Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до з позовом в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11385345000 від 22 серпня 2008 року в загальному розмірі 343 913,09 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту - 343 913,09 грн. Також позивач просив покласти на відповідачів судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 22 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11385345000 , за умовами якого Банк зобов`язався надати кредитні кошти у сумі 59400 доларів США, зі сплатою 11,6% річних, строком повернення до 25 серпня 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 224474 від 22 серпня 2009 року. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСибБанк" відступив право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "Кредекс Фінанс". 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-КВ, за яким право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло до ТОВ «Вердикт Фінанс». На день відступлення права вимоги, заборгованість за кредитним договором складала 348 635,02 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 343 913,09 грн. заборгованість за відсотками - 4 721,93 грн. У зв`язку із тим, що відповідачами не було погашено кредит, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник ТОВ «Вердикт Фінанс» позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. До судового засідання 07 жовтня 2019 року представник позивача не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Івкова Л.В. надала до суду заперечення, в яких зазначила, що позивачем - ТОВ «Вердикт Фінанс» 18 вересня 2013 року було подано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Посилаючись за зміну позивачем строку виконання основного зобов`язання та початок перебігу позовної давності з моменту звернення до суду, просила відмовити в задоволенні позовних вимог відносно відповідача [PERSON] у зв`язку із спливом позовної давності та подала заяву про застосування строків позовної давності. Також просила в задоволенні позовних вимог відносно відповідача [PERSON] відмовити з тих підстав, що договір поруки було припинено, а відтак і неможливе стягнення з її довірителя. До судового засідання 07 жовтня 2019 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Івкова Л.В. не з`явилися, повідомлялися, надали до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, що 22 серпня 2008 року між між АКІБ «УкрСибБанк» назву якого змінено на ПАТ «УкрСибБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11385345000 , відповідно до п.1.1 якого Банк зобов`язується надати [PERSON] кредит у сумі 59400 доларів США. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити проценти за його користування. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору кредит надавався строком по 25 серпня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 серпня 2009 року між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 224474. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСибБанк" відступив право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" . У цей же день між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-КВ, за яким право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло до ТОВ «Вердикт Фінанс». 11 лютого 2013 року між ПП «Кристал» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір поруки №11385345000/II, відповідно до якого ПП «Кристал» поручився перед ТОВ «Вердикт Фінанс» за виконання обов`язку [PERSON] щодо сплати кредиту за Договором. Відповідальність поручителя за договором обмежувалася сплатою суми у розмірі 10 грн. Відповідно до п.3.2 даного договору, поручитель не відповідає за відшкодування боржником збитків та за сплату відсотків, неустойки (штрафу, пені) за основним договором. 18 вересня 2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] та ПП «Кристал» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року, в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] , ПП «Кристал» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставу - відмовлено. У зв`язку із тим, що заборгованість за кредитом не погашена, позивач - ТОВ «Вердикт Фінанс» 02 січня 2018 року звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11385345000 від 22 серпня 2008 року в загальному розмірі 343 913,09 грн, яка складається з: заборгованість по основній сумі кредиту - 343 913,09 грн. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ТОВ «Вердикт Фінанс» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення 18 вересня 2013 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на заставу. Вказаними діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). При таких обставинах та враховуючи, що з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся у січні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про яку було заявлено відповідачем у судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню. Що до позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про стягнення суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від старої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки №224474 від 22 серпня 2009 року, укладеного між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] , вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Таким чином, строк пред`явлення вимоги до поручителя сплинув. Із матеріалів справи вбачається, що позивач змінив строк виконання зобов`язання пред`явленням позову до суду 18 вересня 2013 року, а до суду з даним позовом звернувся лише в січні 2018 року, у зв`язку із чим порука є припиненою. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed