Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

20.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до адміністрації Миколаївського району Миколаївської області про визнання за ним права власності на виробничі будинки придбані ним 10.12.2002р., 27.01.2002р., 27.01.2002р., що знаходиться за адресою с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області. 11 жовтня 2016 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області по даній справі було замінено відповідача райдержадміністрацію Миколаївського району Миколаївської області на належного відповідача - Криничанську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.12.2002р., 27.01.2002р., 27.01.2002р., в межах території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області ним були придбані вівчарні в ОАО "Криничанський" в особі голови правління Дануці В.І., що підтверджується копіями договорів купівлі продажу та актами прийому передач. В 2011-2012 р.р. в ММБТІ він замовив технічну документацію на виробничі будинки, будівлі вівчарні, після отримання технічної документації він звернувся до Миколаївської райдержадміністрації Миколаївської області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в аренду земельної ділянки загальною площею до 8 га під господарськими будівлями і дворами, терміном на 49 років для обслуговування об'єктів нерухомого майна (для іншого сільськогосподарського призначення) в межах Криничанської сільської ради технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок. Отримавши дозвіл він звернувся до приватного підприємства"Укрприватзем" для виконання комплексу проектно-вишукувальних робіт. В 2013 році замовив проект та отримав усі потрібні дозволи він звернувся до головного управління держземагенства в Миколаївській області стосовно узгодження проекту, але йому було відмовлено оскільки в нього не було оригіналів договорів купівлі-продажу та актів прийому-передачі так як ним (позивачем) вони були загублені. Виходячи з цього позивач вважає єдиним способом захисту його цивільного права визнання за ним права власності на виробничі будинки в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, але подав суду письмову заяву про підтримання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився. При цьому відповідач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та проти позову не заперечував. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Відповідно до договорів купівлі-продажу приміщення вівчарні від 27.01.2002р., 10.12.2002р., та 27.01.2002 р. ОАО "Криничанський" в особі голови правління В.І. Дануца продав приміщення вівчарні [PERSON]. (а.с. 4-6). Даний факт також підтверджується Актом прийому-передачі приміщення вівчарні від 27.01.2002р., 10.12.2002р., та 28.01.2002р. (а.с. 7-9) Однак при звернені позивачем до головного управління держземагенства у Миколаївській області стосовно узгодження проекту йому було відмовлено оскільки в нього не було оригіналів договорів купівлі-продажу та оригіналів актів прийому-передач по вище зазначеним будівлям. При розгляді позову суд бере до уваги, що позивач на законних підставах придбав приміщення вівчарні. Відповідно до копій технічного паспорту на виробничі будинки будівлі вівчарні в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області власником вказаних будівель вівчарні являється [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. На підставі вищевикладеного вбачається, що позивач правомірно набув своє право власності на зазначене майно, проте,відсутність документів унеможливлює йому, як власнику зазначеного майна, реалізації свого права власності на майно - виробничі будинки будівлі вівчарні розташовані [ADDRESS]. Проаналізувавши встановлені у справі обставини суд дійшов висновку про можливість задоволення позову і визнання за позивачем права власності на виробничі будинки, що є єдиним можливим способом захисту його прав на час розгляду справи.

Outcome: approved