Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила здійснити розподіл спільно набутого майна подружжя, а саме - квартири [ADDRESS], визнавши тим самим право власності за нею на ? частини вказаної квартири. В подальшому змінюючи та уточнюючи позов просила визнати удаваним договір дарування спірної квартири укладений 21 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] визнавши укладеним договір купівлі-продажу між зазначеними особами, у порядку розділу майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, холодильник "LG" GNb 492 CVQA", пилосос "Samsung" VCC 6530 V3B", відповідно за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину квартири, на газову плиту "Indesit" K6 G 21 (B) R" та кухонну витяжку "Gorenje" DK 9330 E". Зазначила, що 22 серпня 1998 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народились діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу сторони власного житла не мали та проживали у її матері, працювали як офіційно так і мали інший нефіксований дохід і до 2005 року зібрали кошти на власне житло. При обговоренні питання про придбання квартири відповідач наполягав, щоб саме він займався придбанням квартири самостійно. Через деякий час відповідач повідомив, що знайшов квартиру для придбання і йому потрібні всі кошти. В 2005 році сину [PERSON] встановлено діагноз мелодіспластичний синдром та її баба [PERSON] продала належні їй 57/100 частин будинку [ADDRESS] та віддала гроші на лікування сина. На придбання квартири відповідач забрав з дому всі гроші в тому числі і гроші передбачені на лікування дитини. Коли відносини між нею та відповідачем зіпсувалися то вона дізналася, що спірна квартира була придбана 11 листопада 2005 року на підставі договору купівлі-продажу на ім'я матері відповідача [PERSON], а потім 21 листопада 2005 року була подарована [PERSON] Позивачка у суді підтримала свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та зазначив, що у сім'ї власних коштів не було і його батьки придбали спірну квартиру, яка і була подарована йому від імені матері, за цих обставин у частині розподілу квартири позов не визнав повністю. Проти розподілу іншого майна холодильника "LG", пилососу "Samsung", газової плити "Indesit" кухонної витяжки "Gorenje" не заперечував та повністю погодився з варіантом розподілу запропонованого позивачкою. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Заслухавши сторони, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного: У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7) За час шлюбу сторонами на спільні кошти придбано майно - холодильник "LG" GNb 492 CVQA", пилосос "Samsung" VCC 6530 V3B", газову плиту "Indesit" K6 G 21 (B) R" та кухонну витяжку "Gorenje" DK 9330 E", що не заперечується сторонами. 29 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 5048, за яким [PERSON] (мати відповідача) безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS]. (а.с. 101) Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 11 листопада 2005 року за реєстром № 4918 (а.с. 103) Вимоги [PERSON] щодо визнання договору дарування удаваним не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 235 ЦК України Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Отже, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Вказані обставини позивачкою не доведено, оскільки нею не надано будь яких доказів, які мають значення для вирішення справи. Так, посилання позивачки на те, що її чоловіком [PERSON] було передано матері [PERSON] всі кошти сім'ї на придбання на її ім'я спірної квартири не є тим доказом, який може свідчити про удаваність договору дарування квартири укладеним між [PERSON] та [PERSON] Разом з тим із позовної заяви [PERSON] вбачається, що між сторонами, склались інші правовідносини і [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом з інших підстав. Відмовляючи у позові в частині визнання правочину удаваним суд відмовляє і у задоволенні позову в частині визнання права власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку поділу майна подружжя. Згідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні сторони не заперечували проти порядку розподілу предметів домашнього вжитку, побутової техніки і у них не виникало спору щодо цього порядку. Отже суд визнає за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на холодильник "LG" GNb 492 CVQA", пилосос "Samsung" VCC 6530 V3B", а за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на газову плиту "Indesit" K6 G 21 (B) R" та кухонну витяжку "Gorenje" DK 9330 E".

Outcome: partial