Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

29.04.2020 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про захист прав споживачів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 30.04.2020 року виділено з цивільної справи № 757/17560/20-ц: вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про захист прав споживачів; вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про захист прав споживачів; вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит плюс» про захист прав споживачів; вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів; вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів; вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів про захист прав споживачів; у самостійні провадження, залишивши у його провадженні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 14.05.2020 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання договору частково недійсним направлено для розгляду за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. 02.07.2020 року матеріали вищезазначеної справи надійшли до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ "Лайм Кепітел", третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання договору частково недійсним . У зв`язку з великою навантаженістю, призначено підготовче судове засідання на 03.11.2020 року . Протокольною ухвалою суду від 09.02.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 жовтня 2019 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № ЛЛ 00087428 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов`язується надати позивачу грошові кошти в сумі 1 500 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком до 24.10.2019, але у будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Станом на 08.11.2019 року стан заборгованості позичальника перед відповідачем становиви 2642,50 грн. Позивач вважає, що договір містить несправедливі умови, які суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, встановлено обов`язок позивача сплачувати проценти та пеню, що в цілому перевищує 50% вартості наданих послуг. Пункт договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору є несправедливим та суперечить принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором. 03.09.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивач була ознайомлена з умовами договору, а також знала умови та правила кредитування. По-перше, в договорі, особисто наданому позивачеві, містяться усі істотні умови і він підписано особисто позивачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. По-друге, уклавши цей договір, позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текст яких розміщений на сайті товариства у відкритому доступ та позичальник підтверджує, що отримала від товариства до укладання договору інформацію, вимоги надання якої передбаченні в законодавстві України; отримала кредит не на споживчі цілі; інформація надана товариством з дотримання вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Отже, інформація була надана фінансовою установою з дотриманням усіх вимог законодавства, виклавши їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, договор містив детальний розпис сукупної вартості кредиту при цьому саме позивач ініціювала укладення цього договору, оформивши заявку на сайті фінансової установи. Тому відсутні підстави визнання п.1.4.2, п.5.5 та п.5.6 спірного кредитного договору недійсними. Крім того, на виконання умов кредитного договору [PERSON] , 21.11.2019 було сплачено 3 130 грн, які відповідно до п. 3.4 Кредитного договору розподілені наступним чином: 100 грн на погашення штрафу відповідно до п.5.5 Договору, 1050 грн на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.2 договору, 480 грн на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.1 договору, 1500 грн на погашення суми кредиту. Таким чином, зобов`язання позиваач за вказаним кредитним договором виконані в повному обсязі. Також ззаначили, що у ТОВ "Лайм Кепітел" відсутні будь-які договірні відносини з третьою особою ТОВ "Таліон Плюс". Від представника позивача адвоката Шаповалова А.М, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Просили про задоволення позову в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Просили про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. З наданого Товариством з обмеженою відповідальності «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» кредитного договору ЛЛ-00087428 від 09.10.2019 року та детальний розпис сукупної вартості кредиту, який є додатком до вказаного кредитного договору, які підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором LAYSNupM, вказаний кредитний договір та детальний розпис сукупної вартості кредиту включає всі істотні умови для відповідного виду договору. Згідно з графіком розрахунків до договору (додаток № 1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 3480 грн. 00 коп. Проценти за користування кредитом складають 730 % від суми кредиту (у процентному вираженні) протягом строку кредиту або 480 грн за 16 днів. Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що позивачка суму кредиту у розмірі 1 500 гривень отримала в повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Лейм Кепітал» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Лейм Кепітал » та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладаючи кредитний договір, позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, справедливі та відповідають його інтересам, додаткових вимог щодо його умов не заявляв та в подальшому виконував ці умови, тобто погодився на їх укладання саме на тих умовах, що передбачені вказаним договором. Виконання сторонами договору істотних умов, повернення боргу свідчить про те, що [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №752/19560/15-ц провадження №61-15536 св18. Посилання позивача у своїй позовній заяві на судову практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки фактичні обставини, у наведені у зазначених представником позивача справах, та у справі, яка розглядається, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин. При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Встановлено, що згідно з умовами вкакзаного кредитного договору сторони визначили порядок погашення заборгованості, порядок нарахування та сплати, розмір процентів за користування кредитом нараховуються, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої в пункті 1.4.1 або пункті 1.4.2 та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів за фактичне користування кредитом - 730 % річних/ 882,08% річних . При розрахунку процентів враховується дата виконання зобов`язань за договром- датат зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитоджавця аюо онлайн-сервіс. Пунктом 5.6 Кредитного договору сторони передбачили, що у випадку порушення зобов`язань позичальника щодо погашення суми кредиту кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 2,5 5 від суми залишку кредиту за кожен день прострочення , п. 5.5. - передбачена сплата штрафу. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з Оскільки під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, а доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання пункту договору недійсним з підстав, передбачених ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача про те, що договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Доводи позивача про те, що умови договору є несправедливими, так як річна ставка за користування кредитом є непомірно високою та складає 730/882% річних, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк 16 днів, та відсоткова ставка за вказаний період користування кредитними коштами була відома [PERSON] . Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору вона ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за договором зобов`язань. Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відхиляє посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у пунктах 5.6 та 5.5 оскаржуваного договору, оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов договору, товариство має право нарахувати позичальнику пеню у розмірі 2,5 % від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня по рушення до дня повного погашення заборгованості за договором, аткож нараховувати штраф. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави, а витрати позивача на правничу допомогу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed