Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

10.10.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав (а.с. 2-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним, так вона є бабусею [PERSON] та [PERSON]. Її дочка, мати дітей [PERSON], померла [INFO]. Згідно з рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 16.09.2015, дітям [PERSON] та [PERSON] був присвоєний статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до рішень №№ 240, 241 від 21.10.2015 над дітьми [PERSON] та [PERSON] встановлено опіку та призначено її, [PERSON], опікуном неповнолітніх дітей. Батько дітей, відповідач [PERSON] 4 роки перебував у місцях позбавлення волі, на даний час звільнився, проте долею дітей не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні, не працію, веде аморальний спосіб життя. Зважаючи на викладене, позивач [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням позов задовольнити, справу розглянути без її участі у підготовчому судовому засіданні (а.с. 29). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, до суду не прибув, просив справу розглянути без його участі, позов визнав повністю, не заперечував проти розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 30). Уповноважений представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON], надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив позов задовольнити (а.с. 31-32). У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Красний Лиман Донецької області, та [PERSON], [INFO], який народилася в м. Красний Лиман Донецької області, батьками зазначено: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с. 21, 22). Згідно довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім"ї входить, у тому числі: підопічні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Рішеннями виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області №№ 215,216 від 16.09.2015 неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування (а.с. 19-20). Рішеннями виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області №№ 240,241 від 21.10.2015 неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] призначено опікуном позивача - [PERSON] (а.с. 17-18), що також підтверджується копіями посвідчень №№ 81,82 від 21.10.2015 (а.с. 15-16). Відповідно до характеристики з місця мешкання позивача [PERSON] вбачається, що остання виховує своїх онуків добросовісно, діти доглянуті, у будинку, де вони мешкають, чисто (а.с. 11). Відповідно до характеристики з місця мешкання відповідача [PERSON] вбачається, що останній з 2015 року по 2018 рік перебував у місцях позбавлення волі, на теперішній час проживає за адресою ст. Брусин, казарма 8 м. Лиман Донецької області. Має трьох дітей, проте не займається їх виховуванням. З дня смерті матері [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] діти проживають разом із бабусею [PERSON] Батько дітей, [PERSON], ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, матеріально не допомагає дітям (а.с. 12). Так, судом достовірно встановлено, що батько та діти мешкають окремо за різними адресами, однією родиною не мешкають. Батько дітей [PERSON], своїх батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Діти, після смерті матері мешкають з бабусею. Згідно педагогічної характеристики, наданої директором школи та класним керівником ЗОШ № 2 вбачається, що [PERSON] [INFO], є учнем ЗОШ № 2 з першого класу. Батько дитини участі в його вихованні не приймає, також не цікавиться його успіхами у навчанні. [PERSON] проживає у сім'ї, що складається з двох дітей та опікуна [PERSON], яка приділяє увагу і турботу у вихованні дитини, забезпечує його усім необхідним, спілкується по телефону з класним керівником та приїздить до школи. Побутові умови задовільні. Фізичного та психологічного насилля не виявлено (а.с. 13). Згідно педагогічної характеристики, наданої директором школи та класним керівником ЗОШ № 2 вбачається, що [PERSON] [INFO], є ученицею ЗОШ № 2 з 2011 року. Батько дитини участі в її вихованні не приймає, також не цікавиться його успіхами у навчанні. Дівчинку виховує її бабуся [PERSON] За час навчання у школі дівчинка зарекомендувала себе як комунікабельна, щира, цілеспрямована, з активною громадською позицією (а.с. 14). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дітей. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо мають змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Також, суд враховує той факт, що відповідач надав до суду заяву про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON], та стягнення з нього аліментів. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 23 від 14.09.2018 виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]", виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], так як він повністю відсторонився від виховання та матеріального забезпечення дітей (а.с.9). Суду надано достатньо доказів, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дітей. Розглядаючи питання в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує наступне. Позивач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача не висунула. Але, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.10.2018. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Позивач, згідно приписів Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги повністю, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі1409,60гривень. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved