Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт припинення трудових відносин з Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області з 23.08.2020 р. у зв`язку зі її звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов`язати Територіальне управління\~державної судової\~адміністрації України\~в Луганській\~області\~ внести запис до її трудової книжки про звільнення з посади старшого судового розпорядника з 23.08.2020 року відповідно до поданої нею заяви про звільнення. На підтвердження своїх вимог вона зазначила, що з 15 червня 2010 року вона працює в Антрацитівському міськрайонному суді Луганської області, 05 травня 2015 року була переведена на посаду старшого судового розпорядника Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області. Вказує, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/28-14 змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Антрацитівському міськрайонному суду, при цьому діяльність суду на території м.Антрацит Луганської області була призупинена. Вона та інші робітники суду залишились працівниками суду, оскільки підстав для звільнення всіх працівників не було. Зазначає, що на теперішній час, наскільки їй відомо, всі працівники суду звільнились. На її звернення із письмовою заявою про звільнення до ТУ ДСА в Луганській області, їй було відмовлено, оскільки повноважень для її звільнення ТУ ДСА не має, при цьому заявниці було роз`яснено право припинення трудових відносин в судовому порядку згідно ст.315 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У судове засідання заявник не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, заінтересована особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у справі, вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно Наказу голови Антрацитівського міськрайонного суду від 15.06.2010 року №50 [PERSON] була прийнята на посаду архіваріуса Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області (а.с. 13), де згідно її трудової книжки працює до теперішнього часу (а.с. 9-10) на посаді старшого судового розпорядника, на яку призначена Наказом про переведення №9 від 05.05.2015 року (а.с. 15). Як вбачається з листа ТУ ДСА в Луганській області, дійсно, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя, Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/28-14 змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Антрацитівському міськрайонному суду, при цьому діяльність суду на території м.Антрацит Луганської області була призупинена (а.с. 18). Так, згідно ст. 1 Закону України "Про боротьбу із тероризмом", передбачено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Такий наказ стосовно визначення районів проведення АТО був виданий - останній і чинний на поточний день є наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 N 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Це означає, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО. При цьому в ст.\~1\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції" вказано, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до\~Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"\~від 14\~квітня 2014\~року N\~405/2014.\~В свою\~чергу рішення\~Ради національної\~безпеки і\~оборони України\~від 13\~квітня 2014\~року "Про\~невідкладні заходи\~щодо подолання\~терористичної загрози\~і збереження\~територіальної цілісності\~України знаходиться\~під грифом\~"таємно". Водночас, розпорядженням Кабінету\~Міністрів України\~від 07.11.2014\~N\~1085-р\~"Про\~затвердження переліку\~населених пунктів,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють або\~здійснюють не\~в повному\~обсязі свої\~повноваження" визначено\~лише перелік\~населених пунктів,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють або\~здійснюють не\~в повному\~обсязі свої\~повноваження. Так,\~відповідно до\~Постанови Верховної\~Ради України\~від 17\~березня 2015\~року N 254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", територія м. Антрацит Луганської області, є тимчасово окупованою територією. На підставі\~вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996р. (ратифікована Україною 14.09.2006р.). Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до\~ст. 5-1 КЗпП України\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема вільний вибір виду діяльності, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно\~ст. 39 КЗпП України\~строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою\~статті 38 цього Кодексу. Крім цього, відповідно до абз. 2 ч. 4\~ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" N 1706-VII від 20.10.2014 року, який встановив гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Вся досліджена у судовому засіданні сукупність доказів дає суду підстави дійти висновку, що дійсно установа, де працює [PERSON] знаходиться на непідконтрольній Україні території, діяльність її призупинена, а заінтересована особа не має правових підстав для звільнення заявниці, при цьому у заявниці відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб окрім звернення до суду, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, враховуючи, що для [PERSON] зазначений факт має юридичне значення, з метою надання можливості заявниці в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд вважає за необхідне встановити факт припинення трудових відносин. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Отже, результатом розгляду справи в порядку окремого провадження є встановлення певного факту, тому вимога про зобов`язання заінтересованої особи - Територіального управління державної судової адміністрації України в Луганській області\~ внести запис до трудової книжки про звільнення з посади старшого судового розпорядника з 23.08.2020 року відповідно до поданої нею заяви про звільнення задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial