Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "Елавус ЛТД", в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 серпня 2013 року по 17 грудня 2013 року в сумі 34 108 грн. 50 коп., суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 17 грудня 2013 року по 21 січня 2014 року в сумі 3623 грн. 69 коп. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21 листопада 2011 року її було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Елавус ЛТД" (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД») згідно наказу ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про прийом на роботу від 21 листопада 2011 року № 132. 17 грудня 2013 року позивач звільнилась з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» за згодою сторін, за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про припинення трудового договору від 17.12.2013 року № 38-к, про що зроблено відмітку в трудовій книжці. За відпрацьований період з 01 серпня 2013 року по 17 грудня 2013 року позивача на посаді головного бухгалтера ТОВ фірма «Елавус ЛТД» заробітна плата відповідачем їй не виплачувалась і на день звільнення також не була виплачена. До цього часу позивач отримувала заробітну плату у касі ТОВ фірма «Елавус ЛТД», про факт отримання якої розписувалась у відомості про отримання заробітної плати. На день звільнення позивача з роботи ТОВ фірма «Елавус ЛТД» їй було нарахована заробітну плату за період з 01 серпня 2013 року по 17 грудня 2013 року у сумі 34 108 грн. 50 коп., яку виплатили відповідач відмовився у зв'язку з відсутністю грошових коштів. На неодноразові звернення позивача до бухгалтерії та керівництва ТОВ фірма «Елавус ЛТД» їй було відмовлено посадовими особами відповідача в виплаті нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 серпня 2013 року по 17 грудня 2013 року, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.11.2011 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера ТОВ фірма "Елавус ЛТД", відповідно до наказу № 132 від 21.11.2011 року про прийом на роботу (а.с. 7). Згідно до наказу № 38-к від 17.12.2013 року про припинення трудового договору позивача [PERSON] було звільнено 17.12.2013 року за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8). Відповідно до довідки ТОВ фірма "Елавус ЛТД" № 17/12 від 17.12.2013 року вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки та іншими платежами, що належать їй від підприємства на загальну суму 34 108 грн. 50 коп. (а.с. 47). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати в день звільнення належних працівникові сум, підприємство повинно виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при наявності вини власника або уповноваженого органу. Відповідно до п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 розрахунок середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передується події з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу IV зазначеного порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного ( годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути обчислені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована , але не виплачена заробітна плата за період з 01 серпня 2013 року по 17 грудня 2013 року в розмірі 34 108 грн. 50 коп., та сума середнього заробітку за період затримки розрахунку з 17 грудня 2013 року по 21 січня 2014 року в розмірі 3623 грн. 69 коп. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved