Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 05 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та відповідачем був укладений кредитний договір № 490075295, відповідно до якого відповідач отримав кредит у суму 24 858,14 доларів США. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 08 серпня 2011 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 161965,96 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 150 010,08 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 5 563,48 грн., пені у розмірі 6 392,40 грн. Однак відповідач не виконав зазначене рішення. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитним коштами станом на 05 грудня 2016 року у розмірі 4 365,86 доларів США та судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що оскільки 08 серпня 2011 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 05 травня 2011 року у розмірі 161965,96 грн., що еквівалентно у розмірі 20327,56 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 150 010,08 грн., що еквівалентно 18 827,04 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5 563,48 грн., що еквівалентно 698,25 доларів США, пені у розмірі 6 392,40 грн., тому з урахуванням розміру заборгованості по відсоткам, зазначеної у розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача по відсоткам за користування кредитними коштами становить у розмірі 4 365,86 доларів США(5064,00 доларів США-698,25 доларів США). До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що 07 грудня 2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 6-5759/11 на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Крім того, 20 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 12298 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490075295 від 05 червня 2008 року за період з 05 червня 2015 року по 19 квітня 2016 року у розмірі 18 212,49 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 148,38 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5064,11 доларів США. Також представником відповідача зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 05 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 490075295, відповідно до якого відповідач отримав кредит у суму 24 858,14 доларів США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 відсотків на рік, на строк до 05 червня 2015 року (а.с.5-7, 8, 9-10). 08 серпня 2011 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» стягнуто Із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 05 травня 2011 року у розмірі 161965,96 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 150 010,08 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 5 563,48 грн., пені у розмірі 6 392,40 грн. (а.с. 12-13). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/4006/73/53037 від 06 березня 2007 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 05 грудня 2016 року становить у розмірі 5064,11 доларів США (а.с. 15-17). 16 грудня 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про досудове врегулювання спору (а.с.19-20). Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Зобов»язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно абзаців 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків станом на 05 грудня 2016 у розмірі 4365,86 доларів США. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 05 жовтня 2011 року Національним банком України видано Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» генеральну ліцензію № 61 (а.с. 29), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки 20 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 12298 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490075295 від 05 червня 2008 року за період з 05 червня 2015 року по 19 квітня 2016 року у розмірі 18 212,49 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 148,38 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5064,11 доларів США (а.с.51). Однак зазначені заперечення представника відповідача спростовуються рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року по справі № 755/15152/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 20 червня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 12298, про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 490075295 від 05 червня 2008 року за період з 05 червня 2015 року по 19 квітня 2016 року у розмірі 18 212,49 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 13 148, 38 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5064,11 доларів США (а.с.97-98). Судом перевірено розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та встановлено, що заборгованість по відсоткам станом на 05 грудня 2016 року становить у розмірі 4365,86 доларів США, виходячи з того, що позивачем зроблено розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором у розмірі 5064,00 доларів США станом на 05 квітня 2014 року та підлягає вирахуванню сума стягнутих відсотків за рішенням Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» у розмірі 5 563,48 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 698,25 доларів США (5064,00 доларів США-698,25 доларів США). Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідач отримав кредит у розмірі 24 858, доларів США на строк до 05 червня 2015 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З урахуванням дати звернення до суду з позовом - 22 грудня 2016 року (а.с.1), та встановленого умовами договору строку виконання зобов»язання до 05 червня 2015 року, позивач звернувся до суду з в межах строку позовної давності. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714, МФО 300346, п/р № 37396000000004, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) заборгованість за кредитним договором № 490075295 від 05 червня 2008 року станом на 05 грудня 2016 року у розмірі 4365 (чотири тисячі триста шістдесят п'ять) Доларів США 86 центів. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1724,42 грн. (а.с. 4), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1 724,42 грн.

Outcome: approved