Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до\~казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі КП «МПРС», відповідач) про: - визнання незаконним та скасування наказу КП «МПРС» від 21.04.2020 №228-к про звільнення [PERSON] з посади провідного інженера відділу з організації закупівель КП «МПРС»; - поновлення [PERSON] на посаді провідного інженера відділу з організації закупівель КП «МПРС» (65114, м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 А, код ЄДРПОУ 38017026); - стягнення з КП «МРПС» (65114, м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 А, код ЄДРПОУ 38017026) на користь [PERSON] (ІНН [NUMBER] ) суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2020 до дати винесення рішення у справі. - покладення судових витрат на відповідача. Ухвалою суду від 27.05.2020 року\~позовну заяву [PERSON] до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в цій ухвалі, протягом п`яти днів з дня її отримання. Ухвалою суду від 04.06.2020 року\~справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на\~17.07.2020 року о 10 год. 15 хв. Позивач надала до суду уточнення позовних вимог (заява про збільшення розміру позовних вимог) від 02.09.2020, відповідно до яких вказала третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Професійну спілку працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" (м. Одеса, вул. Довга 88, корп. А) та [PERSON] ( [ADDRESS] ). В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21.04.2020 наказом КП «МПРС» №228-к її було звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось: - із порушенням п.1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки зміни в організації виробництва і праці у роботодавця не відбулись; - із порушенням ст. 49-2 КЗпП України, оскільки роботодавець не попередив її про зміни в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та їй не було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві і не враховано її переважне право на залишення на роботі; -із порушенням ст. 49-4 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», пп. 5.2.1.6 та 6.12 Статуту КП «МПРС», оскільки роботодавець не звертався до профспілки щодо проведення консультацій з питань скорочення чисельності або штату працівників; - із незаконним виданням наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та з перевищенням повноважень Державної служби морського та річкового транспорту України; - за відсутності згоди Профспілки працівників КП «МПРС». Відповідачем 21.07.2020 було надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки: - у відповідача мали місце зміни в організації виробництва, зокрема скорочення штату працівників відповідно до наказу № 116-н від 17.02.2020, пов`язані з оптимізацією невиробничих, адміністративних та інших витрат з метою вжиття заходів щодо визначення пріоритетних напрямків використання та спрямування коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України; - власником додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника (попередження працівника у встановлені трудовим законодавством строки, пропонування вакантних посад); - позивачу надано список вакантних посад КП «МПРС», про отримання якого ним поставлено особистий підпис. Докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу - відсутність заяви працівника на переведення його на посаду із Списку вакантних посад, Акт про відсутність заяв на переведення позивачки на одну із посад із Списку вакантних посад; - позивач не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Але, у даному випадку мало місце скорочення посади провідного інженера відділу з організації закупівель, яка була єдиною на підприємстві. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду; - позивач попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням від 18.02.2020 та не заперечується самим позивачем; - відповідачем здійснювались консультації із Професпілковим органом з питань скорочення чисельності або штату працівників; - відповідачем на адресу Професійної спілки, членом якої на дату звільнення була позивач, направлялось подання адміністрації підприємства щодо надання згоди на її звільнення та Професійною спілкою, членом якої на дату звільнення була позивач, надано відповідну згоду. Позивачем було надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить зауваження, що наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву відхилити у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, та оскільки: - відповідачем порушений порядок видання наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 №116-н; -відповідачем не було запропоновано позивачу вакантні посади фахівця служби флоту, інспектора відділу документального забезпечення та контролю та інженера 1 категорії відділу організації закупівель; - відповідачем здійснювався прийом на роботу нових працівників; - відповідач в порушення ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення» не подавав інформації про заплановане масове вививільнення працівників у зв`язку із змінами в організації праці. Відповідачем подані до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю з мотивів, викладених у відзиві на позов, та оскільки: - прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією Відповідача та є складовою права на управління діяльністю підприємством; - відповідач запропонував позивачу, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи на підприємстві; -\~прийняття на\~роботу працівників\~під час\~скорочення штату\~працівників здійснювалось\~на посади,\~які позивач\~не могла\~бути працевлаштована,\~оскільки не\~мала відповідної\~освіти,\~кваліфікації та\~досвіду; - посади фахівця служби флоту, інспектора відділу документального забезпечення та контролю та інженера 1 категорії відділу організації закупівель не були вакантними, а тому у відповідача були відсутні підстави для пропонування її позивачу; - на підприємстві не було масового вивільнення у розумінні ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення», оскільки «виведення із штатного розпису» та «вивільнення» є різними за своєю природою та не є тотожними, та вивільнено було всього 25 працівників із загальної чисельності працівників на підприємстві, що становить менше 10 % відсотків працівників на підприємства. Позивачем було надано до суду клопотання про витребування доказів та уточнення до клопотання про витребування доказів. Відповідачем надані до суду заперечення на клопотання проти клопотання про витребування доказів у справі та уточнень до клопотання про витребування доказів у справі, оскільки докази, які просить витребувати позивач, містяться у матеріалах справи та частково надані самим позивачем. Третьою особою у справі - Професійною спілкою працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" надано до суду пояснення третьої особи щодо позову, відповідно до яких просить суд позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі, оскільки: - в порушення ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачем не подавалась інформація про заплановане масове вививільнення працівників у зв`язку із змінами в організації праці; - в порушення ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» роботодавцем не піздніше як за 3 місяці до намічених звільнень не надавалась інформація щодо заходів по звільненню, не проводились консультації щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму; - в порушення ст. 49-2 КЗпП України позивачу не були запропоновані роботодавцем одночасно із попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці іншої роботи на підприємстві, порушене переважне право позивача на залишення на роботі; - в супереч чинному законодавству, роботодавцем здійснювався прийом сторонніх осіб на роботу в КП «МПРС», які відповідають кваліфікації та досвіду позивача (фахівець служби флоту та інспектор відділу документального забезпечення та контролю); - позивачу не пропонувалось зайняти посаду інженера 1 категорії відділу з організації закупівель, працівник якого перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років; Відповідачем надано до суду заперечення проти пояснень третьої особи у справі - Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", відповідно до яких відповідач просить суд відхили пояснення Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", оскільки: - в силу вимог ч.1 та 3 ст. 53 ЦПК України, рішення у справі № 522/8292/20 жодним чином не може вплинути на права або обв`язки Профспілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" щодо однієї із сторін, оскільки предметом оскарження є наказ про звільнення [PERSON] ; - третя особа Профспілка працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" не залучена до участі у справі належним чином, а отже не може надавати пояснення щодо позову. Представник позивача у судовому засіданні 07.07.2021 просила залучити до матеріалів справи клопотання з уточненням позовних вимог в частині розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши, що станом на 07.07.2021 час вимушеного прогулу позивача складає 301 робочий день та відповідно сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 304220,70 грн. Також позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити. Третьою особою Професійною спілкою працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" було заявлено до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наявних в матеріалах справи доказів та наданих сторонами пояснень судом встановлено наступне. Відповідно до п. 2.1 Статуту КП «МПРС», КП «МПРС» створене з метою забезпечення сталого функціонування та подальшого розвитку національної системи пошуку і рятування на морі на виконання публічно-правових функцій держави Україна щодо здійснення операцій з пошуку і рятування людського життя на морі у відповідності з міжнародними договорами, стороною яких є Україна. Відповідно до п. 5.1.3 Статуту КП«МПРС», підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розписна підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. Позивач за освітньо-кваліфікаційним рівнем має кваліфікацію інженера з транспорту за спеціальністю «Організація перевезень і управління на транспорті (морському)», відповідно до Диплому СК №27876371 від 06.07.2005 Одеського національного морського університету. У період з 21.06.2016 по 21.04.2020 працювала на посаді провідного інженера відділу з організації закупівель КП «МПРС». 17.02.2020 відповідно до наказу № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» прийнято рішення з 17.04.2020 року вивести із штатного розпису КП «МПРС» відділ з організації закупівель у складі: начальника відділу (1 одиниця), провідного інженера (1 одиниця), інженера 1 категорії (1 одиниця), старшого фахівця з публічних закупівель (1 одиниця). 18.02.2020 позивачу надано попередження, згідно з яким відповідно до наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» посада провідного інженера відділу з організації закупівель, яку вона обіймає, виводиться зі штатного розпису і позивач підлягає вивільненню відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України. 17.04.2020 позивачу було надано список вакантних посад КП «МПРС», зокрема програміст системний (посада для особи з обмеженими можливостями) відділу інформаційних технологій, моторист 1 класу матрос 1 класу пошуково-рятувального катеру ПРК-05, моторист 1 класу рятувального судна «Сапфір», начальник морського рятувального підцентру у м. Бердянськ, про отримання переліку вакантних посад позивачем поставлено особистий підпис. До закінчення терміну попередження про наступне вивільнення позивачем заяв про переведення на запропоновані посади не подавались відповідачу, про що відповідачем складено відповідний Акт про відсутність заяв на переведення позивачки на одну із посад із Списку вакантних посад. 21.04.2020 відповідно до наказу КП «МПРС» № 228-к позивача було звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників , відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та вручено трудову книжку. Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга\~статті 40 КЗпП України). Частиною третьою\~статті 49-2 КЗпП України\~передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1\~статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої\~статті 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, за змістом частини першої\~статті 235 КЗпП України\~працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1\~статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що передумови видання наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» не є предметом розгляду справи з огляду на наступне. Частиною третьою\~статті 64 ГК України\~визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою\~статті 65 ГК України\~передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Відповідно до п.5.1.3 Статуту КП «МПРС», підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). Підстави, законність, передумови та правильність прийняття наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» не можуть розглядатись судом з урахуванням виключної компетенції підприємства з наведених питань. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у своїх постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №\~756/10727/16 (провадження № 61-42382 св 18), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18). Судом встановлено, що відповідачем дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України щодо звільнення позивача з огляду на наступне. Відповідно до приписів статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до\~статті 48\~Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Як зазначається позивачем у позовній заяві їй 18.02.2020 надано попередження, згідно з яким відповідно до наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» посада провідного інженера відділу з організації закупівель, яку вона обіймає, виводиться зі штатного розпису і позивач підлягає вивільненню відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України. 17.04.2020 позивачу було надано список вакантних посад КП «МПРС», зокрема програміст системний (посада для особи з обмеженими можливостями) відділу інформаційних технологій, моторист 1 класу матрос 1 класу пошуково-рятувального катеру ПРК-05, моторист 1 класу рятувального судна «Сапфір», начальник морського рятувального підцентру у м. Бердянськ. Однак жодна з зазначених посад не відповідає її освіті, досвіду та кваліфікації, що не спростовується позивачем та відповідачем. Таким чином, про наступне вивільнення позивача було повідомлено персонально під підпис не пізніше ніж за два місяці та запропоновано працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві. Судом встановлено що у період з 18.02.2020 по 21.04.2020 КП «МПРС» було прийнято на роботу 36 працівників, з яких на 31 посаду було працевлаштовано осіб із складу екіпажів пошуково-рятувальних суден підприємства. Позивач не могла бути працевлаштована на 31 посаду на плавзасобах КП «МПРС», оскільки не відповідає кваліфікаційним вимогам та у неї відсутня відповідна освіта і досвід. Прийняття [PERSON] на посаду фахівця служби флоту було здійснено відповідно до наказу КП «МПРС» від 23.01.2020 № 28-к. Отже, прийняття на роботу [PERSON] на посаду фахівця служби флоту було здійснено поза межами періоду надання попередження позивачу та її звільнення. Прийняття [PERSON] на роботу було здійснено відповідно до наказу №169-к від 20.03.2020, яким передбачено, що її прийнято на посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю з 23.03.2020 за переведенням з філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» на підставі її заяви від 27.01.2020. Таким чином суд доходить висновку, що посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю не була вакантною, оскільки була зайнята [PERSON] за переведенням. Судом також встановлено, що на посаду економіста 1-ї категорії відділу планування та прогнозування, начальника відділу внутрішньої безпеки, інженера 1 категорії енергозабезпечення сектора енергозабезпечення позивач не могла бути працевлаштована з огляду на відсутність відповідної освіти, досвіду роботи та невідповідності кваліфікаційним критеріям для вказаних посад. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були працівниками КП «МПРС», та в межах підприємства переведені відповідно на посаду провідного інженера служби флоту та інженера 1-ї категорії служби флоту. Окрім цього, таке переведення [PERSON] та [PERSON] відбулось поза межами спірних правовідносин. Щодо посад інженера 1 категорії відділу з організації закупівель та старшого фахівця з публічних закупівель відділу з організації закупівель судом встановлено, що відповідно до наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» зі штатного розпису підприємства виводився відділ з організації закупівель вцілому у складі: начальника відділу (1 одиниця), провідного інженера (1 одиниця), інженера 1 категорії (1 одиниця), старшого фахівця з публічних закупівель (1 одиниця). Таким чином посада інженера 1 категорії відділу з організації закупівель була скорочена, оскільки виведенню зі штатного розпису КП «МПРС» підлягав весь відділ з організації закупівель, зокрема і посада інженера 1 категорії відділу з організації закупівель, як і посада позивача. Посаду старшого фахівця з публічних закупівель відділу з організації закупівель також було скорочено згідно з наказом КП «МПРС» від 17.02.2020 № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». Як встановлено судом, старшого фахівця з публічних закупівель відділу з організації закупівель [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення. 15.04.2020 його було повідомлено про необхідність перенесення строку його звільнення на 15.05.2020 у зв`язку із змінами у Законі «Про публічні закупівлі», які вступають в дію з 19.04.2020 та необхідністю закінчення певних процедур по закупівлям підприємства. 30.04.2020 вказаний працівник з 01.05.2020, відповідно до штатного розпису, введеного в дію з 01.05.2020, переведений на новостворену посаду старшого фахівця з публічних закупівель відповідно до власноруч написаної заяви та наказу КП «МПРС» від 30.04.2020 № 268-к. Відповідачем на виконання Закону України Про публічні закупівлі вказаного працівника було переведено на посаду старшого фахівця з публічних закупівель та відповідно до наказу КП «МПРС» від 08.05.2020№ 328-н на нього покладено обов`язки виконання функцій уповноваженої особи з організації та проведення процедур закупівель. З огляду на вказане суд приходить висновку, що відповідачем під час звільнення позивача відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу КП «МПРС» № 228-к від 21.04.2020 було дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідачем дотримано вимог статті 43 КЗпП України під час звільнення позивача з огляду на наступне. Відповідно до приписів статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 01.03.2012 створено Професійну спілку працівників Морської пошуково-рятувальної служби, яка діє на підставі Статуту, який зареєстрований у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (свідоцтво про легалізацію профспілки, об`єднання профспілок за №62 від 16 лютого 2012 року). 22.07.2016 між трудовим колективом в особі Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби та КП «МПРС» укладено колективний договір на 2016-2019 роки (який є чинним на момент спірних правовідносин), затверджений Протоколом профспілкової конференції професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби від 22.07.2016 №1, зареєстрований Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за № 10/400-023 від 24.05.2017. Відповідно до п. 2.2.9. Статуту Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби, одним із завдань профспілки є надання згоди або відмова у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є\~членом профспілки. КП «МПРС» листом від 10.10.2019 № 41/580-19 Голові Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби [PERSON] було повідомлено про заплановані заходи щодо скорочення та оптимізації невиробничих, адміністративних та інших витрат, оптимізації організаційної структури підприємства та внесення змін до штатного розпису, в тому числі щодо скорочення штату працівників із зазначення відповідних структурних підрозділів та повідомлено, що вивільнення працівників не буде масовим. Станом на дату попередження про наступне вивільнення та на дату звільнення позивач була членом Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби. КП «МПРС» 15.04.2020 надіслано подання № 41/152-20 щодо надання згоди на звільнення позивача до Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби. Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби листом від 21.04.2020 № 48/19/22-20 повідомило КП «МПРС», що 21.04.2020 на засіданні Профспілкового комітету Профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби розглянуто вищезазначене подання та ухвалено рішення про надання згоди на звільнення позивача. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що відповідачем під час звільнення позивача дотримано вимог статті 43 КЗпП України. Доводи позивача та третьої особи Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" щодо необхідності отримання згоди на звільнення позивача у Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", яка є третьою особою у справі, не беруться судом до уваги, оскільки позивач стала членом Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" з 22.04.2020, тобто з дня наступного після видання КП «МПРС» наказу №228-к від 21.04.2020 про звільнення позивача та фактичного звільнення позивача. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на вказане суд приходить висновку, що правовідносини позивача та третьої особи у справі Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" виникли після видання КП «МПРС» наказу №228-к від 21.04.2020 про звільнення позивача та фактичного звільнення позивача, а отже знаходяться поза межами спірних правовідносин, відтак пояснення третьої особи у справі - Професійної спілки працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" не приймаються судом до уваги. Також судом встановлено, що на підприємстві не було масового вивільнення працівників в розумінні\~ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», та позивач не був зобов`язаний доводити до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників\~відповідно до вимог ч.3\~ст. 49-2 КЗпП України. Порушень статті 49-4 КЗпП України та статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» судом не встановлено. Судом встановлено, що у відповідачем не було допущено порушення вимог статті 42 КЗпП України щодо переважного права відповідача на залишення на роботі з огляду на наступне. Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. У процесі працевлаштування осіб, що підлягають звільненню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, при переведенні працівників, що підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги на залишення на роботі, встановлені\~статтею 42 КЗпП України\~(переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду). У даному випадку скорочувалась посада провідного інженера відділу з організації закупівель, дана посада на підприємстві була одна, відтак, оцінювати переважне право позивача на залишення на роботі необхідності не було, так як вона займала посаду, яка була одна і яка скорочена. За таких обставин, посилання позивача на недотримання переважного права на залишення на роботі безпідставні, так як у відділі з організації закупівель не було декількох посад провідних інженерів, з яких в порядку скорочення мала б залишитися одна. Крім цього, із штатного розпису було виведено в цілому відділ з організації закупівель. Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади, яка була одна на підприємстві та всього відділу в цілому. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 року у справі № 385/118/18 (провадження № 61-39160св18), постанові КЦС ВС від 27.05.2020 року справі № 229/267/18 (провадження № 61-45177св18)), постанові КЦС ВС від 19.11.2019 у справі № 296/869/18 (провадження № 61-47771св18). З огляду на вказане суд приходить висновку, що посилання позивача на недотримання переважного права на залишення на роботі безпідставні. Таким чином, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про визнання незаконним спірного наказу, у задоволенні якого відмовлено, а тому не підлягає задоволенню. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання розподілу судових витрат не\~підлягає розгляду. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функції об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed