного контракту від 10.065.2008 року, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 23 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" від 16 листопада 1992 року редактор (головний редактор) призначається (обирається) на посаду і звільняється з посади в порядку, встановленому засновником (співзасновниками) у статуті редакції відповідно до чинного законодавства України про працю. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються такі питання заснування засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників. Відповідно до вимог, п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, голова районної ради призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради; п. 15 ч. 6 ст. 55 цього Закону, представляє раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій та громадян, а також зовнішніх відносинах відповідно до законодавства; ч. 7 ст. 55 цього законодавчого акту, голова районної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Відповідно до п.3.3 Статуту редакція газети «Віче Костопільщини», затвердженого рішенням сесії Костопільської районної ради від 07.08.2007 року № 212, рішення про призначення і звільнення головного редактора приймається на сесії районної ради. Вирішення питань, що відносяться до виняткової компетенції Ради, а саме: призначення і звільнення керівників засобів масової інформації відповідної ради, в повноваження голови ради не входять. Винісши розпорядження, що оскаржується, голова районної ради вийшов за межі своїх повноважень. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналіз вказаних обставин свідчить про те, що всі питання стосовно предмету контракту, як особливої форми трудового договору, в тому числі і звільнення працівника можуть вирішувати виключно сторонами контракту: Костопільською районною радою Рівненської області та [PERSON] Будь-які рішення стороною Контракту - районною радою стосовно припинення трудових відносин (повідомлення про припинення трудових відносин) з працівником [PERSON] не приймалося. За таких обставин суд приходить до висновку, що було допущено порушення процедури звільнення головного редактора, передбаченої статутом Редакції, Законом України "про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", що є безумовною підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання звільнення незаконним й поновлення на роботі, оскільки порушує трудові права працівника. Тому звільнення позивача із займаної посади згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі розпорядження голови районної ради за № 81 від 10.06.2013 року було неправомірним, в зв'язку з чим розпорядження підлягає скасуванню. Крім того, суд розцінює факт оплати позивачу листка непрацездатності за період з 08.06.2013 по 25.06.2013 року, як визнання його подальшого перебування на посаді після прийняття розпорядження про звільнення [PERSON] від 10.06.2013 року, що свідчить про продовження дії контракту. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки від 19.03.2014 року за №08 , середня заробітна плата [PERSON] в 2013 році, тобто коли він працював на посаді головного редактора, становила 5162,91 грн. Відповідно втрачений заробіток за період з 01.07.2013 р. по 01.04.2014 р. становить 5162,91 грн. х 9 міс. = 46 466,19 грн. Однак, суд рахує за вірне відмінусувати втрачений заробіток за три місяці, оскільки позивач в період груднь 2013 -лютий 2014 року працював за договором: 46 466,19 - (5162,91 х 3 міс) = 30977,46 грн. Таким чином, враховуючи, що судом вбачаються підстави для скасування розпорядження голови Костопільської районної ради Рівненської області №81 від 10.06.2013 року "Про звільнення [PERSON] з посади головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради" та поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, суд вважає за необхідне стягнути з Костопільської районної ради Рівненської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30977 грн. 46 коп. На підставі ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді головного редактора . В позові позивач ставить питання про поновлення строків звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення його трудових прав йому стало відомо під час знаходження на лікуванні, у зв'язку з чим у нього не було можливості у встановленні строки звернутися до суду за захистом своїх прав. Суд вважає, що строки на звернення до суду були пропущенні позивачем з поважних причин, та підлягають поновленню на підставі положень ст. 234 КЗпП України та ст. 73 ЦПК України. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський та міськрайонний суд може поновити ці строки. Як вбачається із матеріалів справи, позивач на час звільнення та тривалий час після звільнення з роботи, проходив лікування, хворіє на цукровий діабет середньої ступені тяжкості, що є супутнім до онкологічної хвороби, що підтверджується відповідними доказами. Крім того, відповідно до рекомендацій лікаря від 03.07.2013 року, позивачу не рекомендовано психологічно-емоційні навантаження, оскільки вони можуть призвести до діабетичної коми. Вказані обставини свідчать про те, що позивач з поважних причин пропустив строк встановлених статтею 233 КЗпШ України, який підлягає поновленню. Питання про розподіл судових витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 309.77 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved