Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської державної нотаріальної контори про зняття арешту з належного позивачеві майна за реєстраційним номером обтяження №3677203 від 01.09.2006 року, що був накладений Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, 05.08.2003 року був укладений договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0875 гектарів, розташовану на території Прилуцької міської ради за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до якої входила вказана земельна ділянка, яку [PERSON] успадкував після смерті свого батька. 07.07.2019 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] купив у [PERSON] зазначену вище земельну ділянку. Але у серпні 2019 року позивач дізнався, що на земельній ділянці, власником якої він є, існує обтяження (заборона) з реєстраційним номером обтяження: 3679615, зареєстрована 04.09.2006 року за №3679615 Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: не вказано, об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Проте відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру боржників з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України, на виконанні в органах державної виконавчої служби (державних виконавців) відсутні виконавчі провадження стосовно позивача, [PERSON] та [PERSON] , а згідно з довідкою №1873 від 02.08.2019 року КП «Прилуцького МБТІ», станом на 31.12.2012 рік право власності за адресою: [ADDRESS] - не зареєстровано. Позивач правомірно придбав згадану вище земельну ділянку, однак з невідомих йому причин це майно перебуває під арештом, що обмежує його як власника реалізовувати свої права щодо володіння, користування та розпоряджання своїм нерухомим майном, у зв`язку чим він був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте останній подав письмову заяву до суду, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу у відсутності сторони позивача (а.с.33) Представник відповідача Прилуцької міської державної нотаріальної контори до суду також не з`явився, проте у своєму листі проти позовних вимог не заперечував та просив справу розглянути без його участі (а.с.23). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №176129294 від 02.08.2019 року, що за адресою: [ADDRESS] , існує обтяження (заборона), а саме: реєстраційний номер обтяження: 3679615, зареєстрована Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 04.09.2006 року за №3679615, підстава обтяження: не вказано, об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, власник: [PERSON] (а.с.12). 05.08.2003 року було укладено договір дарування земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №8275, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0875 гектарів, розташовану на території Прилуцької міської ради за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.8). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9) [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №760 (а.с.10), після смерті [PERSON] його син [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 0,0875 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер: 7410700000:04:005:0049 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №2110, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0875 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 7410700000:04:005:0049 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.11). Згідно з копією довідки №1873 від 02.08.2019 року, виданої КП «Прилуцьким МБТІ» станом на 31.12.2012 рік право власності за адресою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.13). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 05.08.2019 року [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , в такому реєстрі відсутні (а.с.14-16). Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відповідно до п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року №470/7, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах. На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз.2 ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки незняття арешту з належного йому майна порушує його право власності щодо нього. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, з відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ст.328 ЦК України прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] не є боржниками будь-якого виконавчого провадження, а тому жодних правових підстав наявності, а також продовження арешту на майно на даний час немає. Отже, позивач обґрунтовано звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням наведеного та зібраних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, знайшли в судовому засіданні своє підтвердження та обґрунтування в частині правомірності зняття арешту з належного позивачеві майна, за реєстраційним номером обтяження №3677203 від 01.09.2006 року, що був накладений Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, а тому позов підлягає задоволенню. На основі викладеного та ст.4, 15, 16, ч.1 ст. 317, ст.321, 391, 593, 598, 604 Цивільного кодексу України, ст.1, 15, 48, 56, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved