Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 13.05.2016 року мотивуючи тим, що 02.01.2016 року отримала по пошті копію наказу № 98-к від 30.12.2015 року про звільнення її з роботи в звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, який їй пропонував відповідач отримати 30.12.2015 року, однак вона відмовилась від його отримання оскільки вважає звільнення незаконним, а процедуру скорочення проведену з порушенням норм чинного трудового законодавства України. 01.04.2002 року вона була прийнята на посаду чергової гуртожитку згідно наказу № 38 від 01.04.2002 року. На підставі наказу № 67 від 19.09.2015 року її та ще 5 працівників було попереджено про скорочення з 21.12.2015 року. Вона відмовилась від ознайомлення з даним наказом, оскільки не була згодна із скороченням. Ні в день попередження, ні протягом періоду з 19.09.2015 року по 21.12.2015 року, в порушення норм ст. 49-2 КЗпП України, адміністрацією [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України іншої роботи їй не пропонувалось. На засіданні профкому щодо розгляду кандидатур на скорочення підлягало дві посади чергової. Згідно штатного розпису та зайнятості посад чергових у відповідача працювало 4 особи. Вона має 14 річний стаж роботи на вказаному підприємстві, є інвалідом 3 групи, тому мала всі переваги перед іншими працівниками при скороченні. Після скорочення, листом від 02.01.2016 року їй було запропоновано отримати трудову книжку, однак вона відмовилась її отримувати оскільки дії адміністрації [PERSON] центру вважає незаконними, а саме: при її звільненні роботодавцями було порушено норми ст. 42,43,49-2 КЗпП України та норми ч.3 ст. 17 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» від 21.03.1991 року за № 875. В порядку ст. 235 КЗпП України позивач просить визнати її звільнення незаконним та поновити її на посаді чергової [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2015 року по 13.05.2016 року в сумі 6237,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила поновити їй строк звернення до суду за захистом порушеного права та задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення проти позову з доказами в їх підтвердження. Третя особа: директор [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та просив в позові відмовить. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк. Як зазначила позивач у заяві, вона отримала наказ про звільнення 02.01.2016 року, з матеріалів справи ( а.с.167 том1) вбачається, що вона отримала наказ 06.01.2016 року. Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з даним позовом 13 травня 2016 року, що підтверджується відбитком штампа на конверті (а.с. 24). Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року (із змінами і доповненнями) встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначає, що після отримання 02.01.2016 року наказу про звільнення, вона 26.01.2016 року з дотриманням вимог ст. 233 КЗпП України подала позовну заяву до суду про поновлення на роботі, ухвалою від 18.02.2016 року її позовну заяву було залишено без розгляду. Надалі, за її апеляційною скаргою заяву було розглянуто судом апеляційної інстанції. Остаточне рішення Апеляційним судом Київської області ухвалене 11.05.2016 року, тому усунувши виявлені недоліки, винайшовши можливість скористатись допомогою юристів, нею було прийнято рішення звернутись до суду повторно. Так, з поданих позивачем матеріалів ( а.с. 80-82) вбачається, що 05.02.2016 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України, третя особа: директор [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 26.01.2016 року. 18.02.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву [PERSON] від 26.01.2016 року залишено без розгляду в звязку з тим, що позивач до закінчення розгляду справи покинула судове засідання та не подала заяви про розгляд справи за її відсутності. 11.05.2016 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2016 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Отже, зазначені причини пропуску строку звернення з даним позовом не є поважними. Відповідно до ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, а саме п. 4 визначено що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Відповідно до наказу № 38 від 01.04.2002 року позивач [PERSON], була прийнята на роботу у [PERSON] центр по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації на посаду чергової по гуртожитку з 01.04.2002 року, що підтверджується копією наказу та копією трудової книжки позивача ( а.с. 74-75, 154, том 1-ий). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №339050 [PERSON] центр по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів зареєстрований як юридична особа Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області 28.04.1992 року, 08.10.2008 року було замінено свідоцтво про державну реєстрацію. Згідно довідки АБ №474041 з ЄДРПОУ 28.04.1992 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - [PERSON] центр по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів, скорочена назва - [PERSON] центр по підготовці кадрів. 24.03.2014 року наказом в.о. директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації позивача було звільнено з займаної посади чергової гуртожитку з 24.03.2014 року за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, п. 3 ч. 1 статті 40 КЗпП України. 07.07.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області поновлено [PERSON] на посаді чергового гуртожитку [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів, дане рішення набрало законної сили 17.07.2014 року, що підтверджується копією рішення (а.с. 240-248 том. 1). 15.07.2014 року наказом № 92 вк, [PERSON] центру, про поновлення на роботі раніше звільненого працівника (а.с. 155 том. 1), поновлено [PERSON] на роботу чергової гуртожитку з 24.03.2014 року, з погодинною оплатою праці 7,30 грн./год., згідно штатного розпису (за фактично відпрацьовані години). Приступити до роботи згідно графіку чергувань чергових по гуртожитку. 10.08.2015 року наказом Державного агентства автомобільних доріг України № 268-к (а.с. 150 том 1), 10.08.2015 року [PERSON] призначено на посаду директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів (м. Біла Церква) на умовах контракту від 10.08.2015 року № 8 терміном з 10.08.2015 року по 09.08.2016 рік. 10.08.2015 року наказом [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів № 59 к (а.с. 149 том 1), [PERSON] приступив до виконання директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів з 10.08.2015 року на умовах контракту від 10.08.2015 року № 8 терміном з 10.08.2015 року по 09.08.2016 року. Згідно наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 28.04.2016 року № 276-к , покладено з 29.04.2016 року виконання обовязків директора [PERSON] центра по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на [PERSON], заступника директора зазначеного підприємства з наданням йому права першого підпису. 29.04.2016 року наказом № 46к в.о. директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів [PERSON] приступив до виконання обовязків директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів з 29.04.2016 року (а.с. 199,200 том. 1). Згідно наказу від 22.06.2016 року № 344-К, 22.06.2016 року [PERSON] звільнено з посади директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів, за угодою сторін з припиненням дії чинного контракту від 10.08.2015 року (а.с. 202 том 1). З доповідної головного бухгалтера [PERSON] [PERSON] центру по підготовці кадрів (а.с. 151 том 1) вбачається, що в звязку з проведенням попереднього аналізу фінансово-економічної діяльності підприємства за 8 місяців 2015 року і прогнозований аналіз за ІІІ квартал 2015 року підтверджена нестабільна робота, в звязку з чим, виникла необхідність довести інформацію до керівництва та трудового колективу [PERSON] центру про оптимізацію видатків шляхом скорочення кількості штатних одиниць і посад, не виключається можливість скорочення ФЗП за рахунок відпусток без збереження заробітної плати у 4 кварталі поточного року. 03.09.2015 року відбулися загальні збори Трудового колективу де до протоколу директором [PERSON] центру по підготовці кадрів, з метою підвищення ефективності оптимізації [PERSON] центру, було запропоновано внести зміни в організацію праці підприємства та його структуру, а саме: - скоротити сторожів у кількості чотирьох та вилучити дану посаду зі штатного розпису; - скоротити чергових по гуртожитку у кількості двох осіб та вилучити дві штатні одиниці зі штатного розпису, на даних загальних зборах було вирішено створити комісію у складі: заступника директора [PERSON], юриста Базюченко А.О., голови [PERSON] трудового колективу [PERSON], в.о. ст.. інспектора з кадрів [PERSON], що підтверджується копією протоколу загальних зборів трудового колективу від 03.09.2015 року (а.с. 152-153). Відповідно до протоколу № 1 засідання комісії для визначення працівників, що підпадають під скорочення штату від 11.09.2015 року (а.с. 156 том 1), було рекомендовано до скорочення: чергову по гуртожитку [PERSON], чергову по гуртожитку [PERSON], сторожа [PERSON], сторожа [PERSON], сторожа [PERSON] та сторожа [PERSON]. З витягу протоколу ради трудового колективу від 11.09.2015 року (а.с. 169 том 1) вбачається, що [PERSON] Трудового колективу в складі: [PERSON] Трудового колективу [PERSON], членів [PERSON] Трудового колективу в складі: завідувача гуртожитку [PERSON], бухгалтера [PERSON], старшого майстра [PERSON] та секретаря Коломієць А.Г., розглянула протокол № 1 від 11.09.2015 року засідання комісії для визначення працівників, що підпадають під скорочення штату відповідно до рішення зборів Трудового колективу від 03.09.2015 року, та вирішила рекомендувати до скорочення працівників [PERSON] центру: чергову по гуртожитку [PERSON], чергову по гуртожитку [PERSON], сторожа [PERSON], сторожа [PERSON], сторожа [PERSON] та сторожа [PERSON]. 19.10.2015 року наказом [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів № 67, про скорочення кількості штатних працівників (а.. 157 том 1), було попереджено працівників, які підлягали звільненню, в тому числі позивача [PERSON], однак вона від підпису відмовилась про що було складено акт від 23.10.2015 року ( а.с.159 том 1) та підтверджено показами свідків. 20.10.2015 року адміністрація [PERSON] центру видала попередження (а.с. 158 том 1), черговій по гуртожитку [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів [PERSON], що в звязку з скороченням чисельності працівників, на підставі Наказу № 67 від 19.10.2015 року та штатного розпису, відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджають її про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 21.12.2015 року, на момент попередження відповідні вільні вакансії відсутні. [PERSON] від підпису відмовилась, про що було складено акт від 23.10.2015 року (а.с. 159 том 1), за підписом завідуючого гуртожитком [PERSON], завідувача господарством [PERSON], юриста Базюченко А.О. та в.о.ст. інспектора з кадрів [PERSON], що також, підтверджено показами свідків. До суду також було надано копію акту від 23.10.2015 року про відмову від надання пояснень по заяві [PERSON], копію наказу від 20.10.2015 року № 67/1 про створення комісії щодо перевірки фактів викладених в заяві мешканки гуртожитку [PERSON], копію звернення [PERSON]М, копію заяви від 15.10.2015 року, копію висновку комісії щодо перевірки фактів викладених в заяві мешканки гуртожитку [PERSON], доповідної зав. Гуртожитку [PERSON], копію акта від 16.11.2015 року про відмову від підпису та ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Копію витягу з протоколу [PERSON] Трудового колективу від 23.10.2015 року та копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 27.10.2015 року № 94 (а.с. 160-165, 170, 171 том 1), однак дані докази не стосуються предмету спору і до уваги судом не приймаються. 30.12.2015 року наказом директора [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів [PERSON] № 98 к (а.с. 166 том 1), [PERSON], чергову по гуртожитку, було звільнено з роботи 30 грудня 2015 року у звязку з скороченням чисельності штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерію зобовязано провести остаточний розрахунок: виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки в кількості 24 календарних днів, провести оплату надурочно відпрацьованих годин відповідно чинного законодавства та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивач від підпису про ознайомлення з наказом відмовилась, що підтверджується актом від 30.12.2015 року та показами свідків, тому даний наказ позивачу було направлено поштовою кореспонденцією з описом і [PERSON] його отримала 06.01.2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення (а.с. 167 том 1). Згідно розрахункового листа за грудень 2015 року (а.с. 179 том 1) [PERSON] було проведено остаточний розрахунок та здійснено нарахування в розмір 5978,80 грн., дане нарахування складається з: оплати по посадових окладах 721,23 грн., вихідної допомога при звільненні згідно колдоговору 1173,04 грн., доплати за понаднормово відпрацьований час 976,14 грн., лікарняних 5 днів 291,91 грн., лікарняних ФСС 577,09 грн., індексації зарплати 758,79 грн., компенсації за невикористану відпустку 1410,96 грн., оплати нічних 69,64 грн. Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно ст. 49-2. КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у звязку із змінами в організації виробництва і праці, повязаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів. В судовому засіданні доведено, що відповідач залишив на роботі осіб, які мають неповнолітніх дітей і їх права захищені законом України, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 180-185 том 1, а.с.191-199 том 2). У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до акту від 23.10.2015 року та акту від 30.12.2015 року (а.с. 196, 197 том 1), на підприємстві [PERSON] центр були відсутні вакантні посади щодо пропозиції підходящої роботи, що також, підтвердили в судовому засіданні свідки. В судовому засіданні встановлено, що позивача було повідомлено про звільнення в передбачений законом термін, у відповідача дійсно мали місце зміни в організації праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників, що підтверджується, крім іншого, копією штатного розпису на 2016 рік, в якому зазначено чергових по гуртожитку дві посади (а.с. 190 том 1). Також, по факту звільнення позивача було здійснено перевірку Державним агентством автомобільних доріг України, на звернення [PERSON] від 20.04.2016 року, яке надійшло до Урядового контактного центру.(а.с. 220 том 1). Відповідно до якої було повідомлено наступне, що відповідно до проведеної оптимізації видатків, згідно змін, що відбулися у штатному розкладі [PERSON] центру по підготовці , перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів була вилучена посада чергової по гуртожитку згідно з наказом № 37-к від 27.04.2016 року та введена посада швейцара, на яку згідно заяви переведена [PERSON], що не заперечує чинному законодавству. Відповідна перевірка, також, проводилась Головним управлінням держпраці у Київській області (а.с. 229 том. 1), про що на адресу позивача була надіслана відповідь, відповідно до якої з виїздом на місце в ході розгляду звернення було встановлено: з наданих установчих документів в [PERSON] центрі «Укравтодор» в період скорочення у гуртожитку працювало 4 чергових. Після скорочення в грудні місяці 2015 року 2 посади чергових, на даний момент в гуртожитку працює 2 чергові і контролер КПП. Поруч з цим 04.02.2016 року на роботу була прийнята завідуюча гуртожитком. Виходячи з вище викладеного керівництвом [PERSON] центру «Укравтодор» не було прийнято на роботу працівника аналогічної кваліфікації. В судовому засіданні встановлено, що наказом заступника директора [PERSON], від 27.04.2016 року № 37-к про внесення змін до штатного розпису (а.с. 34 том 2), було вилучено зі Штатного розпису посаду «Черговий по гуртожитку» (код класифікації професій 9141) з 01.05.2016 року у кількості двох штатних одиниць, введено в штатний розпис посаду «Швейцар» (код класифікації професій 9152) з 01.05.2016 року у кількості трьох штатних одиниць з тарифною ставкою 8,69 грн./год. Позивач, також, посилається на те, що відповідачем порушено підстави звільнення в звязку з тим, що відповідач не подав звіт про звільнення осіб до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. Однак, суд не може погодитись з даним твердженням з наступних підстав. 19.09.2016 року за № 1203-05 на адресу суду надійшов лист відповідь з Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, відповідно до якого вони повідомляють, що [PERSON] центр по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів звітність «Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці» форма 4-ПН, затвердженої Наказом Мінсоцполітики України 31.05.2013 року № 317 не подавав. Звітність подається не пізніше ніж за 2 місяці до масового вивільнення працівників за умовами, передбаченими ст.ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», масовим вивільненням з ініціативи роботодавця (крім випадку ліквідації юридичної особи) є одноразове або протягом: одного місяця: вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників. Однак, в даному випадку, проведене відповідачем звільнення не є масовим вивільненням, оскільки по штатному розпису на 2015 рік на даному підприємстві працювало 60 осіб, а вивільнення відбулося 6 осіб, тобто менше 10, тому працівник, який підпадає під скорочення, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 року Державну фінансову інспекцію в Київській області було зобовязано надати відомості про здійснення перевірки у [PERSON] центрі по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України та чи дійсно у останнього в звязку з оптимізацією коштів мали місце зміни в організації виробництва і праці. З пояснень Державної фінансової інспекції в Київській області (а.с. 61-62 том 2), вбачається, що проведеним обрахунком ризиків відповідно до Концепції ризикоорієнтовного відбору обєктів контролю до Плану контрольно - ревізійної роботи Держфінінспекції України та її територіальних органів, схваленої Методологічною радою Держфінінспекції України ( протокол засідання від 17.06.2014 року № 3) кількість ризиків становить 8, сумарні бали 5,35, що не дає достатніх підстав для включення ревізії даного [PERSON] центру до Плану контрольно ревізійної роботи на наступні періоди 2016 року. Крім того, повідомили, що ревізія фінансово-господарської діяльності [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України протягом 2013-2015 року та січня-вересня 2016 року Державною фінансовою інспекцією в Київській області не проводилась, в звязку з чим надати копії документів про здійснення фінансово-економічної перевірки у даному [PERSON] центрі не можливо. Також, позивач посилається на те, що відносно посадових осіб [PERSON] центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів Державного агентства автомобільних доріг України, в яких вона проходить потерпілою, було відкрито кримінальні справи, що підтверджує її незаконне звільнення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Такими обставинами, зокрема, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, є обовязковим вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, а не проведення досудового розслідування. Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши вказані обставини, які свідчать про те, що при звільненні [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства щодо порядку звільнення позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним наказу про звільнення [PERSON] та поновлення її на роботі. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимог про поновлення на роботі, у задоволенні яких судом відмовлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Outcome: dismissed