Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь, завдану невиконанням договору шкоду, а саме: авансового платежу в розмірі 26130 грн. 65 коп., пені - 128340 грн., моральної шкоди та понесених витрат на правову допомогу - 5000 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що 02.10.2019 року між нею та ПП [PERSON] було укладено договір №2/10-1 на оформлення замовлення меблів, до якого долучено додаток №1. Вказаним договором сторонами було обумовлено, що меблі будуть виготовлені через два місяці після його укладення, тобто 02.12.2019 року. Позивачка в день підписання договору, перерахувала [PERSON] авансовий платіж, у розмірі 26130,65 грн., проте останній належним чином не виконав умови договору, щодо строку виготовлення замовлення, чим на її думку порушив істотні умови укладеного між ними договору. Вищевказані обставини стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Дана позовна заява надійшла до суду 31.03.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 31.03.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 27.05.2020 року на адресу Бершадського районного суду Вінницької області від ПП [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що він виконав вимоги договору та приступив до виготовлення меблів в узгоджений ними з [PERSON] строк, проте меблі так і не були поставлені їй, оскільки вона не виконала зі своєї сторони умов договору щодо повної оплати замовлення. Також, висловлюючи свої заперечення зазначив, що згідно п. 3.1. договору №2/10-1 на оформлення замовлення меблів від 02.10.2019 року, після прийняття [PERSON] виробу за кількістю та якістю, а також повної оплати, він забов`язався доставити її виріб, за вказаною в заявці адресою, а саме: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно п.4.2. вказаного договору, після повідомлення ним про готовність товару, [PERSON] зобов`язалася в триденний термін прийняти товар за якістю та кількістю на його складі та сплатити різницю між авансовим платежем та повною вартістю товару. У поданому відзиві, [PERSON] , просить суд звернути увагу на те, що в письмовому Бланку оформлення замовлення, підписаному ним з [PERSON] , вказано, що при безготівковому розрахунку предоплата складає 100% вартості замовлення +1% на банківській витрати, тобто підписуючи вищевказаний договір та бланк оформлення замовлення [PERSON] погодилася на такі умови та мала б їх дотримуватися, проте розрахунок вона здійснила у безготівковій формі, тому предоплата, як і узгоджувалося сторонами в бланку оформлення замовлення, мала б складати 100% вартості, в той час як [PERSON] виконала вимоги договору не в повному обсязі, сплативши лише 70% вартості товару. Відповідач також зазначає, що головною умовою договору є здійснення повного розрахунку, і лише після цього товар має буде доставлений і встановлений [PERSON] .. Враховуючи викладене, [PERSON] , вказує, що виконання ним вимоги договору щодо поставки товару, напряму залежить від виконання [PERSON] вимоги про оплату товару, внаслідок чого він не може бути особою, яка прострочила виконання зобов`язання. Також відповідач, у поданому ним відзиві вказав, що оскільки у нього відсутні прострочення виконання договірних зобов`язань з його сторони, вважає, що і відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди. Крім того, договором від 02.10.2019 року, відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання умов договору сторонами не передбачалося. На думку відповідача, відсутність прострочення виконання договірних зобов`язань з його сторони, свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього і пені. Крім того, відповідачем було зауважено, що позивач не долучила до позову розрахунку пені, чим позбавляє його можливості перевірити з якої дати і по яку нарахування пені відбулося, відсутні посилання на те, від якої суми ця пеня нараховувалася, а також безпосередня формула розрахунку самої пені, хоча саме на позивача покладається обов`язок щодо обґрунтованості такого розрахунку. Крім того, відповідач просить звернути увагу суду на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього збитків внаслідок його дій, тому просить застосувати до вказаних правовідонсин ст. 551 ЦК України. У відзиві відповідач вказав, що від виконання договору він не відмовлявся і не відмовляться, вважає, що даний спір можна вирішувати шляхом переговорів або ж укладення мирової угоди. Посилаючись на викладене у відзиві, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. 23.07.2020 року. на адресу Бершадського районного суду Вінницької області від [PERSON] , надійшов зустрічний позов, в якому останній просить: - поновити йому строк для пред`явлення зустрічного позову, посилаючись на ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID - 19)" №540 -ІХ від 30.03.2020 року; - прийняти до розгляду його зустрічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором на оформлення замовлення меблів №2/10-1 від 02.10.2019 року у сумі 11 200, 00 грн; - вимоги за зустрічним його позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до нього, про стягнення грошових коштів за невиконання договору; - стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором на оформлення замовлення меблів №2/10-1 від 02.10.2019 року в сумі 11200, 00 грн; - стягнути з [PERSON] , понесені ним судові витрати. В обгрунтування зустрічного позову, [PERSON] , вказує, що він виконав вимоги укладеного між ним та [PERSON] договору та приступив до виготовлення меблів, в узгоджений сторонами строк. Проте меблі доставлені так і не були, у зв`язку з порушенням з її боку умов договору щодо оплати. Згідно п.3.1. договору №2/10-1 на оформлення замовлення меблів від 02.10.2019 року, після прийняття [PERSON] виробу, за кількістю та якістю, а також його повної оплати, він зобов`язався доставити виріб замовнику, за вказаною в заявці адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4.2. вказаного договору після повідомлення ним про готовність товару, [PERSON] зобов`язана в триденний термін прийняти товар за якістю та кількістю на складі Виконавця та сплатити різницю між авансовим платежем та повною вартістю товару. [PERSON] , зазначає. що, в письмовому Бланку оформлення замовлення, підписаному ним та [PERSON] вказано, що при безготівковому розрахунку, предоплата складає 100 % вартості замовлення +1 % на банківські витрати, що свідчить про те, що підписуючи вказаний вище договір [PERSON] погодилася на такі умови та відповідно дотримуватися їх. Разом з тим, [PERSON] , розрахунок здійснила у безготівковій формі, тому оплата, як і узгоджувалося сторонами в Бланку оформлення замовлення мала б складати 100% вартості, в той час як вона виконала вимоги договору не в повному обсязі і сплатила лише 70% вартості товару, а саме 26000,00, тоді як загальна вартість замовлення становить 37200,00 грн. Крім того, [PERSON] , зазначає, що 70 % від суми замовлення становить 26040, 00 грн., що свідчить про те, що [PERSON] не було і належно виконано вимоги договору щодо сплати авансового платежу та не доплачено 40 грн., що в свою чергу, свідчить про невиконання вимоги договору, щодо внесення авансового платежу в розмірі, не менше, як 70% вартості замовлення. Також на думку [PERSON] , [PERSON] були порушені вимоги договору і щодо оплати 1% від суми, на банківські витрати, тобто нею ще не було сплачено 260 грн.. Згідно письмового Бланку оформлення замовлення від 02.10.2019 року, підписаному сторонами, вказано термін виготовлення замовлення - 2 місяці, тобто меблі мали бути виготовлені до 03.12.2019 року. В тому ж бланку між сторонами було узгоджено, що залишок суми виплачується в день завершення строку на виготовлення замовлення (тобто 03.12.2019 року), і він, як виконавець замовлення визначає дату поставки та відповідно монтажу виробу. Всупереч вказаному, [PERSON] , не було доплачено залишок за договором, в розмірі 11200, 00 грн та не сплачено 1% від суми на банківські витрати. Крім того, у вказаному зустрічному позові, [PERSON] , вказує, що неодноразово ним було повідомлено [PERSON] , про необхідність виконання вимог договору щодо сплати повної вартості замовлення та про те, що меблі відразу будуть їй поставлені. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.08.2020 року було поновлено строк для подання зустрічного позову, зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом, а також прийнято рішення про перехід розгляду справи з спрощеного до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 02.09.2020 року було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивачка, за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак в судовому засіданні її представник, адвокат Янчук О.В., позов підтримав та висловив думку щодо заперечення задоволення зустрічного позову. Крім того, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею витрати на отримання правової допомоги та надав акт виконаних робіт. Відповідач за первісним позовом позовом та відповідач за зустрічним, [PERSON] , в задоволенні первісного позову просив відмовити та задовольнити поданий ним позов. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, адвоката Зубань О.О., підтримав думку [PERSON] .. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Так, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що 02.10.2019 року, в м. Вінниця, між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір №2/10-1 на оформлення замовлення меблів, який вони посвідчили особистими підписами. Вказане підтверджується долученою копією договору та додатку до нього. Згідно п.1 предметом вищевказаного договору є меблевий виріб, зазначений в заявці, яка є додатком 1 до Договору. Пунктом 2 Договору передбачено, що ціна виробу зазначається в вищевказаній заявці. Цим же пунктом Договору визначено, що після підписання договору замовник, тобто [PERSON] , має здійснити авансовий платіж в розмірі, що становить не менше 70% від повної вартості товару. Договір набирає чинності з моменту нарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, тобто ПП [PERSON] .. З п.3 Договору вбачається, що після прийняття замовником виробу за кількістю та якістю та його повної оплати, Виконавець забов`язаний поставити виріб замовнику за вказаною в заявці (додаток №1) адресою. Дата доставки виробу визначається в день повної оплати. Відповідно до п.4 Договру при неможливості виготовлення меблів в строк, виконавець забов`язаний попередити замовника за три дні до закінчення терміну виготовлення, вказаному в заявці та визначити інші строки виконання замовлення. Після повідомлення виконавцем про готовність товару, замовник забов`язаний в триденний термін прийняти товар за кількістю та якістю на складі виконавця та сплатити різницю між авансовим платежем та повною вартістю товару. Пунктом 5 Договору передбачено відповідальність сторін. Так, відповідно до п.п. 5.1 за невиконання в строк замовлення без попереднього повідомлення замовника, виконавець несе матеріальну відповідальність в відповідності до Закону України "Про захист споживачів". Згідно п. 5.3. у випадках відмови замовника на протязі двох днів з моменту прийняття виконавцем замовлення на виготовлення меблів, виконавець повертає авансовий платіж з різницею 10% від суми замовлення.Пунктом 5.6 передбачено, що всі доповнення та зміни до договору відображаються у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною. Згідно п.п.6.1. в разі відмови замовника від замовлених меблів в строк, більш ніж два дні після оформлення заявки (додаток 1) авансовий платіж не повертається та йде на покриття витрат, пов`язаних з виготовленням даного виробу. Відповідно до п.8.1. вбачається, що термін дії договору починається з моменту підписання його сторонами та підписання заявки (додаток №1), а закінчується після виконання сторонами всіх забов`язань, пов`язаних з цим договором. Згідно п.8.2. термін виготовлення товару визначається за взаємною згодою сторін та зазначається в заявці, як початок робіт. З п.8.3. вбачається, що початок робіт з виготовлення продукції починається після сплати покупцем авансового платежу не менше 70%. Згідно наявного в матеріалах справи додатку до Договору на оформлення замовлення меблів від 02.10.2019 року, а саме "Бланку оформления заказа на изготовление мебели", дійсно [PERSON] , 02.10. 2019 року замовила у ПП [PERSON] виготовлення меблів, а саме кухні, за ціною 37200 грн., з яких 70%, що становить 26000 грн., вона сплатила в якості авансу, на що [PERSON] зі своєї сторони, забов`язався у строк до 02.12.2019 року виготовити меблі та доставити їх за адресою: [ADDRESS] , після повної оплати замовлення [PERSON] , тобто доплатити залишок, в розмірі 11200 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично було укладено договір підряду. Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує на те, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, не виконав умови договору, меблі не були доставлені та відповідно не встановлені їй, а тому як наслідок, просить стягнути грошові кошти, які були сплачені нею на виконання умов договору. Крім того, зважаючи на неправомірні дії [PERSON] , просить також стягнути з нього пеню, моральну шкоду та понесені нею витрати на правову допомогу. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, сторона правочину має право відмовитися від нього. Разом з тим, така відмова повинна бути належним чином аргументована, а несвоєчасне виконання зобов`язань за договором виконавцем має бути доведеним споживачем послуг. У позовній заяві [PERSON] фактично посилається на те, що зі сторони [PERSON] мало місце істотне порушення умов договору, а саме ним не виготовлено меблі в обумовлений в договорі строк. Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Згідно з приписами статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач може розраховувати на стягнення із відповідача сплачених йому коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим. Разом з цим за змістом статті 1212 ЦК України ця норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України. При цьому доведення факту розірвання договору та припинення зобов`язань між сторонами покладається на позивача. Зі змісту позовних вимог [PERSON] , вбачається, що вона не заявляє про відмову від укладеного договору у порядку, передбаченому частиною другою статті 849 ЦК України, а сама по собі вимога про повернення сплачених коштів не може розцінюватися як вимога про розірвання договору, оскільки повинна бути заявлена чітко, тобто сформульована таким чином, щоб однозначно сприймалась іншими особами. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові КЦС ВС у справі №752/16304/18 від 30.03.2020 року. Аналізуючи вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені та моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустими доказами порушення ним істотних умов укладеного між ними договору, зокрема: матеріали справи не містять підтвердження сплати нею залишку недоплаченої суми за виконання її замовлення, датованого в обумовлений ними строк, тобто 03.12.2019 року, та відповідно відсутні будь які підтвердження її звернення до нього з вимогою доставки меблів. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що закінчення обумовленого у договорі сторонами строку виготовлення меблів не є підставою для припинення передбачених ПП [PERSON] зобов`язань, оскільки укладений між сторонами договір є чинними і задоволення позову фактично призведе до повернення позивачем сплачених коштів та отримання ним меблів без відповідної оплати, що суперечить завданням цивільного судочинства, визначеним в ст. 2 ЦПК України в частині справедливого розгляду і вирішення цивільної справи, крім того, враховуючи, що [PERSON] не долучено належних доказів виконання поставлених перед нею забов`язань, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Щодо посилань представника позивача, за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, адвоката Янчука О.В. про те, що дадаток до договору 2/10-1 на оформлення замовлення меблів, складений російською мовою та порушує визначені п.п. 4 ч.1 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів" права позивачки, суд зазначає, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач не ставила вимоги про визнання даного правочину не дійсним, а отже правова природа даного додатку до договору, у формі "Бланк оформление заказа на изготовление мебели " не є предметом розгляду даного спору. крім того, вказаний додаток було нею долучено, в якості доказу, викладених в позовній заяві обставин. Ознайомившись з зустрічний позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором на оформлення замовлення меблів №2/10-1 від 02.10.2019 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, ПП [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, посилається на те, що меблі, які замовила у нього [PERSON] , були виготовлені в обумовлений в договорі строк, проте через істотне порушення нею вимог договору, а саме відсутність повної сплати їх вартості, він не доставив замовлення на вказану в заявці адресу. Разом з тим, в поданому позові, [PERSON] вказує, про те, що неодноразово повідомляв [PERSON] , про те, що її замовлення виконане, проте не надав суду та не долучив до матеріалів свого позову, жодного допустимого доказу, який би підтверджував таке повідомлення [PERSON] .. Крім того, обгрунтовуючи свій позов, [PERSON] , вказує, що [PERSON] розрахунок за замовлення здійснила у безготівковій формі, тому повинна була сплатити його повну вартість, а не 70%, як це зробила вона. Разом з тим, [PERSON] , не долучено жодного доказу щодо звернення до [PERSON] про здійснення повної оплати чи доплати 30% вартості з посиланням, що розрахунок був безготівковий, натомість останній приступив до виготовлення меблів, що свідчить, про те, що такий розмір внесених на його рахунок коштів, хоч і суперечить розміру зазначеному в додатку до договору, проте його на той момент влаштовував. Також, суд відмічає, що не відповідає дійсності викладене в зустрічному позові твердження [PERSON] про те, що [PERSON] , не було виконано вимоги договору щодо оплати авансу в розмірі 70% від всієї вартості товару та сплачено лише 26000 грн, замість необхідної суми в розмірі 26040 грн., оскільки з квитанції №Р24А67929519700195774 від 02.10.2019 року вбачається, що 02.10.2019 року о 15:33 год. було здійснено переведення коштів на рахунок [PERSON] , у розмірі 26130,65 грн, при цьому комісія банку складає 0,00 грн.. В судовому засіданні предствник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом, вказав, що вищевказана квитанція ПриватБанку, взагалі не підтверджує сплату [PERSON] авансового платежу, оскільки сплачена іншою особою, а саме [PERSON] . Проте суд, дане твердження оцінює критично, оскільки згідно п.2.2..Договору 2/10-1 на оформлення замовлення меблів, даний договір набирає чинності з моменту нарахування коштів на розрахунковий рахунок, в розмірі не менше 70 % від повної вартості замовлення. Разом з тим, звертаючись з зустрічним позовом, [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором на оформлення замовлення меблів №2/10-1 від 02.10.2019 року в розмірі 11200 грн, що саме по собі свідчить про визнання ним сплати авансового платежу в розмірі 26000 та відповідно визнання, що договір набрав чинності. Крім того, суд також відмічає, що в додатку 1 до Договору 2/10-1 від 02.10.2019 року, а саме в "Бланку оформления заказа на изготовление мебели", який скріплений особистими підписами сторін договору, в графі "Предоплата" вказано, що її розмір становить 26000 грн., при цьому в дужках зазначено "підтвердження ПриватБанк". Щодо безпосередньо вказаної в бланку суми авансового платежу у розмірі 26000 грн, суд зазначає, що дана сума є не зрозумілою, оскільки згідно квитанції ПриватБанку, на виконання умов договору 2/10-1, при цьому авансовий платіж же був внесений в розмірі 26130,65 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed