Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач подала до суду позов до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Позов обґрунтувала тим, що відповідач неналежним чином сплачує аліменти та не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх здоров»ям та навчанням, не дбає про їх духовний розвиток. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що після розлучення з позивачкою він намагався спілкуватись з дітьми, але згодом у нього з»явилась нова сім»я, народилась дитина і він займається нею. Із синами останній час він не спілкується, оскільки, на його думку, позивач налаштувала дітей проти нього, діти самі не бажають спілкуватись з ним. Він сплачує аліменти на утримання дітей, але не регулярно, мала місце заборгованість, яка на цей час погашена. Молодший син його майже не знає, оскільки він був маленький, коли їх родина з позивачкою розпалась, а старший син не бажає з ним спілкуватись в 2015 році він передав зі своєю матір»ю на день народження старшого сина гроші у подарунок, але син їх повернув. Він не намагався зустрітись з дітьми після школи, не звертався до вчителів та не цікавився їх навчанням. Для зустрічей з дітьми потрібні гроші, яких у нього немає. При цьому вважає, що немає жодних підстав для позбавлення його батьківських прав. Представник органу опіки та піклування надала суду висновок органу опіки, яким визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно обох дітей, та підтримала цей висновок у судовому засіданні, заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 року, та розірвали шлюб в 2011 році. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], батьком яких у свідоцтвах про їх народження 1-ЖС №038867 від 11.01.2000 року та 1-ЖС №107251 від 22.01.2009 року відповідно вказано відповідача. Після розлучення сторін діти проживають з матір»ю, батько проживає окремо. Позивач працює, діти навчаються у загальноосвітній школі №58. Згідно довідок, наданих загальноосвітньою школою №58 22.03.2016 року №43,46, діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в цій школі в 10-му та у 1-му класах відповідно, їх батько [PERSON] не бере участі у їх вихованні, не приходить до школи, не спілкується з вчителями, не приймає участі у батьківських зборах та у сплаті внесків, вихованням дітей займається мати. Згідно розрахунку Заводського ВДВС станом на 01.04.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей за рішенням суду складає 21746,60 грн.. Згідно розрахунку Заводського ВДВС станом на 01.05.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей за рішенням суду складає 2973,60 грн., погашення здійснювалось у грудні 2015 року квітні 2016 року, що підтверджується, також, наданими копіями поштових переказів аліментів на ім»я позивачки, чого сторони по справі не оспорюють. Згідно висновку органу опіки та піклування від 04.08.2016 року, орган опіки не вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно обох дітей. У висновку зазначено, що дослідити умови проживання [PERSON] не вдалось, оскільки він у телефонній розмові вказав що працює та не зможе пустити спеціалістів до помешкання; на засідання органу опіки [PERSON] викликався, але не прийшов; мати дітей [PERSON] не змогла навести причини та мотиви для позбавлення відповідача батьківських прав; [PERSON] відмовився спілкуватись зі спеціалістами а [PERSON] підтримав матір, але негативних емоцій щодо батька не має. У судовому засіданні опитаний [PERSON] [INFO], який суду пояснив, що він не спілкується з батьком, оскільки не хоче спілкуватись. Вважає, що оскільки у батька інша сім»я, то батько сам не хоче з ним спілкуватись та бачити його, батько не проявляє такої ініціативи. Коли [PERSON] був молодший, він хотів спілкуватись з батьком, але той знаходив приводи для відмови, а тепер він сам не хоче спілкуватись з батьком. Мати не налаштовує його проти батька. Останній раз спілкувався з батьком рік тому, але нормального спілкування не сталось. Батько не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям та не допомагає. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає із мамою, братом та дідом, батька давно не бачив та не скучив за ним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає давно і позивачку, і відповідача і його батьків, а також обох дітей. Їй відомо, що після розлучення позивача та відповідача батько дуже мало спілкується із дітьми. Їй не відомо, щоб позивач перешкоджала йому спілкуватись з синами, проте їй відомо, що такого спілкування майже немає. Вважає, що діти самі не хочуть спілкуватись з батьком. Так, в 2015 році відповідач через свою матір передав старшому сину [PERSON] на день народження гроші у подарунок, але [PERSON] повернув їх батьку. Також їй відомо, що відповідач сплачує аліменти, але у нього інша сім»я і грошей не вистачає, тому його матір допомагає сплачувати борг по аліментах. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача. Його син майже перестав спілкуватись із своїми синами після того, як у нього з»явилась інша сім»я та дитина. Видимих перешкод з боку позивачки у спілкуванні відповідача із дітьми немає, принаймі, йому із матір»ю позивачка жодних перешкод у спілкуванні з онуками не чинить. В 2015 році відповідач разом зі свідком та своєю матір»ю приходив на день народження дітей, при цьому позивач не перешкоджала цьому. До утворення нової сім»ї відповідач спілкувався з дітьми, дзвонив старшому сину, потім перестав. Відповідач працює та забезпечує свою сім»ю, у нього утворюється заборгованість по аліментам, але він її погашає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір»ю відповідача. Він дійсно майже не спілкується зі своїми синами, але вона вважає, що позивач таки налаштовує дітей проти батька. Коли відповідач створив іншу сім»ю, то перестав спілкуватись з дітьми. Він працює, але грошей не вистачає га всі потреби, тому у сина виникає заборгованість по аліментах. Вона допомагає сину погасити заборгованість. У її сина немає грошей зустрічатись із дітьми, оскільки їх треба водити у кіно чи цирк, щось їм додатково купувати, але такої можливості у відповідача немає. Вислухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 164 СК України матір, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Але слід зазначити, що така міра є край суворою і тому повинна, насамперед, сприяти захисту інтересів дитини та позитивному результату у долі дитини. У ст. 32 Конституції України зазначено, що "Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України..." Відповідно до ст. 51 Конституції України "...Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою". Згідно зі ст.111 Закону України «Про охорону дитинства "...Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків". Відповідно до ст.112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї". "Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили". У преамбулі до Конвенції ООН «Про права дитини» зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини «кожен має право на повагу до свого... сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". У рішеннях Європейського Суду у справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства" встановлено що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві». В даному випадку суд приходить до висновку про те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач таким чином ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дітей, що побавлення його батьківських прав буде насамперед способом захисту їх прав та інтересів. Суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей не дасть позитивного результату у їх долі, і таке втручання у долю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не буде здійснено «згідно із законом», не буде відповідати законним цілям та їх правам та інтересам, та не є необхідним у даному випадку. Так, відповідач здійснює свій обов»язок щодо утримання дітей, хоча і допускає заборгованість по аліментах, яку згодом погашає. Відповідач дійсно майже не спілкується із дітьми, проте він бачить небажання самих дітей спілкуватись із ним, що у судовому засіданні підтвердив і неповнолітній [PERSON], проте у [PERSON] дійсно, як зазначено у висновку органу опіки та піклування, немає негативного ставлення до батька, є певна доля образи на батька, але суду не надано даних про те, що відносини між батьком та дітьми в даному випадку не підлягають виправленню. Крім того, у відповідача є стійка впевненість щодо того, що позивач зі свого боку налаштовує дітей проти нього, хоча він і не надав суду жодних доказів в обгрунтування цих своїх тверджень. З таких підстав, враховуючи те, що позивач не навела суду достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, та враховуючи пояснення самих дітей та висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що для позбавлення [PERSON] батьківських прав в даному випадку підстав, передбачених законом, немає.

Outcome: dismissed