Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач 17.12.2015р. звернувся до суду із позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування свого позову зазначив, що 24.06.2012р. о 23 год. 20 хв. на вул. Спортивна в с. Перехрестя, в результаті порушення [PERSON] п.п.11.3; 12.1; 12.3 ПДР України сталася ДТП. Внаслідок даної ДТП було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль [NUMBER], на суму 306 274 грн. 00 коп. Оскільки цивільна правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу, була зареєстрований в ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]", відповідачі відмовляються самостійно відремонтувати або сплатити нанесену [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 306 274 грн. 00 коп., позивач змушений був звернутися з позовом до суду про відшкодування завданої шкоди. Представник співвідповідача - ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" в письмових запереченнях до позову (а.с.42-45, 50-53, т.1) зазначив, що ні позивач, ні відповідач не виконали покладеного на них законодавством обов'язку, щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, заяву про страхове відшкодування вчасно не подали. Додатково вказавши, що через невиконання страхувальником умов договору страхування вся відповідальність покладається на нього, а тому просив у задоволені позовних вимог до страхової компанії відмовити. Враховуючи письмові пояснення співвідповідача, 22.02.2016 року позивач подав письмову заяву (а.с.56-58, т.1), в якій змінив свої позовні вимоги та просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 306 274 грн. лиш з відповідача - [PERSON] 14.03.2016 року представником відповідача подана зустрічна позовна заява до [PERSON], Прокуратури Закарпатської області про відшкодування завданої (спричиненої) шкоди. Даний позов аргументований тим, що згідно вироку Виноградівського районного суду від 13.10.2014 року у справі №299/1872/13-к, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20.10.2015 року [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинувачені за ч.1 ст.286 КК України та виправдано у зв'язку із відсутністю складу злочину. Вважає, що ДТП сталось саме на його смузі руху і з вини [PERSON], що підтверджується висновком судово-трасологічної експертизи №22/95 від 02.08.2012 року. У зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля [NUMBER], [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на суму 263 655 грн., які просив стягнути з [PERSON] Також, через втрату товарного вигляду автомобіля, який знаходився на тривалому незаконному зберіганні на штраф майданчику, просив стягнути з Прокуратури Закарпатської області матеріальну шкоду на суму 19 334 грн. 53 коп. Відповідно до ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2016 року судом було об'єднано в одне провадження первісний та зустрічний позов. 15.04.2016 року позивач за первісним позовом збільшив позовні вимоги, а саме просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 306 274 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (а.с.2-5, т.2). 31.08.2016 року позивач за зустрічним позовом змінив свої позовні вимоги (а.с.49-57, т.2), а саме: просив залучити до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області; стягнути з [PERSON] 263 655 грн. матеріальної шкоди, а з Державного бюджету України 19 334 грн. 53 коп. матеріальної шкоди і 100 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.08.2016 року в якості співвідповідача за зустрічним позовом залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області. 11.10.2016 року, на підставі ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області замінено належним відповідачем - Державною казначейською службою України. 09.12.2016 року на підставі заяви позивача за зустрічним позовом позовні вимоги до Державної казначейської служби України та прокуратури Закарпатської області залишені без розгляду. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" залишені без розгляду. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року зустрічна позовна заява була залишена без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.207 ЦПК України. 27.12.2016 року Виноградівським районним судом Закарпатської області було винесено заочне рішення у вищевказаній справі, відповідно до якого позовні вимоги за первісним позовом було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 306 274\~ грн. матеріальної шкоди, 30 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. Не погоджуючись з даним рішенням суду, 17.01.2017 року відповідачем у справі було подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 27.12.2016 року про залишення зустрічного позову без розгляду. 20.01.2017 року відповідачем у справі було подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 27.12.2016 року про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]". 11.04.2017 року Апеляційним судом Закарпатської області задоволена апеляційна скарга [PERSON], скасована ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви, а справу направлено до суд першої інстанції для продовження розгляду. 15.06.2017 року Апеляційним судом Закарпатської області задоволена апеляційна скарга [PERSON], скасована ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]", а справу направлено до суд першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.07.2017 року відкрито провадження за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування завданої (спричиненої) матеріальної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 49 000 грн. з ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]". 04.09.2017 року відповідачем у справі було подана апеляційна скарга на вищевказану ухвалу суду. 23.11.2017 року Апеляційним судом Закарпатської області задоволена апеляційна скарга [PERSON], скасована ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.07.2017 року про відкриття провадження відносно вимог до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]", а справу направлено до суд першої інстанції для продовження розгляду. 17.01.2017 року [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року у даній справі. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року у справі №299/3583/15-ц скасовано, а справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування завданої (спричиненої) матеріальної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 49 000 грн. з ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача (а.с.158, т.3). 27.03.2018 року позивач за зустрічним позовом збільшив позовні вимоги, а саме просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 282 990,53 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. (а.с.209-215, т.3). Свої вимоги аргументував тим, що останній, згідно висновку судово-трасологічної експертизи №22/95 від 02.08.2012 року виїхав на зустрічну для себе смугу руху, де їхав [PERSON] вчинивши там з ним зіткнення. На підставі висновку судового експерта №101 від 14.03.2018 року саме дії водія KIA MAGENTIS, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] не відповідають вимогам ПДР України та призвели до вчинення ДТП. З моменту призначення справи до розгляду, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в жодне судове засідання (16.02.2018, 05.03.2018, 27.03.2018, 25.05.2018, 12.06.2018, 11.07.2018 року) не зявлявся, надаючи суду лише заяви про відкладення розгляду справи (а.с.169, 176, 237, 241 т.3). Безпосередньо відповідач до суду не зявлявся 16.02.2018, 06.04.2018, 25.05.2018, 25.06.2018, 11.07.2018 року, надаючи заяви про відкладення розгляду справи (а.с.229-230, 250, т.3), а навіть коли і був просив відкласти розгляд справи через неявку свого адвоката. Про відїзд у відпустку суду не повідомляв, саме тому пояснення представника [PERSON] в цій частині слід розцінювати як намагання ввести суд в оману. Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом та його представник свідомо затягують розгляд справи, судом було прийнято рішення визнати причини їх неявки в судове засідання неповажними та продовжити розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та призначив справу до розгляду на 11.07.2018 року. В судове засідання відповідач за первісним позовом та його представник не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчить заява про відкладення розгляду справи. Причини неявки суд визнав не поважними. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.06.2012р. о 19 год. 30 хв. в с. Перехрестя Виноградівського району Закарпатської області по вул. Спортивній, біля будинку №140, сталось ДТП, за участі легкового автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та легкового автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2014 року у справі №299/1872/13 (а.с.86-98, т1), який залишений в силі ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20.10.2015 року (а.с.82-85, т1), встановлено, що "...з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є обставини, пов'язані з тим, що водій автомобіля [NUMBER], [PERSON], який змінив напрямок свого руху та виїхав із узбіччя на проїзну частину, не надавши дорогу автомобілю «KIA MAGENTIS 2/0 16V», д.н.з. [NUMBER], який мав перевагу в русі, своїми діями створив водію автомобіля «KIA MAGENTIS 2/0 16V», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] небезпеку для руху, яка наставала з такої відстані, що ця небезпечна дорожня ситуація перейшла в аварійну, в якій учасники руху вже не мають технічної можливості уникнути зіткнення. Тому невідповідність дій водія «AUDI Q7», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] технічним вимогам п.п. 1.5; 10.1; 11.3 ПДР України знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з фактом настання ДТП та її наслідками у вигляді механічних пошкоджень обох транспортних засобів..." Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що судом при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України було визнано вину останнього у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено легковий автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], дані обставини в судовому засіданні не з'ясовуються. Посилання [PERSON], що його визнано судом невинуватим у пред'явленому обвинувачені за ч.1 ст.286 КК України та виправдано у зв'язку із відсутністю складу злочину, суд до уваги не бере, оскільки останнього звільнено від кримінальної відповідальності не через відсутність події ДТП, чи вини останнього в ній, а через недоведеність заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, що є обов'язковою складовою даного злочину. Суд не надає окремої оцінки висновку експерта №22/95 від 02.08.2012 року (а.с.101-114), стосовно місця скоєння ДТП, з наступних підстав, однак враховує, що саме по собі місце вчинення ДТП не вказує на винність чи невинуватість особи. А при загальному дослідженні доказів під час слухання кримінального провадження встановлено, що хоч ДТП і сталась на смузі руху водія автомобіля [NUMBER], [PERSON], однак саме його дії призвели до аварії, а водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] уникнути зіткнення не міг. Висновки судового експерта №101 від 14.03.2018 року (а.с.216-222, т.3) та №505 від 09.10.2016 року (а.с.119-125, т.2), які проводились на підставі адвокатських запів, побудовані на вихідних даних, які ніякими доказами у справі не підтверджуються, окрім того суперечать обставинам встановленим із показів свідків та протоколів слідчих експериментів, зазначених у вироку, а тому оцінюються судом критично і не можуть бути підставою для встановлення вини водія KIA MAGENTIS, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль „ KIA MAGENTIS , отримав ряд механічних пошкоджень. Відновлювальний ремонт автомобілю „KIA MAGENTIS , 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 391 937 грн. 56 коп. Дійсна ринкова вартість автомобіля з врахуванням зносу становить 306 274 грн. Дані обставини підтверджується висновком експертного дослідження проведеного Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №10 від 04.12.2015 року (а.с.15-19, т.1). Оскільки відновлювальний ремонт коштує більше ніж дійсна ринкова вартість машини на момент ДТП, то саме цей показник береться судом до уваги при визначені матеріальних збитків, без врахування вартості деталей даного транспортного засобу. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; - за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У звязку з тим, що у вчиненні вищезазначеного ДТП доведена лише вина [PERSON], між протиправними діями відповідача і завданням [PERSON] шкоди існує причинно-наслідковий звязок, за рахунок [PERSON] на користь [PERSON], підлягають відшкодуванню матеріальні збитки, повязані із відшкодуванням вартості транспортного засобу, яке було пошкоджено відповідачем внаслідок ДТП. Оскільки вина [PERSON] у вчиненні вищезазначеного ДТП не доведена, то позовні вимоги [PERSON] до нього про відшкодування збитків завданих ним у аварії, які складаються з 282 990,53 грн. матеріальних витрат та 20000 грн. моральних витрат до стягнення не підлягають. Щодо відшкодування [PERSON] [PERSON] моральної шкоди, суд вважає зазначені вимоги такими, що підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека особи визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, гарантованим Конституцією України, цивільним та кримінальним законодавством. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Наслідки ДТП, винним у якому є відповідач, постали для позивача, як суттєво психотравмуючі, що обумовили порушення фізичної та психоемоційної активності та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили [PERSON] моральні страждання. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд виходить з такого. У даному конкретному випадку факт заподіяння моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок перенесених страждань. При визначенні розумності та справедливості розміру моральної шкоди у даному конкретному випадку суд виходить також з характеру вчиненого відповідачем діяння, ступеню вини заподіювача шкоди, існуючих наслідків. Враховуючи те що [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено легковий автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], враховуючи об'єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність і тривалість моральних, душевних страждань, яких зазнав позивач, грошовим відшкодуванням моральної шкоди буде сума в розмірі 30000 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості і не може вважатися явно завищеною або надмірною. З відповідача на користь [PERSON] також необхідно стягнути суму судового збору, сплачених останнім при поданні первісного позову до суду, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України. Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути суму судового збору, сплаченого останнім при поданні зустрічного позову до суду, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного Кодексу України, та ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

Outcome: approved