Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», укладено договір про відкриття кредитної лінії від 20 липня 2006 року №575-006/06Ф, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 182 000 доларів США зі сплатою 16% річних строком до 20 липня 2011 року. У подальшому 05 серпня 2008 року вказаний договір було пролонговано до 20 липня 2016 року, а також викладено його в іншій редакції, зокрема: змінено номер договору на 5-017/08Ф, валюту кредитування на євро та розмір кредитного ліміту до 250 000 євро. У забезпечення виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником за кредитним договором від 20 липня 2006 року №575-006/06Ф, позивач передав банку в іпотеку належні йому на праві власності квартири [ADDRESS] про що було укладено відповідний іпотечний договір від 21 липня 2006 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з простроченням позичальником термінів сплати кредиту, процентів за його користування ПАТ КБ "Правекс-Банк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою від 31 травня 2012 року №20581/95 про вчинення виконавчого напису, який 11 червня 2012 року вчинив відповідний напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] що належить на праві власності позивачу, зареєстрований в реєстрі за №580. Посилаючись на те, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та порушує його права, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення. Крім того, в червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ПП "Нива-В.Ш." в особі філії 10 ПП "Нива-В.Ш.", УДВС ГУЮ у м. Києві відділу примусового виконання рішень з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, які були проведені в ході виконання оспорюваного позивачем виконавчого напису. Посилаючись на те, що прилюдні торги відбулися з порушенням вимог закону, позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги, визнати процедуру проведення прилюдних торгів незаконною та скасувати їх результати. В ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив суд ухвалити рішення яким визнати недійсними результати проведених 28 березня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.» в особі філії 10 ПП «Нива В.Ш.» прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки: квартири [ADDRESS], які оформлені протоколом проведення торгів №10131103/03 від 28 березня 2013 року та №10131103/02 від 28 березня 2013 року; актом №447/2-2 від 28 березня 2013 року про реалізацію предмета іпотеки та актом №447/2-1 від 28 березня 2013 року про реалізацію предмета іпотеки, виданими державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Крайчинським С.С. та свідоцтва про придбання з прилюдних торгів ПАТ «Правекс-Банк» нерухомого майна. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року вищевказані цивільні справи об'єднано в одне провадження, провадженню присвоєно номер №757/13313/13-ц. У судовому засіданні позивач підтримав пред'явлені вимоги. Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» проти задоволення позовів заперечувала. Представник відповідача ПП «Нива В.Ш.» у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача УДВС ГУЮ у м. Києві відділу примусового виконання рішень у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься письмова заява представника відповідача в якій представник просить слухати справу за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус КМНО [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено договір про відкриття кредитної лінії від 20 липня 2006 року №575-006/06Ф, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 182 000 доларів США зі сплатою 16% річних строком до 20 липня 2011 року. У подальшому 05 серпня 2008 року вказаний договір було пролонговано до 20 липня 2016 року, а також викладено його в іншій редакції, зокрема: змінено номер договору на 5-017/08Ф, валюту кредитування на євро та розмір кредитного ліміту до 250 000 євро. У забезпечення виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником за кредитним договором від 20 липня 2006 року №575-006/06Ф, позивач передав банку в іпотеку належні йому на праві власності квартири [ADDRESS] про що було укладено відповідний іпотечний договір від 21 липня 2006 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з простроченням позичальником термінів сплати кредиту, процентів за його користування ПАТ КБ "Правекс-Банк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою від 31 травня 2012 року №20581/95 про вчинення виконавчого напису, який 11 червня 2012 року вчинив відповідний напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] що належить на праві власності позивачу, зареєстрований в реєстрі за №580. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським С.С. від 13 листопада 2012 року за заявою ПАТ КБ «Правекс-Банк» відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, в цей же день державним виконавцем прийнято рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 20 листопада 2012 року державним виконавцем проведено опис й арешт майна боржника, а саме квартир [ADDRESS], про що складено відповідний акт. У подальшому зазначені квартири було передано представникові ПП «Нива В.Ш.» [PERSON] на відповідальне зберігання. 20 листопада 2012 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта - суб'єкта оціночної діяльності, для участі у виконавчому провадженні, а саме оцінювача ТОВ «Українська експертна група» - Антонова В.О. Згідно висновку оцінювача ринкова вартість квартир [ADDRESS] станом на 30 листопада 2012 року, становить 1 444 890 грн. без урахування ПДВ, який як вбачається з матеріалів справи направлено на адресу позивача та ПАТ КБ «Правекс-Банк». Листом від 11 березня 2013 року ПП «Нива В.Ш.» в особі філії 10 ПП «Нива В.Ш.» повідомило сторін виконавчого провадження про час та місце проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна належного позивачу. За результатами проведених прилюдних торгуючою організацією складено відповідні протоколи №10131103/03 та №10131103/02 від 28 березня 2013 року. 28 березня 2013 року державним виконавцем складені акти №447/2-2 та №447/2, відповідно до яких переможцем прилюдних торгів визнано ПАТ КБ «Правекс-Банк». Постановою державного виконавця від 23 квітня 2013 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса. Згідно свідоцтв від 29 серпня 2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], квартири [ADDRESS] перейшли у власність ПАТ КБ «Правекс-Банк». Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Умовами договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання основного зобов'язання у терміни, встановлені договором, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису нотаріусу надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису банком нотаріусу подано відповідну заяву, оригінал договору іпотеки, копію кредитного договору, розрахунок наявної заборгованості та копію письмової вимоги з документом, який підтверджує отримання вказаної вимоги боржником. Обґрунтовуючи позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач посилається на порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості в частині стягнення з нього пені, оскільки нотаріус на момент вчинення виконавчого напису не перевірив тієї обставини, що банк звернувся за вчиненням виконавчого напису в частині стягнення з нього пені з пропуском річного строку та не застосувала положення ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків пропуску такого строку. Таким чином, вважає позивач, сума боргу в частині стягнення пені, на яку був вчинений виконавчий напис, нотаріусом не була безспірною. Також в обґрунтування позову в цій частині позивач посилається на те, що на момент вчинення виконавчого напису, нотаріус не пересвідчився, що правовідносини між ним та банком носили спірний характер, оскільки він висловив заперечення щодо змісту вимоги банку від 10.04.2014 року у своєму листі від 18.05.2012 року, які не були враховані банком, і, як наслідок, нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису. Між тим, посилання позивача на те, що у вимозі про усунення порушень відповідачем не було надано розрахунку суми, яка підлягає стягненню, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» та п.2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не встановлено вимог, які б передбачали обов'язок подання банкомдодаткових документів та інформації, окрім як інформації про факт порушення та вимоги про його усунення у тридцятиденний строк. Як вбачається з матеріалів справи що не заперечувалось сторонами, у відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" банком у строк та в порядку, визначеному вказаною нормою, на адресу позивача була направлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, яка згідно зворотнього поштового повідомлення була отримана позивачем 03 травня 2012 року. Також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами твердження позивача про те, що сума, заявлена до погашення у вимозі від 10.04.2012 року, відрізняється від результатів розрахунку цієї суми складанням заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені, і повинна дорівнювати 226 280, 00 євро. При цьому позивачем не враховано, що у зв'язку із порушенням умов договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф від 20.07.2006 р. (зі змінами внесеними договором від 05.08.2008 р.), відповідно до пп. 7.1.5, 7.1.6 кредитного договору розмір наданого банком кредиту (залишок кредиту) складає 171 064 євро., який підлягає достроковому погашенню. Позивач також не врахував нараховані відсотки за користування кредитом за період від 01.03.2012 р. по 02.04.2012 р., які складають 3 247 євро та включені у кінцеву суму 400 591 євро станом на 03.04.2012 року та заявлені у вимозі банку від 10.04.2012 р. Також не можуть бути прийняті до уваги судом твердження позивача про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не застосувавши спеціального строку позовної давності, встановленого для вимог щодо стягнення пені, який складає один рік. Цивільне законодавство чітко розмежовує види захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: судовий захист визначений ст. 16 цього Кодексу, захист цивільних прав нотаріусом визначений ст. 18 ЦК України. Як вбачається із наведених норм, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису виділено в окремий відмінний від судового способу захисту цивільних прав. Додатково ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду вимогою про захист своїх цивільних прав або інтересів. При цьому строк давності вчинення виконавчого напису нотаріусом, визначений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», який за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий позасудовий спосіб захисту цивільних прав. Таким чином, законодавством встановлено спеціальний строк лише для звернення до суду з вимогою про стягнення пені, який і складає один рік. Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу подано відповідну заяву, оригінал договору іпотеки, копію кредитного договору, розрахунок наявної заборгованості та копію письмової вимоги з документом, який підтверджує отримання вказаної вимоги боржником. Надання вказаних документів у повній мірі відповідають п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Посилання позивача на те, що сума боргу на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса не була безспірною,також не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки будь-якими нормами закону не встановлено обов'язку нотаріуса, при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, перевіряти безспірність заборгованості. Нотаріус лише здійснює перевірку наявності документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про порушення вимог закону нотаріусом при вчиненні ним виконавчого напису та прав позивача, позов задоволенню не підлягає. Також не підлягає задоволенню позов про визнання недійсними результати проведених 28 березня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.» в особі філії 10 ПП «Нива В.Ш.» прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна з огляду на наступне. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, визначений ст. 16 ЦК України. Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Правовий аналіз положень указаного Закону та Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів та ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174ц12. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що під час примусової реалізації належного йому майна відповідачі допустили численні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Зокрема позивач посилається на те, що жодних повідомлень ні про вчинення виконавчого напису, ні про виконавчі дії в тому числі про оцінку майна, ні про підготовку до реалізації майна з моменту вчинення виконавчого напису йому не надходило. Між тим вказанетвердження позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що на адресу позивача наравлялися вказані документи. Також спростовується наявними в матеріалах справи доказами посилання позивача на те, що квартири було передано представникові ПП «НИВА-В.Ш.» [PERSON] на відповідальне збереження, однак ні в акті опису й арешту майна, ні у матеріалах виконавчого провадження не міститься інформації про процесуальний статус зазначеного представника ПП «НИВА-В.Ш.». Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Так, в акті опису й арешту майна від 20.11.2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначено, що майно передане на відповідальне зберігання [PERSON], що в свою чергу визначає його статус в межах виконавчого провадження як зберігача. Крім того, вищевказана норма Закону не передбачає процедури залучення державним виконавцем особи, якій передано на відповідальне зберігання арештоване майно, що відповідно вказує на безпідставність твердження позивача. Також позивач не зазначає, які саме його права, свободи та інтереси порушено, невизнано чи оспорено передачею на відповідальне зберігання арештованого й описаного нерухомого майна [PERSON] Також не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача стосовно неотримання ним письмового повідомлення від ПП «НИВА-В.Ш» про публікацію оголошень або про інші заходи з підготовки до проведення прилюдних торгів по реалізації квартир, оскільки будь-якими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), не передбачено такого обов'язку торгівельної організації, як повідомлення боржника про публікацію повідомлення про торги в друкованих засобах масової інформації. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ст. 43 ЗУ «Про іпотеку» Філією 10 ПП «НИВА-В.Ш.» було надіслано позивачу лист № 1333 від 11.03.2013 року про дату, час та місце проведення прилюдних торгів. Крім того, нормативно-правовими актами, зазначеними вище, не покладено на обов'язку пересвідчуватися в отриманні боржниками письмових повідомлень про дату, час та місце проведення прилюдних торгів та відповідно забезпечувати їх доставку адресату до дати торгів. Не можуть бути прийняті до уваги судом посилання позивача на ряд порушень державної виконавчої служби в ході виконання виконавчого напису нотаріуса, з огляду на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, в той час як, підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується посилань позивача на порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. У випадку незгоди позивача з діями державного виконавця при виконанні ним виконавчого напису нотаріуса, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права у порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed