Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Женева» звернулось до суду із позовом до [PERSON], третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Даарія Плюс», про витребування від [PERSON] на користь ТОВ «Женева» нерухомого майна, а саме приміщення подарункового магазину, загальною площею 124,0 кв.м., що знаходиться по вул. Руська, 19 в м. Тернопіль та визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «Женева» права власності на дане нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою господарського суду м. Києва від 21.11.2013 року по справі №5011-43/12756-2012 ТОВ «Женева» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В рамках процедури банкрутства ТОВ «Женева» ліквідатором було встановлено факт незаконного вибуття із власності ТОВ «Женева» нерухомого майна, а саме приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 19. А саме, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.11.2007 року №1702 за [PERSON] "Женева" зареєстровано нерухоме майно, а саме приміщення подарункового магазину за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19, загальною площею 124,0 м.кв., що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 25.02.2010 року між [PERSON] "Женева" та адвокатом [PERSON] було укладено угоду про врегулювання боргових зобов'язань, відповідно до умов якої боржник визнає і підтверджує свій борг на користь кредитора станом на день укладення даної угоди у сумі 2 млн. грн. за договором №21/07-05 про надання правової допомоги від 21.07.2005 року та зобов'язується повернути у строк до 25.02.2012 року. Згідно п. 1.5. вказаної угоди сторони погодили, що у разі не погашення, несвоєчасного погашення боргу боржник з метою припинення боргового зобов'язання та погашення боргу в порядку відступного передає належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема, приміщення подарункового магазину. 25.02.2010 року між [PERSON] "Женева", в особі директора [PERSON] та адвокатом [PERSON] підписано акт приймання-передачі нерухомого майна в порядку відступного, з якого вбачається, що боржник в порядку та на умовах Угоди про врегулювання боргових зобов'язань від 25.02.2010 року передає кредиторові з метою припинення боргового зобов'язання та погашення боргу в порядку відступного нерухоме майно, що належить йому на праві власності, зокрема, приміщення подарункового магазину, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська, (вул. Леніна), буд. 19. 01 квітня 2013 року прийнято рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/2991/13-ц за позовом ТОВ "Женева" до [PERSON] про визнання договору припиненим та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ "Женева", [PERSON] про визнання правочину, щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного дійсним та визнання права власності на майно, яким в задоволені позову ТОВ "Женева" відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Припинено право власності ТОВ "Женева" на нерухоме майно: зокрема, приміщення подарункового магазину, загальною площею 124,0 кв.м., що знаходиться по вул. Руська, 19 в м. Тернопіль. В подальшому за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ "Женева" рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року у справі №200/2991/13-ц рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог. У відповідності до протоколу загальних зборів засновників від 01.07.2013 року, Статуту ТОВ «Даарія Плюс» та акту приймання-передачі майна від 01.07.2013 року, [PERSON] вказане нерухоме майно було передано до статутного капіталу ТОВ «Даарія Плюс». У зв'язку з вищевказаними обставинами ТОВ «Женева» звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Даарія Плюс» про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. 23.06.2014 року рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/329/14-г/17 за позовом ТОВ «Женева» до ТОВ «Даарія Плюс» про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2014 року у справі №921/329/14-г/17 апеляційну скаргу ТОВ «Женева» було задоволено, рішення господарського суду Тернопільської області від 23.06.2014 року скасовано. Витребувано у ТОВ «Даарія Плюс» нерухоме майно, а саме приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, та повернуто дане майно у володіння ТОВ «Женева». Однак, під час проведення реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, ТОВ «Женева» стало відомо про існування договору купівлі-продажу даного приміщення від 30.05.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №4509, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та укладеного між ТОВ «Даарія Плюс» та [PERSON]. У зв'язку вищезазначеною обставиною, позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо даного нежитлового приміщення, а саме позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього не може бути зареєстроване належним чином. За таких обставин, ТОВ «Женева», як власник даного майна, вважає, що згідно положень ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України наявні всі правові підстави для витребування належного їй майна від особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула це майно з незаконних підстав. Звертає увагу на те, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна відбулося 30.05.2015 року, тобто вже після винесення постанови Львівського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 28 жовтня 2014 року про відмову ТОВ «Даарія Плюс» у задоволенні касаційної скарги на Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2014 року. Після поданих представником відповідача письмових заперечень представник позивача надала додаткові письмові пояснення, згідно яких вказує на те, що ТОВ «Женева» не брала участі ні в укладенні договору відступлення права вимоги між ПАТ «ПроКредитБанк» та ПП «Комфорт» щодо сплати грошового зобов'язання та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, ні в судових засіданнях Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/19601/14-ц, не знала і не могла знати про укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] Тобто, воля ТОВ «Женева» не була спрямована на подальше вибуття майна з його власності. Навпаки позивач вчиняв усі дії, щоб зареєструвати за собою право власності на майно та унеможливити подальший його незаконний перехід до інших осіб. Оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено первинне вибуття майна з власності поза волею позивача, відтак подальші правові підстави переходу майна позивача до добросовісних набувачів значення не мають. На думку позивача, право власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Також заперечує те, що до даних правовідносин можливо застосувати ч. 2 статті 388 ЦК України, так як нерухоме майно не було продане у порядку встановленому для виконання судових рішень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних та письмових поясненнях та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надав суду письмові та усні пояснення, згідно яких 29.04.2008р. між позичальником ЗАТ «Діадема» та кредитором ЗАТ «ПроКредитБанк» укладено рамкову угоду №3373, за якою кредитор ЗАТ «ПроКредитБанк» зобовязувався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування. В межах рамкової угоди 29.04.2008р. між ЗАТ «Діадема» та ЗАТ «ПроКредитБанк» був укладений договір про надання траншу (кредиту) в сумі 150000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних на строк 84 календарних місяці. З метою забезпечення виконання зобовязань ЗАТ «Діадема» між ЗАТ «ПроКредитБанк» та позивачем 29.04.2008р. укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавцем в іпотеку передано приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська, буд. 19. У звязку із неналежним виконанням ЗАТ «Діадема» умов рамкової угоди та договору про надання траншу, рішенням господарського суду м. Києва від 24.09.2012р. з метою погашення заборгованості перед ЗАТ «ПроКредитБанк» звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів. У звязку із переходом права власності на предмет іпотеки від позивача до третьої особи та збереженням обтяження права власності на предмет іпотеки на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку», ухвалою господарського суду м. Києва від 14.04.2014р. було затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ «ПроКредитБанк» та третьою особою. Так як 26.09.2014р. третя особа відмовилась від мирової угоди, внаслідок чого 01.10.2014р. ПАТ «ПроКредитБанк» уклало з ПП «Комфорт» договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ «ПроКредитБанк» відступає, а новий кредитор ПП «Комфорт» приймає право вимоги, належне первісному кредитору, та зобовязується сплатити за це грошові кошти, за рамковою угодою та договором про надання траншу, на користь первісного кредитора в порядку та на умовах, визначених цим договором. Також 01.10.2014р. між ПАТ «ПроКредитБанк» та ПП «Комфорт» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 28.11.2014р. дозволено ПП «Комфорт» самостійно реалізувати предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу з правом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем та з наданням ПП «Комфорт» всіх повноважень продавця. На підставі договору іпотеки від 29.04.2008р., договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, рішення Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 28.11.2014р. та статті 38 Закону України «Про іпотеку», 30.05.2015р. між ПП «Комфорт» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ПП «Комфорт», як іпотекодержатель, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Діадема» за рамковою угодою від 29.04.2008р. та договором про надання траншу від 29.04.2008р., передало у власність , а відповідач прийняв нерухоме майно. Відповідач посилається на те, що незалежно від переходу права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, від іпотекодавця до іншої особи, іпотека зберігається та є дійсною для набувача. В разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання, іпотекодержатель має право, в порядку визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом його продажу від власного імені, через укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем. Заборгованість ТОВ «Діадема» за рамковою угодою від 29.04.2008р. та договором про надання траншу від 29.04.2008р. визнана судовими рішеннями, є безспірною, рамкова угода та договір про надання траншу недійсними не визнавались. Вважає, що ПП «Комфорт» та відповідач укладаючи договір купівлі-продажу від 30.05.2015р. діяли в межах визначених законом. Також, відповідач посилається на те, що договір купівлі-продажу від 30.05.2015р. укладений на виконання рішення суду (Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 28.11.2014р.), а тому, в силу ч. 2 статті 388 ЦК України, майно відчужене за цим договором не може бути витребуване від відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа явку в судове засідання свого представника не забезпечила, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 29.04.2008р. між позичальником ЗАТ «Діадема» та кредитором ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено рамкову угоду №3373, за якою кредитор ЗАТ «ПроКредит Банк» зобовязувався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування. На підставі та умовах рамкової угоди 29.04.2008р. між ЗАТ «Діадема» та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладений договір про надання траншу №1.37916/3373 на суму 150000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних на строк 84 календарних місяці. З метою забезпечення виконання зобовязань ЗАТ «Діадема» між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] «Женева» 29.04.2008р. укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавцем в іпотеку передано приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська, буд. 19. В подальшому приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська, буд. 19 вибуло із власності [PERSON] «Женева» у власність [PERSON] «Даарія Плюс». Постановою господарського суду м. Києва від 21.11.2013р. по справі №5011-43/12756-2012 [PERSON] «Женева» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2014р. по справі №921/329/14-г/17, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014р., апеляційну скаргу ТОВ «Женева» задоволено, рішення господарського суду Тернопільської області від 23.06.2014 року скасовано. Витребувано у ТОВ «Даарія Плюс» нерухоме майно, а саме приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, та повернуто дане майно у володіння ТОВ «Женева». При розгляді даної справи колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про недобросовісність [PERSON] «Даарія Плюс» як набувача майна, з огляду на те, що майно вибуло з володіння [PERSON] «Женева» поза його волею внаслідок постановлення судом рішення, яке в подальшому було скасоване, окрім того, одним із засновників [PERSON] «Даарія Плюс» є [PERSON], який являвся директором позивача, що від імені позивача підписував угоду про врегулювання боргових зобовязань та акту приймання-передачі до вказаного договору, відтак набувач знав про наявність перешкод для передачі майна до статутного капіталу відповідача. Даною постановою Львівського апеляційного господарського суду встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.11.2007 року №1702 за [PERSON] "Женева" зареєстровано нерухоме майно, а саме приміщення подарункового магазину за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, заг. площею 124,0 м.кв., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 05.12.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16932332 від 05.12.2007 року. Також Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2012 року у справі №5011-33/12157-2012, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №3373 від 29.04.2008 року, укладеним між ЗАТ "ПроКредит Банк" та ТОВ "Женева", в рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою №3373 від 29.04.2008 року та договором про надання траншу №1.37916/3373 від 29.04.2008 року, що перебуває в іпотеці ПАТ "ПроКредит Банк" а саме: приміщення подарункового магазину, загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, яке належить на праві власності ТОВ "Женева" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від " 05"грудня 2007 року, серія САВ №063477, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради, дата "07"листопада 2007 року, номер 1702, на загальну суму заборгованості в розмірі 1 189 492,53 грн. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки: приміщення подарункового магазину - шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною в межах виконавчого провадження. Вказане рішення змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2013 року у справі №5011-33/12157-2012 в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, пріоритету та розміру вимог інших кредиторів. На виконання даного судового рішення Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 37588810. Однак, реалізація предмету іпотеки не відбулася у зв'язку з укладенням 17.03.2014 року ПАТ "ПроКредит Банк" та ТОВ "Даарія Плюс" мирової угоди в процесі виконання рішення №5011-33/12157-2012 від 24.09.2012 року. Дана мирова угода затверджена ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2014 року у даній справі і є чинною. За умовами мирової угоди боржник (ТОВ «Даарія Плюс») взяв на себе зобов'язання виконати умови, передбачені договором іпотеки та сплатити за власний рахунок або за рахунок додаткових поручителів борг в сумі 1 171 000 грн. впродовж двох років. В свою чергу Банк, гарантував, що не матиме жодних майнових претензій до Боржника за договором іпотеки від 29.04.2008 року. Суд господарської апеляційної інстанції вказав на те, що висновок суду першої інстанції про те, що умови мирової угоди ТОВ "Даарія Плюс" виконано в повному обсязі оскільки припинено обтяження майна, що виникло за договором іпотеки від 29.04.2008 року у Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" не відповідає дійсності. Станом на 18.07.2014 року ПАТ "ПроКредит Банк" на виконання п. 2 Мирової угоди не отримувало коштів від відповідача чи інших поручителів, з огляду на що відсутні підстави вважати, що Мирова угода виконана, а кредитні зобов'язання припинено. Крім того, сторонами мирової угоди не внесено змін до договору іпотеки, який укладено між Банком та позивачем у справі ТОВ "Женева". Відтак, вказаний договір продовжує діяти до моменту повного виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також із матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2014р. ПАТ «ПроКредит Банк» уклало з ПП «Комфорт» договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ «ПроКредит Банк» відступає, а новий кредитор ПП «Комфорт» приймає право вимоги до ПАТ «Діадема» (1571050,20 грн. п. 1.2. Договору), належне первісному кредитору, та зобовязується сплатити за це грошові кошти (12949,20 грн. п. 3.1. Договору) на користь первісного кредитора в порядку та на умовах, визначених цим договором. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно даного договору, предметом договору є дійсне право Первісного кредитора вимагати від Боржника належного виконання зобовязань по сплаті частини заборгованості по відсоткам за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом та по пені за період з 24.03.2011р. по 11.09.2014р. за договором про надання траншу №1.37916/3373 від 29.04.2008р., розмір якого станом на 11.09.2014р. становить 1571050,20 грн. Первісний кредитор заявляє, що борг по капіталу в розмірі 44456,29 доларів США та борг по відсотках 1160,26 доларів США по графіку не є предметом цього Договору та вимоги за ними не підлягають відступленню (1.4. Договору). Також 01.10.2014р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Комфорт» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №3373-ДІ01 від 29.04.2008р. За даним Договором, у звязку з укладенням між Первісним іпотекодержателем (ПАТ «ПроКредит Банк») та Новим іпотекодержателем (ПП «Комфорт») 01.10.2014р. Договору про відступлення права вимоги в сумі 1571050,20 грн. до ПАТ «Діадема», майновим поручителем якого за договором іпотеки №3373-ДІ01 від 29.04.2008р. було [PERSON] «Женева», та у звязку з переходом права власності на предмет іпотеки (приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19) до [PERSON] «Даарія Плюс», згідно статті 23 Закону України «Про іпотеку» вказане Товариство набуло статус іпотекодавця, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя. Даний договір посвідчено 01.10.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №3883. Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 28.11.2014р. по справі №200/19601/14-ц за позовом [PERSON] «Юридична Компанія «Інтерпрайд» до ПП «Комфорт», треті особи ТОВ «Даарія Плюс», [PERSON] про заборону вчиняти певні дії та зустрічним позовом ПП «Комфорт» до [PERSON] «Юридична Компанія «Інтерпрайд», приватного нотаріуса [PERSON], ТОВ «Даарія Плюс» про зобовязання вчинити певні дії в задоволенні первісного позову відмовлено. Дозволено ПП «Комфорт» самостійно реалізувати предмет іпотеки приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19 із застосуванням процедури продажу з правом укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем та з наданням ПП «Комфорт» всіх повноважень продавця, а також отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно від органів реєстраційної служби, БТІ, нотаріату тощо, необхідних для такого продажу. Дозволити ПП «Комфорт» провести продаж предмету іпотеки за ціною, яка буде встановлена незалежним експертом на час продажу заставного майна. Дозволити ПП «Комфорт» за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна задовольнити в повному обсязі вимоги за договором про надання траншу від 29.04.2008р. в розмірі 1572345,47 грн. Зобовязати приватного нотаріуса [PERSON] посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки - приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19, укладеного між ПП «Комфорт» та будь-якою особою-покупцем в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». 30.05.2015р. між ПП «Комфорт», як продавцем, в особі [PERSON], та відповідачем [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ПП «Комфорт», як іпотекодержатель, передало у власність, а відповідач прийняв нерухоме майно - приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 ч. 1 статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Стаття 330 ЦК України вказує на те, що у разі коли майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Обгрунтовуючи свій позов позивач посилається саме на п. 3 ч. 1 статті 388 ЦК України. При цьому, позивач не оспорює добросовісність відповідача, однак наполягає на тому, що належне позивачу майно (подарунковий магазин) вибуло з власності позивача поза його волею. Згідно п. 22, 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 ч. 1 статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2014р. по справі №921/329/14-г/17, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014р., витребувано у ТОВ «Даарія Плюс» нерухоме майно, а саме приміщення подарункового магазину, що розташоване за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Руська (вул. Леніна), буд. 19, та повернуто дане майно у володіння ТОВ «Женева». Однак, дане майно не було повернуто позивачу. Верховним Судом України при розгляді справи №6-1цс15 у постанові від 11.02.2015р. викладено наступну правову позицію. «У відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у звязку із виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Спірне майно було предметом судового розгляду про визнання іпотечного договору дійсним та визнання права власності на майно, проте дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та не був учасником вищезазначеного судового розгляду. Отже висновок суду касаційної інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] є власником спірних приміщень на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року, яке набрало законної сили, є чинним та не було скасовано, є помилковим, оскільки в даному випадку дійсний власник не був стороною правочину та учасником судового процесу. Окрім того, в межах цього судового процесу не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України». Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так як рішення Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2014р. про витребування приміщення подарункового магазину та повернення у володіння позивача не було виконано третьою особою, про що свідчать наявні в матеріалах справи витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відчуження ПП «Комфорт» на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» приміщення подарункового магазину на виконання іпотечного договору здійснено поза волею дійсного власника майна [PERSON] «Женева» добросовісному набувачу [PERSON] Також [PERSON] «Женева» не приймала участь в розгляді Бабушкінським райсудом м. Дніпропетровська справи №200/19601/14-ц за позовом [PERSON] «Юридична Компанія «Інтерпрайд» до ПП «Комфорт», треті особи ТОВ «Даарія Плюс», [PERSON] про заборону вчиняти певні дії та зустрічним позовом ПП «Комфорт» до [PERSON] «Юридична Компанія «Інтерпрайд», приватного нотаріуса [PERSON], ТОВ «Даарія Плюс» про зобовязання вчинити певні дії, за наслідками якої було дозволено ПП «Комфорт» самостійно реалізувати предмет іпотеки приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19 із застосуванням процедури продажу з правом укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем та з наданням ПП «Комфорт» всіх повноважень продавця. Окрім того, судом не встановлено факту примусового вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного суд прийшов до висновку про задоволення позову та витребування на підставі п. 3 ч. 1 статті 388 ЦК України від добросовісного набувача [PERSON] на користь дійсного власника [PERSON] «Женева» майна - приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19, як такого, що вибуло із володіння власника не з його волі. При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на ч. 2 статті 388 ЦК України, так як жодних доказів того, що спірне майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (Законом України «Про виконавче провадження»), судом не встановлено. Суд звертає увагу на те, що згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Однак, згідно договору від 01.10.2014р. про відступлення права вимоги первісний кредитор ПАТ «ПроКредит Банк» відступив, а новий кредитор ПП «Комфорт» прийняв право вимоги до ПАТ «Діадема» належного виконання зобовязань по сплаті частини заборгованості по відсоткам за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом та по пені за період з 24.03.2011р. по 11.09.2014р. за договором про надання траншу №1.37916/3373 від 29.04.2008р., розмір якого станом на 11.09.2014р. становить 1571050,20 грн. Первісний кредитор заявив, що борг по капіталу в розмірі 44456,29 доларів США та борг по відсотках 1160,26 доларів США по графіку не є предметом цього Договору та вимоги за ними не підлягають відступленню (1.4. Договору). Таким чином, право вимоги за основним зобовязанням не було відступлено, тому договір від 01.10.2014р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки №3373-ДІ01 від 29.04.2008р. укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Комфорт» з порушенням вимог закону, а саме статті 24 Закону України «Про іпотеку». В свою чергу, приватний нотаріус КМНО [PERSON], посвідчуючи цей договір, порушила п. 1 ч. 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», згідно якої нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Також слід зазначити, що у договорі купівлі-продажу подарункового магазину від 30.05.2015р. укладеному між продавцем ПП «Комфорт» та покупцем [PERSON] (пункт 5.7.) вказано про те, що ТОВ «Даарія Плюс» надало свою згоду у формі заяви на укладання ПП «Комфорт» цього договору. При цьому, ТОВ «Даарія Плюс» було достеменно відомо про те, що воно не є власником цього приміщення, так як представник цього товариства [PERSON] приймав участь у справі про витребування від ТОВ «Даарія Плюс» на користь ТОВ «Женева» даного приміщення в Львівському апеляційному господарському суді (03.09.2014р.) та у Вищому господарському суді України (28.10.2014р.). Даними рішенням приміщення подарункового магазину витребувано від ТОВ «Даарія Плюс» та повернуто у володіння ТОВ «Женева». Дана обставина свідчить про продовження недобросовісності дій третьої особи [PERSON] «Даарія Плюс», встановлених Львівським апеляційним господарським судом (останній абзац 7-ої сторінки Постанови від 03.09.2014р.). Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вище судом було встановлено, що позивач [PERSON] «Женева» є дійсним власником приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 19, яке вибуло з його володіння поза його волею та підлягає витребуванню від добросовісного набувача. Відповідачем [PERSON] право власності позивача не визнається, а відтак суд зобовязаний захистити порушене право та визнати за [PERSON] «Женева» його право власності на дане майно. На підставі статті 88 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 4019,40 грн.

Outcome: approved