Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Надвірнянська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про виселення без надання іншого житла. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Надвірнянської міської ради про визнання права власності. Представник Надвірнянської міської ради, позивач - відповідач свої позовні вимоги підтримав повністю, зустрічний позов не визнав, суду пояснив що відповідачі самоправно зайняли житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки комунального підприємства "Надвірнянський житловик" № 72 від 12.02.2014 року та листа ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" квартира [ADDRESS], не приватизована і відноситься до житлового фонду комунальної власності м.Надвірна. В даній квартирі ніхто не зареєстрований. Квартиронаймач [PERSON] виписалась з даної квартири 06.05.1997р., у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації. Згідно охоронного свідоцтва (броня) №4-8/2 від 19.04.2006р. дане житло було заброньоване за [PERSON] до 10.04.2009 р. Відповідачі самовільно, без жодних правовстановлюючих документів зайняли дану квартиру і тривалий час, самоправно проживають в даній квартирі, що засвідчується актами, складеними комісійно працівниками КП "Надвірнянський житловик" від 26.11.2013 р., 19.03.2014 р.,22.04.2014 р. Згідно довідок Надвірнянського РВ УДМС [PERSON], [INFO]., зареєстрований [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], зареєстрована у с.Стримба Надвірнянського району, [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS]. [PERSON] є неповнолітнім, а тому зареєстрований за місцем проживання матері у с.Стримба Надвірнянського району, таким чином відповідачі мають постійне місце проживання. Відповідачам у встановленому порядку не надавалась квартира по [ADDRESS] і вони не мають право на його використання та проживання у ньому. Самовільне використання відповідачами квартири створює перешкоди щодо володіння та розпорядження Надвірнянською міською радою вказаною квартирою, для надання її громадянам у встановленому порядку. Просить постановити рішення, яким поновити строк позовної давності, в зв"язку з тим, що він пропущений з поважних причин та виселити відповідачів разом з неповнолітнім сином без надання іншого житла, в позові відповідачів відмовити, судові витрати покласти на відповідачів. Відповідач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала , позов Надвірнянської міської ради не визнала, пояснила , що в кінці 2000 року її сім"я в усній формі уклали з [PERSON] - наймачем квартири [ADDRESS] договір піднайму квартири. На підставі цієї домовленості вони разом з неповнолітнім [PERSON] поселилися в цьому помешканні. Вселення відбувалося з відома Надвірнянської міської ради, куди вони зверталися з метою письмового оформлення договору. При цьому вони наперед оплатили [PERSON] орендну плату, а та в свою чергу зобов"язалася їх прописати. Однак, [PERSON] згодом виїхала на постійне проживання в Росію так і не виконавши свого зобов"язання, договір піднайму квартири письмово не оформила. Незважаючи на відсутність реєстрації, вони понад 13 років проживають в цій квартирі, сплачують комунальні послуги, за власні кошти значно покращили її стан. Власного житла не мають. Власнику квартири - Надвірнянській міській раді було відомо, що вони відкрито та безперервно володіють квартирою понад 13 років. За комунальні послуги сплачують від свого імені, однак жодних заперечень з боку відповідача щодо їх проживання в цьому помешканні не було. Надвірнянська міська рада також по сьогоднішній день не зверталася з позовом до суду про розірвання договору найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] Оскільки вони відкрито та безперервно володіють даною квартирою, то за набувальною давністю набули право власності на неї. Просить в позові Надвірнянської міської ради відмовити за пропущенням строку позовної давності та визнати за її сім"єю право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат, площею 40,95 м. кв. та підсобних приміщень: кухні 14,68 м. кв., коридору 8,11 м. кв., кладової 5,36 м. кв., по 1/4 частці кожному. Судові витрати покласти на них. Від позивачів-відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшла заява, просять справу слухати у їх відсутності , їхні позовні вимоги задовольнити, в позові Надвірнянської міської ради відмовити. Представник служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації заперечив проти виселення без надання іншого житла сім"ю [PERSON], так у них немає іншого житла, більше 14 років вони прожили в квартирі, [PERSON] являється неповнолітнім та не може бути виселеним. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю підлягає до задоволення, в позові Надвірнянської міської ради слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України), тобто для набуття права власності на ці об'єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 р. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі №6-27245св07. Розглядаючи справу, Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2001 р. (щодо нерухомого майна). А отже, заявлені до настання цієї дати позови задоволенню не підлягають. З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. У той же час, якщо строк давністного володіння почався після 1 січня 2001 р., то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю. В постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п.14). Як вбачається з позовної заяви позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] поселилися та по даний час почали добросовісно, відкрито та безперервно володіти домоволодінням в [ADDRESS] , а саме сплачували комунальні послуги (газо-,електро-,водопостачання, вивіз відходів), неодноразово здійснювали ремонт будинку, провели воду, добудували до будинку веранду, виготовили новий газопроект, поставили паркани, на подвір"ї поклали плитку , що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи. Свідок [PERSON], сусід по будинку пояснив суду, що з 2000 року сім"я [PERSON] почала проживати в спірному будинку та з того часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням . Квартиронаймач [PERSON] в 2000 році виїхала на роботу в Росію, в квартиру впустила жити відповідачів. За час проживання в будинку відповідачі неодноразово робили ремонт квартири, поставили нові труби для постачання води, виготовили новий газопроект, добудували до будинку веранду, поставили паркани, поклали плитку, сплачували комунальні послуги. Аналогічні пояснення суду дали свідки [PERSON] та [PERSON] Про те, що [PERSON] виписалась із квартири [ADDRESS] в зв"язку з переїздом до Росії свідчить довідка від 12.02.2014 року № 72 КП "Надвірнянський Житловик" Надвірнянської міської ради. Згідно довідок Надвірнянського РВ УДМС [PERSON], [INFO]., зареєстрований [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], зареєстрована у с.Стримба Надвірнянського району, [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS]. [PERSON] є неповнолітнім, а тому зареєстрований за місцем проживання матері у с.Стримба Надвірнянського району. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачами інше житло не зареєстровано. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи у сукупності надані сторонами докази відповідно до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] добросовісно заволоділи, відкрито, безперервно, безтитульно володіють житловим будинком в [ADDRESS], їхні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, так як вони набули права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, в позові Надвірнянської міської ради про виселення без надання іншого житла слід відмовити. На підставі вищевикладеного, та ст.ст.328, 344, 397 ЦК України,

Outcome: dismissed