Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

04 червня 2020 року позивач, звернулася до суду з позовом до Великобагачанської районної державної адміністрації про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, посилаючись на те, що після смерті [INFO] матері [PERSON] позивач [PERSON] та її син [PERSON] в рівних частинах кожний отримали спадкове майно, яке складалося з права на земельну частку (пай), площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, що знаходилась в колективному сільськогосподарському підприємстві «Вітчизна» Великобагачанського району та належала померлій на підставі сертифікату ПЛ № 019287, виданого Великобагачанською районною державною адміністрацією 30 вересня 1996 року та зареєстрованого 22 жовтня 1996 року під № 882. Позивачу та її сину [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене вище спадкове майно. Після смерті [INFO] сина [PERSON] позивачка [PERSON] 16 листопада 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 639017 на його спадкове майно. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 639017 Великобагачанською районною державною адміністрацією позивачці [PERSON] 23 червня 2006 року було помилково видано державний акт серії ПЛ № 170996 на земельну ділянку площею 2,535 гектара, яка є частиною земельної ділянки площею 5.070 гектара, співвласником якої позивачка [PERSON] вже являється на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 120582 від 11 лютого двохтисячного року, про що свідчить державний акт серії IV-ПЛ № 047919 виданий Корнієнківською сільською радою Великобагачанського району 24 липня 2001 року та зареєстрованого в книзі під № 889, кадастровий номер 5320281800:00:002:0051. Описана помилка призвела до того, що позивачка [PERSON] на даний час не може реалізувати своє право на землю та належним чином оформити до кінця згідно чинного законодавства право власності на успадковану земельну частку (пай). При зверненні до державного реєстратора для реєстрації спадкового майна, позивачу було відмовлено в цьому у реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,070 гектара в зв`язку з відсутністю її кадастрового номера, адже цьому заважає наявність державного акта серії ПЛ № 170996, помилково виданого Великобагачанською районною державною адміністрацією 23 червня 2006 року на земельну ділянку площею 2,535 гектара, яка є частиною земельної ділянки площею 5.070 гектара, власником якої позивачка [PERSON] вже являється, а тому позивач просив суд визнати державний акт недійсним. 27 листопада 2020 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що позивач просить визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію нерухомого майна. В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити на підставі обставин зазначених у письмових заявах поданих до суду (а.с. 67). Відповідач - Великобагачанська районна державна адміністрація в підготовче судове засідання не з`явилися, направили до суду листа, в якому позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти його задоволення (а.с. 36-51). Третя особа - Рокитянська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області до суду не прибули, надіслали листа про розгляд справи у їхню відсутність, заперечень щодо позову не висловили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 120582 від 11 лютого 2000 року, позивач [PERSON] та її син [PERSON] в рівних частинах кожний отримали спадкове майно, яке складалося з права на земельну частку (пай), площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, що знаходилась в колективному сільськогосподарському підприємстві «Вітчизна» Великобагачанського району та належала померлій на підставі сертифікату ПЛ № 019287, виданого Великобагачанською районною державною адміністрацією 30 вересня 1996 року та зареєстрованого 22 жовтня 1996 року під № 882 (а.с. 9). Відповідно до Державного акту серії IV- ПЛ № 047919 про право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 120582 від 11 лютого 2000 року, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2.5350 гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 889 (а.с. 10). Відповідно до додатку до Державного акту ІІІ-ПЛ № 032538 про право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 120582 від 11 лютого 2000 року, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2.5350 гектара, для ведення сільського господарства, розташовану на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 773 (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, 16 листопада 2005 року позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 639017 на спадкове майно, яке складалося з права власності на приватизовану земельну ділянку, площею 2,5350 гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району та належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 047919, виданого Корнієнківською сільською радою Великобагачанського району 24 липня 2001 року та зареєстрованого в книзі під № 889, кадастровий номер 5320281800:00:002:0051 (а.с. 14). З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 170996 (а.с. 16), виданого 23 червня 2006 року на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 639017 від 16 листопада 2005 року, вбачається, що земельна ділянка площею 2,5350 гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району є частиною земельної ділянки площею 5.070 гектара, співвласником якої позивачка [PERSON] вже являється на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 120582 від 11 лютого двохтисячного року, про що свідчить державний акт серії IV-ПЛ № 047919 виданий Корнієнківською сільською радою Великобагачанського району 24 липня 2001 року та зареєстрованого в книзі під № 889, кадастровий номер 5320281800:00:002:0051. Тобто Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 170996 виданий помилково. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5320281800:00:002:0051, площею 2,534 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрована за № 950782353202, запис про право власності № 15020069 (а.с. 41). Рішенням державного реєстратора від 02 квітня 2020 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,070 гектара в зв`язку з відсутністю її кадастрового номера (а.с. 20). Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодекс України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р., на сьогоднішній день, державні акти на право власності на землю не виготовляються, не видаються і не реєструються. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц, зроблено висновок, що "визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку". Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що "оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку". Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) На підставі викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, визнати недійсним державний акт на право власності на землю та скасувати реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Outcome: approved