Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] (Позивач-1) і [PERSON] (Позивач-2) звернулися з позовом, в якому просять стягнути солідарно з [PERSON] (Відповідача-1) та [PERSON] (Відповідача- 2) на їх користь майнову шкоду в сумі 15841,23 грн. як різницю між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди і отриманою страховою виплатою; 807,84 грн. витрат на проведення комісійного авто товарознавчого дослідження; 6000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; 8000,00 грн. відшкодування витрат на правову допомогу та 306,49 грн. судового збору, а всього - 30955,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2013р., о 22 год. 30 хв. на мосту Патона в м. Києві, з вини Відповідача-1 [PERSON], який керував автомобілем NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER], власником якого є Відповідач-2 [PERSON], сталась дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобіль MITSUBISHI LANCER, номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Власником пошкодженого автомобіля є Позивач -1 [PERSON] Вартість матеріального збитку, завданого Позивачу-1, як власнику пошкодженого автомобіля, складає, згідно висновку авто товарознавчого дослідження, 65 341,23 грн., при цьому, Позивачем-2 були понесені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 807, 84 грн. Цивільно-правова відповідальність Відповідача-1 [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджувалось діючим на момент ДТП Полісом № АС/3922669. Виконуючи свої зобов'язання за цим Полісом, страхувальник сплатив Позивачу-1 [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49500,00 грн. Однак, оскільки цих коштів виявилось недостатньо для покриття завданих Позивачу-1 [PERSON] збитків. Розмір непокритої страховим відшкодуванням частини матеріальної шкоди Позивач-1 [PERSON] просить солідарно стягнути з відповідачів, а Позивач-2 просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на проведення авто товарознавчого дослідження. Крім цього, позивачі просять стягнути солідарно з відповідачів по 3000, 00 грн. моральної шкоди на користь кожного з них, а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 306, 49 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8000, 00 грн. Позивач-1 [PERSON] обґрунтовує моральну шкоду тим, що ДТП призвело до неочікуваних труднощів, зриву планів, непередбачуваних витрат, оскільки він був вимушений шукати додаткових коштів для відновлення автомобіля, який йому необхідний для роботи, а витрати на правову допомогу підтвердив договором про надання адвокатських послуг №25 від 22.12.2014р.. Позивач-2 [PERSON] обґрунтовував моральну шкоду пригніченим станом та нервовим відношенням до звичайних труднощів, зриву планів на вихідних, оскільки мало місце обмежене коло пересування, витрати на сплату судового збору підтвердив квитанціями від 27.08.2014р. на загальну суму 306, 49 грн., а витрати на правову допомогу підтвердив договором про надання адвокатських послуг №20/05/14 від 20.05.2014р., актом №-0001 від 27.08.2014р., рахунком - фактурою №1 від 27.08.2014р. та квитанцією до прибуткового касового ордера. Відповідач-1 [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього на користь Позивача-1 15 841, 23 грн. майнової шкоди, на користь Позивача-2 витрат на авто товарознавче дослідження в сумі 807, 84 грн. та судового збору згідно зі ст. 88 ЦПК України, проте, не визнав позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивачів моральної шкоди на загальну суму в 6000, 00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 8000, 00 грн., посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Представник відповідача-2 [PERSON] надав письмові заперечення, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, просив роз'яснити позивачам їх право заявити клопотання про заміну неналежного відповідача - [PERSON] на належного - [PERSON] Представник позивачів, ознайомившись з письмовими запереченнями представника відповідача-2 [PERSON], наполягав на задоволенні тих позовних вимог, які викладені у позовній заяві, до зазначених у ній відповідачів, проте, не заперечував проти залучення до участі в справі, як третьої особи [PERSON] По суті заперечень на позов представник відповідача-2 [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що між [PERSON] та [PERSON], який є батьком Відповідача-1 [PERSON], був укладений договір № 01-06-13 користування транспортним засобом з правом викупу від 01.06.2013р., згідно з умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в платне користування з подальшим викупом транспортний засіб - автомобіль марки NISSAN, моделі TIIDA, 2008р. випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який належав їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 20.05.2008р. УДАІ в м. Києві. На виконання умов цього договору, [PERSON] передала [PERSON] технічно справний автомобіль NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER]; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 20.05.2008р. УДАІ в м. Києві, два комплекти ключів до автомобіля, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу №01-06-13 від 01.06.2014р., а [PERSON], в свою чергу, щомісячно вносить платежі за користування автомобілем, що підтверджується Додатком № 1 до Договору, який після повної виплати переде у його власність. Відповідно до вказаного Договору, автомобіль NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER], вибув з володіння власника [PERSON] Особою, яка на відповідній правовій підставі на момент ДТП володіла автомобілем NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER], є третя особа - [PERSON], тому відсутні правові підстави для стягнення майнової і моральної шкоди з [PERSON] Ухвалою суду від 02.12.2014р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору був залучений [PERSON], який підтримав пояснення відповідачів, зазначивши, що позивачі жодного разу не звернулися з претензією чи пропозицією про досудове врегулювання питання погашення ним та його сином майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка була б одразу виплачена, натомість, з власної ініціативи понесли витрати на адвоката та на судовий збір. З вищенаведених підстав просив задовольнити позов частково. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2013р. встановлена вина Відповідача-1 [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13.08.2013р., о 22 год. 30 хв. на мосту Патона в м. Києві, внаслідок якої автомобіль MITSUBISHI LANCER, номерний знак [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, - постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником пошкодженого автомобіля MITSUBISHI LANCER, номерний знак [NUMBER], є Позивач -1 [PERSON] Вартість матеріального збитку, завданого Позивачу-1 [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля, складає, згідно висновку №8268/13-54 експертного авто-товарознавчого дослідження від 28.08.2013р., наданого експертами КНДІСЕ, складає 65 341,23 грн. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Відповідача-1 [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується діючим на момент ДТП Полісом № АС/3922669. Виконуючи свої зобов'язання за цим Полісом, страхувальник сплатив Позивачу-1 [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49500,00 грн., що підтверджується банківськими виписками про рух грошових коштів. Розмір непокритої страховим відшкодуванням частини матеріальної шкоди, завданої Позивачу-1 [PERSON] складає 15 841, 23 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки особою, яка завдала шкоду майну Позивача-1 [PERSON], є Відповідач-1 [PERSON], в матеріалах справи наявні докази того, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 15 841, 23 грн., а згідно квитанції 3632.38.1. від 02.09.2013р., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 807, 84 грн. були фактично понесені Позивачем-2 [PERSON], позовна вимога Позивача-1 [PERSON] до Відповідача-1 [PERSON] про стягнення майнової шкоди в сумі 15 841, 23 грн. та позовна вимога Позивача-2 [PERSON] до Відповідача-1 [PERSON] про стягнення витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 807, 84 грн. підлягають задоволенню. За змістом статті 32 ЦПК України, участь у справі кількох відповідачів допускається, коли предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох відповідачів, або права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави, або предметом спору є однорідні права і обов'язки. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правові наслідки завдання шкоди іншій особі у зв'язку з використанням транспортного засобу, врегульовані статті 804 ЦК України, відповідно до якої наймач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв'язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу. Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 6 «Про деякі питання застосування судами законодавства при, вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як убачається з матеріалів справи, між [PERSON] та третьою особою у справі - [PERSON], який є батьком Відповідача-1 [PERSON], був укладений договір № 01-06-13 користування транспортним засобом з правом викупу від 01.06.2013р., згідно з умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в платне користування з подальшим викупом транспортний засіб - автомобіль марки NISSAN, моделі TIIDA, 2008р. випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який належав їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 20.05.2008р. УДАІ в м. Києві. На виконання умов цього договору, [PERSON] передала [PERSON] вищезазначений технічно справний автомобіль NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER]; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 20.05.2008р. УДАІ в м. Києві та два комплекти ключів до автомобіля, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу №01-06-13 від 01.06.2014р., а [PERSON], в свою чергу, щомісячно вносяться платежі за користування, що підтверджується Додатком № 1 до Договору. Відповідно до вказаного Договору, автомобіль NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER], вибув з володіння власника [PERSON] Особою, яка на відповідній правовій підставі на момент ДТП володіла автомобілем NISSAN TIIDA, номерний знак [NUMBER], є третя особа - [PERSON] Оскільки солідарний обов'язок [PERSON] та [PERSON] перед позивачами відсутній, правових підстав для стягнення з [PERSON] майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд не убачає. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та вимоги ст. 1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із завданням шкоди майну Позивача-1 [PERSON] останній, звичайно, мав переживання і душевні страждання, а пошкодження автомобіля призвели, безперечно, до змін в організації його життя. Те, що у сукупності все це позначилось на укладі життя Позивача-1, безперечно, має між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний Позивачем-1 в сумі 3000, 00 грн., не є адекватним завданій йому моральній шкоді. Отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року у справі "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, - суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши доводи сторін і надані ними докази, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 1000 грн. 00 коп. на користь Позивача-1 [PERSON] у даному випадку відповідає засадам розумності і справедливості. Тож, вимоги Позивача-1 [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Вимоги Позивача-2 [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 3000, 00 грн., є не доведеними належними доказами, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] (щодо стягнення 15 841, 23 грн. майнової шкоди та 1000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 16 841, 23 грн.), проте, в матеріалах справи відсутні докази сплати ним судового збору. Відповідно, судовий збір з Відповідача-1 на його користь не стягується. Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] (щодо стягнення витрат на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 807, 84 грн.). В матеріалах справи містяться докази сплати ним судового збору, який пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в межах встановленої Законом України «Про судовий збір» ставки складає 243, 60 грн. Отже, судовий збір в сумі 243, 60 грн. належить стягнути з Відповідача-1 [PERSON] на користь Позивача-2 [PERSON] Витрати на правову допомогу в сумі 8000, 00 грн. не підлягають стягненню з Відповідача -1 на користь Позивачів з наступних підстав. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається пунктом 48 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р., - витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів); зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суду не надано документального підтвердження витрат Позивача-1 [PERSON] на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи наявний тільки Договір №25 від 22.12.2014р. Витрати Позивача-2 на правову допомогу підтверджені договором про надання адвокатських послуг №20/05/14 від 20.05.2014р., актом №-0001 від 27.08.2014р., рахунком - фактурою №1 від 27.08.2014р. та квитанцією до прибуткового касового ордера. Проте, у вказаних документах не зазначений порядок визначення гонорару адвоката, відсутній погодинний розрахунок та не зазначений фактично витрачений адвокатом час на надання правової допомоги. Отже, в цій частині вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: partial