Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтовування позовних вимог посилається на те, що 15.01.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Ще до реєстрації шлюбу - [INFO] у них народилася дитина - [PERSON]. З березня 2013 року вони з відповідачем почали жити окремо, їх сім"я розпалася, фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільне сумісне господарство не ведеться. Вже майже три роки їх шлюб існує формально, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя, на майбутнє, на виховання дитини, за цей час вони стали сторонніми людьми, кожен з них має своє особисте життя. Відповідач з дитиною не спілкується, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Вони взагалі не спілкуються, її пропозиції щодо розірвання шлюбу та участі в утриманні та вихованні їх спільної дитини відповідач ігнорує. Подальше спільне проживання, відновлення стосунків та збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливі і буде суперечити насамперед інтересам дитини, її інтересам, а також інтересам відповідача. Позивач посилається на те, що відповідач працює неофіційно і отримує нерегулярний і мінливий дохід, але досить високий, який повністю витрачає на свої потреби. Він аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей він не має. Натомість їх донька постійно потребує нормального харчування, одягу, відпочинку, а інколи лікування. Усе це потребує значних коштів і сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Вона працює в ТОВ "Аутсорсингова компанія "Фарм Рост" за цивільно-правовим договором на посаді викладача мови, отримала дохід в розмірі близько 13000,00 грн. за останні півроку. Їх дитина відвідує КК ДНЗ №4 в м. Кривий Ріг, де на даний час проживає з нею та її батьками. Крім того, дитина відвідує басейн та танцювальний гурток, приймає участь у змаганнях, за участь в яких також потрібно платити. Оскільки вона працює в м. Дніпропетровську, то змушена орендувати квартиру, при цьому орендна плата складає 4000,00 грн. без врахування плати за комунальні послуги. На неодноразові її звернення до відповідача з проханням надати їм з дитиною в користування кімнату в своїй двокімнатній квартирі, де він проживає один, відповідач відмовив. Крім того, відповідач працює на видаленому доступі в мережі Інтернет, а саме є власником декількох сайтів, займається розробкою, створенням і підтримкою сайтів, є редактором, сценаристом, юмористом, пише сценарії для корпоративів та КВК, організовує рекламні та політичні кампанії, займається "чорним політичним піаром"; відповідно до реклами вартість його послуг складає: на виборах - від 2000 доларів США, розробка та підтримка сайтів - від 120 доларів США, написання сценаріїв - від 250 доларів США. Послуги, які здійснює відповідач, користуються значним попитом в Ізраїлі, а також серед відомих політиків, артистів, бізнесменів в Україні, отже він отримує високий дохід, але мінливий і нерегулярний. За час, що дитина проживає з нею, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати аліменти, однак всі її вмовляння залишилися без відповіді, оскільки він не відповідає на її телефонні дзвінки, а поштові листи навмисно не отримує. Вона зверталась до нього через мережу Інтернет, активним користувачем якої він є, однак ці її звернення від 15.04.2014 року, 23.12.2014 року, 19.10.2015 року також були проігноровані. Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 5000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів щомісячно, посилаючись на те, що за станом здоров"я він є інвалідом, отримує пенсію, інших доходів не має. Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як встановлено у судовому засіданні, 15.01.2011 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 05 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. До реєстрації шлюбу, а саме [INFO] ц сторін народилася донька - [PERSON], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим 18.01.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1505. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, їх сім"я розпалася, шлюбні відносини між ними припинено в березні 2014 року, спільне сумісне господарство не ведеться ними з листопада 2013 року. Вже майже три роки їх шлюб існує формально, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя, на майбутнє, на виховання дитини, за цей час вони стали сторонніми людьми, кожен з них має своє особисте життя, спора про майно вони не мають. Відповідач з дитиною не спілкується, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Подальше спільне проживання, відновлення стосунків та збереження шлюбу між сторонами неможливі і буде суперечити інтересам дитини та інтересам сторін. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам подружжя, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Встановлено, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем сторони проживають окремо, їх донька Єкатеріна проживає разом з матір"ю, яка самостійно несе всі витрати по її утриманню. Донька сторін постійно потребує належного харчування, одягу, відпочинку, а інколи лікування. Усе це потребує значних коштів і сама позивач не здатна в повній мірі цього забезпечити. Позивач працює в ТОВ "Аутсорсингова компанія "Фарм Рост" за цивільно-правовим договором на посаді викладача мови, отримала дохід в розмірі близько 13000,00 грн. за останні півроку. Дитина сторін відвідує КК ДНЗ №4 в м. Кривий Ріг, де на даний час проживає з позивачем та її батьками. Крім того, дитина відвідує басейн та танцювальний гурток, приймає участь у змаганнях, витрати за участь в яких несе позивач. Оскільки позивач працює в м. Дніпропетровську, то змушена орендувати квартиру та платити орендну плату в сумі 4000,00 грн. щомісячно. Таким чином, в зв"язку з тим, що добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, участі у вихованні доньки не приймає, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У позові позивач посилається на те, що відповідач працює неофіційно і отримує нерегулярний і мінливий дохід, але досить високий, який повністю витрачає на свої потреби. Крім того, відповідач працює на видаленому доступі в мережі Інтернет, а саме є власником декількох сайтів, займається розробкою, створенням і підтримкою сайтів, є редактором, сценаристом, юмористом, пише сценарії для корпоративів та КВК, організовує рекламні та політичні кампанії, займається "чорним політичним піаром"; відповідно до реклами вартість його послуг складає: на виборах - від 2000 доларів США, розробка та підтримка сайтів - від 120 доларів США, написання сценаріїв - від 250 доларів США. Послуги, які здійснює відповідач, користуються значним попитом в Ізраїлі, а також серед відомих політиків, артистів, бізнесменів в Україні, отже він отримує високий дохід, але мінливий і нерегулярний. Разом з цим, судом встановлено, що відповідач є хворим на цукровий діабет, є інвалідом 2 групи з загального захворювання з 16.10.2013 року, в зв"язку з чим отримує пенсію, розмір якої складає 1074,00 грн. щомісячно та яка є його єдиним доходом, не працює, що підтверджується довідкою Центрального об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 05.04.2016 року № 143 та його трудовою книжкою. Будь-які особи на його утриманні не перебувають, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд вважає, що будь-яких доказів того, що відповідач крім зазначеної пенсії отримує інші доходи позивачем суду не надано, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дитини - [PERSON], [INFO], до її повноліття, тобто до [INFO]. В іншій частині позовні вимоги позивача про стягнення аліментів задоволенню не підлягають як недоведені. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред"явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів до отримання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати в зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати. В такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш ніж за три роки. В позові та в судовому засіданні позивач посилалася на те, що за час, що дитина проживає з нею, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати аліменти, однак всі її вмовляння залишилися без відповіді, оскільки він не відповідає на її телефонні дзвінки, а поштові листи навмисно не отримує. Вона зверталась до нього через мережу Інтернет, активним користувачем якої він є, однак ці її звернення від 15.04.2014 року, 23.12.2014 року, 19.10.2015 року також були проігноровані. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з даним позовом 21.12.2015 року, проте нею не надано належних доказів того, що вона вживала заходи до отримання аліментів з відповідача з 15.04.2014 року та 23.12.2014 року, але не могла їх отримати в зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати, і такі докази у справі відсутні. Разом з цим, суд вважає доведеними вимоги позивача про те, що вона вживала заходи до отримання аліментів з відповідача з 19.10.2015 року, що підтвердив в судовому засіданні відповідач, тому суд вважає можливим присудити аліменти за минулий час, починаючи їх стягнення з 19.10.2015 року. При цьому суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у межах суми платежу за один місяць, що відповідає положенням ст. 367 ЦПК України. Згідно до ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та стягнути з [PERSON] на користь держави - судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial