Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що 10.10.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу, в листопаді 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2013 року, завіреного державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], було набуто нерухоме майно квартира під № 56 по вулиці Турчанінова в будинку № 29, що знаходиться в м. Біла Церква, Київської області, вартість якої становила 149 830,00 грн. Дана квартира, являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач та відповідач не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна. Позивач просила суд виділити їй у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS], вартістю 74 915,00 грн.. 22.09.2015 року канцелярією суду зареєстровано уточнену позовну заяву, в якій позивач уточнила позовні вимоги. В відкритому судовому засіданні підтримала вказану заяву. Позивач просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Крім того, позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 56, що розташована в будинку № 29 по вул. Турчанінова в м. Біла Церква, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 56, що розташована в будинку № 29 по вул.Турчанінова м.Біла Церква, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в відкрите судове засідання не зявилася, подала до суду, через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в відкрите судове засідання не зявився, подав до суду, через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив слухати справу без його участі. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10.10.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-ТП № 107072. Як вбачається з копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2015 року у цивільній справі № 357/6866/15-ц, 2/357/2626/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказаний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку Вікторію, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії 1-БК № 025846. 19.11.2013 року [PERSON] і [PERSON], який діяв за згодою дружини [PERSON], уклали договір купівлі-продажу квартири під № 56, що розташована в будинку № 29 по вул. Турчанінова в м. Біла Церква, Київської області, який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON]. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] має 1/1 частку приватної спільної сумісної власності на вказану квартиру. Так, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірній квартирі без її реального поділу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що при поділі спільного майна, кожному із подружжя належить 1/2 частка спірної квартири. Враховуючи, що квартира № 56, яка розташована в будинку № 29 по вул. Турчанінова в м. Біла Церква, Київської області придбана відповідачем [PERSON] 19.11.2013 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати, а саме 749 грн. 15 коп., сплаченого судового збору. На підставі вищекладеного,

Outcome: approved