Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати договір фінансового лізингу №001626 від 17.11.2014 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачений реєстраційний платіж в сумі 20000,00 грн. Позов обґрунтовує наступним. 17 листопада 2014 року між сторонами укладений договір Фінансового лізингу №001626 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор «МТЗ 82 Білорус». Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п.3.1 договору та специфікації, що є додатком №3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату в сумі 20000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. Позивачем був сплачений рахунок на суму 20000 грн. - платіж згідно договору №001626. Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в розмірі 20000 грн., який виявився комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, позивач же вважав, що це часткова оплата вартості трактора. В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона йому пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, позивачу протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Компанія відмовилась передавати позивачу предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 20000 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. У відповідності до пп.8.2.1 договору, перший лізинговий платіж складається в тому числі із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням цього договору (комісія за організацію) - розмір такої комісії за організацію становить 20000 гривень, цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» - виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. У пункті 5.4 договору передбачена можливість зміни вартості предмету лізингу і імперативний обов'язок лізингоодержувача єдиноразової доплати різниці такої вартості, а також сплати різниці комісії за організацію. Однак, у разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Згідно п.п.8.3, 8.8, 8.13 вказаного договору лізингові платежі можуть корегуватися. Так, п.8.13 договору передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку. Як вбачається предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, а тому прив'язка до зміни курсу долара США чи євро по відношенню до української гривні не ґрунтується на вимогах закону. Курсова різниця між гривнею України та іноземною валютою може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду. Однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди суперечить правовій природі договору фінансового лізингу. Крім того, передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися і в залежності від зміни законодавства, збільшення розміру податків і прирівняних до них платежів, збільшення митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу. Проте формули перерахунку не передбачено. Втім, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. В п.8.3 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п.8.4 договору). Пункт 8.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоотримувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п.8.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача. В п.п. 8.14, 12.2, 12.3, 12.7, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Всупереч зазначеним положенням у пункті 8.10 договору передбачено, що лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. У даному випадку несправедливими є наступні умови укладеного Договору фінансового лізингу: · про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника) - п.6.4. (порушення п.1 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, - пп.4.3.1, п.6.5., п.6.6, п.6.7, п.6.15, п.8.3, п.8.6, п.8.10, п.12.3, п.12.5 (порушення п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - п.8.8., п.12.11. (порушення п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається - пп.4.3.5 (порушення п.6 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі - п.8.3. (порушення п.11 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору - п.5.4, п.8.3, п.8.13.(порушення п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Несправедливі умови містяться також у пунктах п.11.3, п.11.5, п.12.4 Договору фінансового лізингу. Відповідно п. 8.15 Договору, споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. Згідно п. 12.11 Договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Однак вказана стаття договору суперечить положенням п.4 частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку комісія за організацію є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 25000 грн. Тому неповернення і цих коштів суперечить п. 4 та п. 5 ч. З вищевказаної статті Закону. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. З огляду на вищенаведене та враховуючи, що зміна чи визнання недійсним згаданих вище положень Договору фінансового лізингу, які містять несправедливі умови, зумовлює зміну інших положень зазначеного договору, такий підлягає визнанню недійсним у цілому. Також слід зазначити, що укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу). Так, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», частиною першою статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Тобто, предметом договору лізингу можуть бути тільки неспоживні речі, визначені індивідуальними ознаками. За змістом частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Отже, індивідуально визначеними є такі речі, які відрізняються від інших індивідуальними ознаками: а) єдині у своєму роді; б) відрізняються від інших кількома ознаками; в) вирізненні із загальної маси речей цього роду. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, як у договорі так і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу визначено: «МТЗ 82 Білорус» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки вона не визначена індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, стан (новий або бувший у використанні), його виробника, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо). Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому Договорі вони відсутні. Таким чином, позивачу нав'язаний договір, який містить істотний дисбаланс стосовно прав та обов'язків сторін - відповідач має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску (новий чи бувший у вжитку), будь-якої комплектації (що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості), будь-якої вартості, з гарантією чи без гарантії, а позивач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу (автомобіля) не сплативши значний штраф лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки, включно спричинені діловій репутації (п.12.10 Договору). У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. Так, у договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, іншими словами, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Як випливає із наведених договірних умов, - право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Крім того, за змістом договору лізингодавець має лише один обов'язок, передбачений в п. 4.1.1 Договору, - передати у користування лізингоодержувача предмет лізингу в порядку, передбаченому Договором. При цьому, як зазначено вище, договір не містить наслідків не виконання цього обов'язку. В свою чергу для лізингоодержувача встановлені жорсткі обов'язки. Що стосується процедури та часу передачі предмету лізингу, то вони в договорі визначені неоднозначно, пунктами 5.1, 5.2 Договору фінансового лізингу передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними в додатку № 1 до даного Договору. [PERSON] платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно з ч.1 ст.808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак пунктом 3.5 Договору відповідач не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання. Укладений сторонами Договір фінансового лізингу не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки: по-перше, відповідач включив у нього умови, які є несправедливими та які суперечать вимогам пунктів 1, 3-6, 11, 13 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є порушенням вимог частини першої названої статті вказаного Закону; по-друге, суперечить положенням Цивільного Кодексу України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов наступного змісту. 17.11.2014 року між позивачем сторонами було укладено договір фінансового лізингу №001626. згідно якого відповідач зобов'язується придбати та передати на умовах і фінансового лізингу у користування транспортний засіб (трактор МТЗ-82 «Беларус»), а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. При укладанні Договору [PERSON] сплатив 20000,00 грн. як комісійну винагороду за організаційні заходи відповідно до пп. «а», п. 8.2.1. Розділу 8 Договору. Позивач ознайомився з умовами Договору та його додатками, більше того представником відповідача була проведена робота по роз'ясненню умов договору про що, по результату переговорів, [PERSON] підписав відповідну заяву, де, зокрема, зазначено, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу № 001626 від 17.11.2014 року в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера, і отримав свій примірник договору та додатків. Також [PERSON] подав заяву на отримання фінансового лізингу від 17.11.2014 р., якою повідомив про свій намір укласти договір фінансового лізингу, вказав назву, марку, модель Предмета Лізингу і його вартість. [PERSON] сплатив 20000,00 грн. як комісійну винагороду за організаційні заходи відповідно до пп.«а» п.8.2.1 Розділу 8 Договору, що засвідчує свідоме прийняття Лізингоодержувачем умов Договору та початок виконання частини зобов'язань по Договору. Отже, на момент укладення Договору, Позивач усвідомлював свої обов'язки по Договору, був з ними згоден та, навіть, почав їх виконувати, про що свідчать підписані ним заяви та квитанція про сплату грошових коштів. При цьому ніяких питань стосовно несправедливості умов Договору не виникало. Станом на момент подання позовної заяви дія договору фінансового лізингу №001626 від 17.11.2014 р. триває. Відповідно до п. 1.3. Договору замовлення Предмету Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №3 до цього Договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця [PERSON] платежу. Позивач [PERSON] платіж не сплачував, а відтак, правових підстав для замовлення Предмету Лізингу не настало. Зволікання Позивача з виконанням умов Договору, зумовлює неможливість придбання Предмету Лізингу для Позивача. Оскільки дія Договору на даний момент триває, Позивач зобов'язаний виконувати умови Договору, який він особисто підписав. Також у нього є можливість змінити Предмет Лізингу або відмовитись від Договору в односторонньому порядку з настанням відповідних правових наслідків, передбачених п. 12.11. В будь-якому випадку, Позивач свої дії повинен оформлювати відповідною письмовою заявою, але таких заяв на адресу Відповідача не надходило. Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця,. що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Комісія за організацію Договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Зокрема, такими іншими витратами Відповідача є витрати, пов'язані з моніторингом, систематизацією та аналізом даних, отриманих з різних джерел по всій території України, зустрічами та перемовинами з дилерами та дистриб'юторами на предмет придбавання на вигідних для Лізингоодержувача умовах Предмету Лізингу, купівля визначеного Предмету Лізингу, наданням консультацій менеджером, прийняттям заяви на отримання фінансового лізингу, оформленням договору, роботою з клієнтом, організаційними заходами щодо підписання договору, організацією та супроводом договору протягом всього часу його дії (шість років), та іншими витратами, які виникають в процесі виконання Договору лізингу. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію - саме за послугу з організації Предмета Лізингу та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору, а тому Комісія за організацію - відповідає вимогам п. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг". До того ж тлумачити поняття співмірність розміру платежу наданій послузі після підписання Договору недоцільно, оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію. Замовлення являє собою отримання від продавця платіжного документа (рахунку) на оплату Товару, який, відповідно до спірного Договору, є Предметом Лізингу та подальше перерахування грошових коштів згідно цього платіжного документа. Ці відносини між Продавцем та Лізингодавцем є звичайними відносинами купівлі-продажу, де Лізингодавець виступає Покупцем. Тобто, ціна Предмету Лізингу може змінювалися в залежності від цінової політики Продавця до моменту надходження грошової суми в розмірі авансового платежу від Лізингоодержувача на рахунок Лізингодавця та перерахування всієї суми вартості Предмету Лізингу на рахунок Продавця. Лізингодавець не бере участі в формуванні ціни Предмету Лізингу, ціна надається Продавцем на момент перерахування коштів за Товар, про що і зазначено в Договорі. Вищевказане також підтверджується й наявністю в положеннях Договору пункту 5.4, який передбачає зміну вартості Предмета Лізингу, так як ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ніяким чином не може впливати на збільшення чи зменшення валютного курсу на ринку України, як наслідок - на цінову політику Продавця, та на вартість Предмета Лізингу. Наведення будь-якої формули розрахунку індексації лізингових платежів в тексті Договору - не передбачено чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» - відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Отже, застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», які регулюють відносини споживчого кредиту до відносин фінансового лізингу є спробою Позивача ввести суд в оману. Лізингоодержувач, підписуючи Договір погодився на всі його умови, підписав кожен його аркуш та заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджер-консультанта, а також підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість Предмета Лізингу, котрий він самостійно обрав. Позивач, формуючи висновки, виходить із сукупної відповідальності за Договором, і не зважає на той факт, що при належному виконанні своїх зобов'язань Лізингоодержувачем, ніякі санкції до нього не застосовуються, в договорі передбачені більшість можливих порушень Лізингоодержувачем на різних стадіях виконання Договору, але фактично, якщо порушення вчиняється, то санкція за це порушення застосовується конкретно до вчиненого, а не сукупно, як це декларується позивачем. Права позивача передбачені як загальними законами (Конституція України, Цивільний кодекс України тощо) так і спеціальними (Закон України «Про фінансовий лізинг», Закон України «Про захист прав споживачів» тощо). Договір не суперечить жодному нормативному акту, конкретизуючи лише права Лізиигодавця при певних, чітко визначених обставинах. Позивач безпідставно стверджує, що пункт 8.10 Договору суперечить ч.6 ст.762 ЦК України, та зазначеними умовами спірного договору порушується його право на звільнення від сплати лізингових платежів у випадку неможливості використання предмету лізингу, яке закріплене ч.6 ст.762 ЦК України, оскільки зазначені умови договору визначені з урахуванням ст.6 ЦК України, а також містять в собі перелік умов за наявності яких в договірних зобов'язань в частині сплати платежів залишаються чинними. Умови пункту 8.10 Договору регулюють правовідносини сторін, які складаються між ними після виконання Відповідачем обов'язку щодо придбання та передачі у користування Предмета Лізингу Позивачу. Неможливість сплати щомісячних лізингових платежів Позивачем, після отримання ним у користування Предмета Лізингу, призводить лише до невиконання Позивачем умов Договору та порушення прав Відповідача на отримання лізингових платежів за користування Предметом Лізингу. А відшкодовувати або зменшувати суми лізингових платежів у зв'язку з можливою перервою в експлуатації Предмета Лізингу, після передачі його у користування Позивачу, є неможливим, так як після здійснення такої передачі відповідальність за стан Предмету Лізингу та можливість його експлуатації лежить лише на Лізингоодержувачу - тобто Позивачу. Враховуючи викладене вбачається, що умови пункту 8.10 Договору не суперечать ч.6 ст.762 ЦК України, так як регулюють зобов'язання Позивача, після того коли Лізингодавець взяті на себе зобов'язання за Договором вже виконав. В укладеному між Сторонами Договорі не містяться несправедливі умови, а тому твердження Позивача про наявність таких умов у Договорі є необґрунтованим та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", - Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо проаналізувати умови Договору то вбачається, що у даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між Сторонами чи порушення принципу добросовісності які створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків, оскільки в договорі відсутні обов'язки Лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Щодо відсутності у Договорі істотного дисбалансу прав та обов'язків - зазначені у Договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 10. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», де визначено загальні права та обов'язки лізингодавця і Лізингоодержувача. Крім того, у ч.3 ст.10 та у ч.4 ст.11 зазначеного Закону вказано, що Лізингодавець, Лізингоодержувач можуть мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. Підставами для визнання умов договору несправедливими є: не встановлення у договорі умови про право Позивача на одержання відповідної компенсації у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; не встановлення у договорі умови про право Позивача на розірвання договору у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Таке право Позивача передбачено п. 12.11 ст. 12 Договору, відповідно до якого - у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми [PERSON] платежу. Як вбачається зі змісту вказаного пункту Договору Позивач має право не лише розірвати договір зі своєї ініціативи, а й отримати компенсацію у зв'язку з його розірванням. Крім того, право Позивача розірвати Договір фінансового лізингу передбачено п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якого Лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Враховуючи вищевикладене вбачається, що право Позивача на розірвання Договору та отримання компенсації у зв'язку з таким розірвання, передбачено як спеціальним законом, так і самим Договором, а тому вищезазначені твердження Позивача про недійсність умов Договору п. 4, п. 6 та п. 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Істотні умови Договору, що визначені спеціальним законом, містяться в Договорі та Додатках до нього. Так. Предмет Лізингу визначений в п. 3.1 Договору, в Додатках №1, №2 та №3 до Договору, а також Предмет Лізингу Позивачем був визнаний у заяві на отримання фінансового лізингу від 17.11.2014р. ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст.806 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та відповідно купує Предмет Лізингу до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій д умов, що підтверджується укладеним Додатком № 3 до Договору (Специфікація). Доказом того, що укладений між сторонами Договір за видом є договором непрямого лізингу є заява на отримання фінансового лізингу, в якій визначено Предмет Лізингу за попереднім погодженням з Позивачем, а також підписаний Додаток №3 до Договору (Специфікація) в якому також вказаний Предмет Лізингу визначений Позивачем. Висновки Позивача, про те, що вибір продавця Предмета Лізингу за договором здійснює Відповідач не відповідають дійсності, оскільки пунктом 1.4 Договору прямо вказано про те, що Лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ (транспортний засіб) та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. В такому випадку Лізингоодержувач подає Лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви Продавця (постачальника). Враховуючи відсутність такої заяви Лізингоодержувача у додатках до Договору вбачається, що Позивач не скористався наданим правом обрати Продавця (постачальника) Предмету Лізингу. Відповідно до умов договору, Позивач під час прийняття Предмету Лізингу протягом 3-ох днів зобов'язаний його оглянути, та у разі наявності дефектів може відмовитися від підписання акту приймання-передачі, а Відповідач у такому випадку повинен замінити такий Предмет Лізингу. Тобто п. 5.7 Договору чітко визначено відповідальність Відповідача перед Позивачем відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, а саме у вигляді заміни Предмета Лізингу. Посилання Позивача на те, що ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" своїми діями ввела його як споживача в оману не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] погодився з умовами та самостійно підписав Договір №001626, обрав на власний розсуд Предмет Лізингу по Договору і ознайомився з умовами Договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 17.11.2014р. На підставі чого, просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.11.2014 року сторонами укладений договір фінансового лізингу №001626, що підтверджується договором та заявою позивача на отримання фінансового лізингу від 17.11.2014 року. Відповідно до п. 1.1 Договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Предметом лізингу є трактор МТЗ892 Білорусь (п.3.1 договору). Відповідно до п. 1.4 договору, лізиногоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця (постачальника) транспортного засобу. Згідно з Додатком №1 по договору, квитанцією від 17.01.2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» встановлена сплата позивачем відповідачу за договором №001626 комісії за організацію в сумі 20000 гривень. Про сплату інших сум за договором позивач не зазначає, доказів на підтвердження цього суду не надав. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково придбати не потрібні йому послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах. Згідно до приписів ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається із змісту договору лізингу, укладенного між сторонами, комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. У відповідності до п.2.1 цього договору авансовий платіж складається в тому числі із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням цього договору («комісія за організацію»), яка визначена у додатку №1. Із вказаного додатку вбачається розмір такої комісії за організацію становить 20000,00 грн. Суд вважає, що комісія за організацію не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу у розумінні ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Пунктом п.12.11 договору лізингу передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем комісія за організацію даного договору лізингоодержувачем не повертається. Позивач посилався, що умови п.п. 4.3, 5.4, 6.4-6.7, 6.15, 8.3, 8.6, 8.8, 8.10, 8.13, 12.3, 12.5, 12.11 договору є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка у розумінні ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Формально сплата позивачем 20000 гривень як комісійної винагороди за підготовку та укладання договору передбачена договором (п.8.1, та додаток 1 до договору), з умовами якого погодився підписавши його позивач. Однак, вирішуючи спірні правовідносини, що склалися, неприпустимо грунтувати судове рішення лише на формальних підставах. Стаття 1 ЦПК України закріплює головний принцип цивільного судочинства - справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Цілком логічно та безспірно, що жодна особа свідомо, розуміючи явну, очевидну невигідність з економічної точки зору, не погодилася б сплачувати 20000 гривень лише як винагороду за посередніцькі послуги, оскільки ця сума вочевидь не відповідає обсягу робіт та ефекту, який отримує споживач. Ця сума є надто завищеною, що робить загальні витрати на придбання трактору значно вищіми за його ринкову ціну. Зазначені обставини вказують на порушення прав позивача при укладені договору та частковому його виконанні. Порушені права підлягають судовому захисту шляхом визнання договору недійсним та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої на виконання договору суми 20000 гривень. Такий спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності, жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідача, оскільки він не поніс та не міг поністи жодних витрат, крім укладання договору, який для нього є стандартним. На стандартність, массовість договору вказує його номер "001626" а також те, що договір виконаний шляхом рукописного заповнення печатного бланку. Оскільки крім риквізитів споживача договір не містить інших відомостей, які б відрізнялись від інших подібних договорів, його не можна вважати унікальним, на підготовку якого могли бути витрачені значні час та зусилля. На формальний характер оспорюваного договору фінансового лізінгу вказує також те, що в ньому зазначено місце укладення - м. Київ, хоча договір було укладено та підписано в м. Вінниця, що підтверджується тим, що в день підписання договору 17.11.2014 р. в 10 годин 29 хвилин позивач вже сплатив відповідачу за умовами договору № 001626 20000 гривень в м. Вінниця відповідно до наданої позивачем копії квитанції Вінницької філії ПАТ КБ Приватбанк м. Вінниця. Крім того, умови договору про збільшення розміру комісії за організацію в разі збільшення вартості Предмету Лізингу, не повернення різниці комісії за організацію в разі зменшення вартості Предмету Лізингу, неповернення цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, тому суд визнає п.п.5.4, 12.11 договору фінансового лізингу №001626 від 17.11.2014 року несправедливою умовою договору, оскільки наявність цих пункту порушує принцип добросовісності. Похідні вимоги позивача про повернення цього платежу за організацію даного договору у розмірі 20000,00 грн. також підлягають задоволенню. Відповідно до п.5.2 спірного договору, комісія за організацію фактично впливає на авансовий платіж, який в свою чергу впливає на передачу Предмету Лізингу. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли визнання недійсним положення договору зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Суд встановив, що недійсність положень п.п.5.4, 12.11 спірного договору зумовлюють зміну інших його положень, а тому на вимогу позивача визнає договір недійсним в цілому. Частиною 3 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved