Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 9584209581 від 30 вересня 2019 року станом на 01.03.2021 в сумі 107631, 88 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та відповідачкою був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 91840, 00 грн., строк користування 60 місяців, річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 3,00 % від суми кредиту. Відповідач підтвердила свою згоду на отримання кредиту та інших послуг, що підтверджується її підписом у заяві-анкеті. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 4209581 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 18.09.2019 складають єдиний кредитний договір. Одночасно, 30 вересня 2019 року відповідачка була письмово повідомлена про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та акціонерним товариством «Таскомбанк» укладений договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, у відповідності до умов якого та витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором № 9584209581 від 30 вересня 2019 року. Кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у п. 4 кредитного договору. Проте, відповідач умови вищезазначеного кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернула, у зв`язку з чим станом на 01.03.2021 допустила заборгованість у розмірі 107631, 88 грн., яка складається з наступного: 84559, 46 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0, 60 грн. - заборгованість по річним процентам; 23071, 82 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, та підтверджується відповідним розрахунком. Вищевикладене стало підставою для звернення АТ «Таскомбанк» з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 31.03.2021 було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30 квітня 2019 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити в його задоволенні повністю, оскільки під час укладання кредитного договору відповідачку ніхто не знайомив з умовами і паспортом кредиту. З проведеним банком розрахунком заборгованості станом на 01.03.2021 вона теж не згодна, оскільки 26.04.2021 повністю погасила заборгованість в сумі 57410 грн., на підтвердження чого надала копії квитанцій. При оформленні кредитного договору працівниками банку [PERSON] їй було повідомлено, що для того, щоб оформити кредит, їй потрібно застрахуватися на суму 32718 гривень. Сума страховки була занадто висока, що неабияк здивувало, але оскільки відповідач вкрай потребувала коштів погодилась навіть на такі умови. 57400 гривень по кредитному договору відповідач отримала, що підтверджується заявою на видачу готівки № 772504731, однак, жодного договору страхування не укладала. Додані позивачем документи, зокрема паспорт кредиту, а також порядок (графік) повернення кредиту відповідачці не надали, і вона їх не отримувала. Представник відповідача пояснила, що кредитну заборгованість погашала, однак через різні життєві обставини, такі як тяжка хвороба та смерть дідуся та запроваджені карантинні обмеження, інколи не мала змоги внести вчасно. 24 травня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідачка, підписавши кредитний договір, погодилась із запропонованими їй умовами кредитування, отримала кредитні кошти тому її доводи вважає безпідставними та необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача Гапанович С. В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити згідно наданих ним додаткових пояснень від 07.06.2021, з урахуванням двох останніх платежів після подання позову до суду. Крім того пояснив, що кошти які були сплачені відповідачем [PERSON] після надходження позову до суду зараховані в рахунок погашення заборгованості по річним процентам, заборгованості по щомісячним процентам та частково тіла кредиту відповідно до ст. 534 ЦК України. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, згідно поданого раніше ними відзиву та пояснень на позовну заяву кредитні кошти ними виплачені в повному обсязі, тому в задоволенні позову просили відмовити. Зустрічного позову не подавали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також додала, що кошти, які відповідач отримала в Кременчуцькому відділенні АТ «Таскомбанк» не пов`язані з спірним кредитним договором, оскільки [PERSON] не знайомили з умовами кредитування і вона не підписувала паспорт кредиту, договір вважається недійсним. Кошти, які відповідач отримала в касі банку, повернула в повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" в особі директора з продажу [PERSON] , який діє на підставі довіреності, та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 91840, 00 грн., строк користування 60 місяців, річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 3,00 % від суми кредиту, що підтверджується її особистим підписом /т.1 а.с. 221-225/. Відповідач підтвердила свою згоду на отримання кредиту та інших послуг, що підтверджується її підписом у заяві-анкеті /т. 1 а.с. 232/. Одночасно, 30 вересня 2019 року відповідачка була письмово повідомлена про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та акціонерним товариством «Таскомбанк» укладений договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 /т. 1 а.с. 227/, у відповідності до умов якого та витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 01.10.2019 /т. 1 а.с. 19-20/ позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором № 9584209581 від 30 вересня 2019 року. Згідно платіжного доручення № 206436391 від 30.09.2019 року [PERSON] було переказано до запитання грошові кошти в сумі 57400, 00 гривень, надання кредиту зг. КД № 9584209581 від 30.09.2019 року /т. 1 а.с. 22/. Згідно заяви на видачу готівки № 772504731 від 01.10.19 [PERSON] отримала в касі банку Кременчуцького відділення АТ «Таскомбанк» грошові кошти в сумі 57400 гривень /т. 1, а.с. 81/. 25.01.2021 року АТ «Таскомбанк» було надіслано листа [PERSON] з вимогою достроково повернути кредит у зв`язку з виникненням заборгованості станом на 25.01.2021 / т, 1 а.с. 44-46/. Згідно наданих відповідачем копій квитанцій нею на рахунок АТ «Таскомбанк» внесено наступні суми: 5000, 00 грн. згідно з квитанцією № 9186599 від 24.10.2019; 8579, 30 грн. згідно з квитанцією № 9552620 від 05.12.2019; 1000, 00 грн. згідно з квитанцією № 10430410 від 12.03.2020; 200, 00 грн. згідно з квитанцією № 10487076 від 20.03.2020; 9300, 00 грн. згідно з квитанцією № 10698484 від 07.05.2020; 200, 00 грн. згідно з квитанцією № 11505644 від 08.09.2020; 1000, 00 грн. згідно з квитанцією № 10430410 від 12.03.2020; 200, 00 грн. згідно з квитанцією № 10487076 від 20.03.2020; 200, 00 грн. згідно з квитанцією № 11543374 від 14.09.2020; 500, 00 грн. згідно з квитанцією № 11680077 від 02.10.2020; 500, 00 грн. згідно з квитанцією № 11846772 від 28.10.2020; 500, 00 грн. згідно з квитанцією № 12012108 від 23.11.2020; 1000, 00 грн. згідно з квитанцією № 12225570 від 23.12.2020; 1000, 00 грн. згідно з квитанцією № 12402372 від 22.01.2021; 500, 00 грн. згідно з квитанцією № 12633129 від 26.02.2021; 2000, 00 грн. згідно з квитанцією від 13.01.2020; 500, 00 грн. згідно з квитанцією від 17.02.2020; 500, 00 грн. згідно з квитанцією № 12826226 від 31.03.2021; 25931, 00 грн. згідно з квитанцією № 12982366 від 23.04.2021. Таким чином, загальна сума сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором платежів становить 58110, 30 грн. При цьому, останні два платежі від 31.03.2021 та 23.04.2021 на загальну суму 26431, 00 грн. внесені після подачі позову до суду /т. 1 а.с. 85-90 /. Кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у п. 4 кредитного договору. Проте, відповідач умови вищезазначеного кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернула, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості по спірному кредитному договору станом на 01.03.2021 заборгованість становить 107631, 88, 54 грн., та складається з наступного: 84559, 46 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0, 060 грн. - заборгованість по річним процентам; 23071, 82 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, що підтверджується відповідним розрахунком /т. 1 а.с. 23-24/. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 4209581 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 18.09.2019 складають єдиний кредитний договір. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, загальна сума заборгованості за заявою-договором від 30 вересня 2019 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 9584209581, яка підлягає стягненню з відповідача станом на дату звернення до суду з позовом, складає 107631, 88 гривень. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості станом на 03.06.2021 року, згідно якого заборгованість становить 91912, 54 грн., та складається з наступного: 83858, 47 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0, 84 грн. - заборгованість по річним процентам; 8053, 23 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, що підтверджується відповідним розрахунком /т. 1 а.с. 169-171/, оскільки АТ «Таскомбанк» здійснили нарахування тіла кредиту, щомісячних та річних відсотків з 30 березня 2021 по 03.06.2021 Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею кредитний договір, складає між ним та кредитором договір про надання послуг кредитування, що підтверджується підписом у заяві позичальника. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ТОВ "ФК "ЦФР" та [PERSON] шляхом підписання заяв та договору, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 77, 78 ЦПК України, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв`язку з чим представник правонаступника кредитодавця і звернувся до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором № 9584209581 від 30 вересня 2019 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором 91840, 00 гривен. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконала, що призвело до виникнення перед кредитором заборгованості. 3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст.1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, а доводи відповідача та її представника про те, що вона не знайомилась з умовами кредитування, кредитні кошти згідно договору не отримувала не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. В судовому засіданні встановлено, що після звернення позивача АТ «Таскомбанк» з позовом до суду відповідач [PERSON] здійснила два платежі від 31.03.2021 та 23.04.2021 на загальну суму 26431, 00 гривень, тому з урахування викладеного суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 81200, 88 гривень. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог банку у розмірі 81200, 88 гривень, то з відповідача на користь банку має бути стягнуто судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1712, 56 гривень, який було сплачено позивачем при зверненні до суду з позовом. Інші судові витрати у справі відсутні.

Outcome: partial