Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем по справі позивачка проживала в фактичних шлюбних відносинах з 2003 року. За час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] - [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні і вихованні. Відповідач, як батько дитини, не цікавиться нею та не надає належної допомоги на її утримання. Позивачці одній важко забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач не має на утриманні інших осіб, є працездатним, працює по найму, його стан здоров'я дозволяє працювати та надавати їхній дочці матеріальну допомогу. На підставі наведеного, просила суд винести рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача, на її користь, аліменти на утримання дочки [PERSON], в твердій грошовій сумі, в розмірі по 2000 гривень, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки, [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить дану справу розглянути у її відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, причини його неявки суду невідомі. Відзиву, письмових пояснень, заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків визначених цією статтею. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали в фактичних шлюбних відносинах з 2003 року. За час спільного проживання у них народилася одна дитина, дочка [PERSON] - [INFO] та, відповідно до свідоцтва про народження, відповідач [PERSON], являється батьком зазначеної вище дитини. Наразі дитина є неповнолітньою, перебуває на утриманні матері, яка є позивачкою у справі. Відповідач утриманням та вихованням дочки не займається. Вказану обставину підтверджує акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З цих підстав, суд погоджується із обраним позивачкою способом захисту права своєї неповнолітньої дитини, шляхом визначення аліментів у твердій грошовій сумі. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач не надає належної регулярної допомоги для належного утримання малолітньої дочки, є працездатним, інших утриманців не має, однак згідно довідки Рахівської РЛ №1131 від 02.10.2018 відповідач хворіє рядом хронічних захворювань та потребує подальшого тривалого лікування в тубкабінеті. Позивачка [PERSON] проживає у власному житловому будинку, має на утриманні 5-х малолітніх дітей, в даний час ніде не працює, ІТД та ПД не займається, веде догляд за дитиною віком до 3-х років. Будинок в якому вона проживає разом з дітьми потребує капітального ремонту, її матеріально побутові умови задовільні. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до змін, прийнятих Верховною Радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017" мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, обов'язок [PERSON] утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України) та з урахуванням положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, майнового та сімейного стану відповідача, а також майнового та сімейного стану позивачки, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання його неповнолітньої дочки [PERSON], в користь [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Згідно ч.1ст. 79 СКУкраїни, аліменти слід присудити від дня подання позовної заяви, а саме з 27.07.2018. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 704,80 грн. судового збору. В силу ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial