Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача \~ \~ \~ \~10.08.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної Казначейської Служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2020 [PERSON] засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. [PERSON] є потерпілим від кримінального правопорушення, оскільки йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За цим вироком також частково задоволено його цивільний позов та стягнуто з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 26023,90 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15000 грн. Постановою державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кодня І.М. відкрито виконавче провадження ВП № 64041011 по стягненню з [PERSON] на його користь матеріальної та моральної шкоди у вищевказаних розмірах. Проте, шкода, яка спричинена кримінальним правопорушенням позивачу не відшкодована, оскільки у боржника відсутнє будь-яке майно, а сам засуджений не працевлаштований в ДУ "Вільнянська виправна колонія (№20)", в якій він відбуває покарання. Таким чином, боржник, тобто особа яка вчинила кримінальне правопорушення, є неплатоспроможною та відбуває покарання у місцях позбавлення волі, [PERSON] просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26023,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн., завдані ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~ Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії у справі В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Присутній у судовому засіданні його представник [PERSON] , посилаючись на обставини викладені позивачем у позовній заяві, заявлені ним вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача Державної Казначейської Служби України в судове засідання явку свого представника повторно не забезпечив, про причини його неявки суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, завчасно у строки передбачені ч. 5\~ст. 128 ЦПК України, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, а тому суд, за згоди представника позивача, на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. За клопотанням представника позивача 21.10.2021 судом витребувано у Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) матеріали виконавчого провадження ВП № 64041011 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року у справі № 193/375/19 [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Крім того, за вироком суду задоволено частково цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, зокрема стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26023,90 грн., а в рахунок моральної шкоди - 15\~000,00 грн., в іншій частині позову відмовлено (а.с.24-34). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року названий вирок суду першої інстанції змінено - виключено з мотивувальної частини вироку посилання на певні докази та на обставину, яка обтяжує покарання засудженому. Цивільній позов [PERSON] залишено без змін (а.с.35-44). Згідно матеріалів виконавчого провадження № 64041011 з примусового виконання виконавчого листа №193/375/19 від 02.03.2020 року, видно, що 03 липня 2020 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 41023,90 грн. (26023,90 грн. матеріальної шкоди та 15000,00 грн. моральної шкоди за вироком суду (а.с. 65). 05 січня 2021 року постановою державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коднею І.М. відкрито виконавче провадження №64041011 (а.с. 67). Відповідно до інформаційної довідки № 239858838 від 06.01.2021 відносно майна [PERSON] - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відповідні відомості (а.с. 71,72 ). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239861400 від 06.01.2021 державним виконавцем винесено постанову від 06.01.2021 про арешт майна [PERSON] в зв`язку із зазначеним виконавчим провадженням (а.с. 73). Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 05.01.2021- відносно [PERSON] не знайдено інформації щодо роботи за трудовими договорами та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (а.с. 76). Відповідно до постанови державного виконавця від 27.04.2021 звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , що відбуває покарання у ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» (а.с. 80). Проте, як видно з листа Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 19.05.2021, [PERSON] відбуває покарання в даній установі виконання покарань, однак не працевлаштований (а.с. 17). З цього часу, по день направлення запиту суду до Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про витребування матеріалів виконавчого проводження, а саме по 21 жовтня 2021 року, державним виконавцем жодних дій щодо виконання названого виконавчого листа, не вчинено. Лише після надходження запиту суду, 03 листопада 2021 року за №71.42-27/14598 державний виконавець Софіївського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кодня І.М. направила запит до ДУ «Вільнянської виправної колонії (№20)» про витребування інформації, чому боржник не залучений до робіт у ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» (а.с. 81). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, зважаючи на наступне. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Пунктом 8\~статті 7 Бюджетного кодексу України\~(далі -\~БК України) затверджено принцип цільового використання коштів, зокрема, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Державна казначейська служба України діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215\~(далі - Положення). Відповідно до Положення Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої\~статті 2 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами\~статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до\~статті 1177 ЦК України\~(у редакції закону від 16 травня 2013 року) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. Проте, на теперішній час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди. В ухвалі Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі "Петро Якович Петльований проти України", заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до\~ЦК України\~питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною. Зокрема, умови, передбачені у\~статті 1177 ЦК України, полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Ясно видно з цих застережень, що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене вищевказаною статтею\~ЦК України, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно\~статті 1177 ЦК України, як окремо взятої. За відсутності закону, який формулює такі положення, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум. Положення\~статті 1177 ЦК України\~не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, до прийняття закону про відшкодування державою шкоди відповідно до\~статті 1177 ЦК України\~на підставі загальних правил відшкодування шкоди здійснюватися не може. Порядок, що містить процедуру присудження та сплати відшкодування, має бути встановлений окремим законом, який не було прийнято до цього часу. За відсутності закону, який формулює такі положення, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум (Ухвала Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року щодо прийнятності заяви № 54904/08 у справі «Петро Якович Петльований проти України»). Подібного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року за наслідками розгляду справи № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18). Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений\~Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Водночас цей Закон передбачає можливість відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (правоохоронним органом, органом прокуратури, судом) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо. Порядок відшкодування шкоди потерпілим від злочину за рахунок коштів Державного бюджету України законом не визначений. Та обставина, що державний виконавець не забезпечив виконання судового рішення через відсутність у боржника майна, не може бути безумовною підставою для покладення на державу відповідальності за шкоду, завдану конкретними особами, на підставі\~статті 1177 ЦК України. Зазначене є передчасним, оскільки [PERSON] не скористався правом повторного звернення до державного виконавця для перевірки майна боржника, не оскаржив дії/бездіяльність державного виконавця, якщо вважає, що він неналежним чином виконував судове рішення. Зазначених положень закону позивач не дотримався і у справі відсутні відомості про те, що [PERSON] звертався до державної виконавчої служби для повторної перевірки майнового стану боржника. При цьому відсутні відомості про оскарження бездіяльності державного виконавця у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №720/1607/16-ц від 07 листопада 2018 року та у справі № 720/412/16-ц від 24 червня 2019 року. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд

Outcome: dismissed