Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що [PERSON] з 1994 року працювала в структурі ДСО при МВС України та з 05.02.2014 призначена начальником відділу головним бухгалтером відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УДСО. 28.04.2015 на підставі наказу [PERSON] було звільнено за п.2 ст. 41 КЗпП України, тобто трудовий договір розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. У березні 2015 року відділом внутрішнього аудиту Департаменту проведено планову перевірку УДСО, під час якої виявлено порушення фінансової дисципліни, нарахування податкових зобов'язань і порядку оформлення документів, за результатами вказаної перевірки було складено Звіт аудиту відповідності, що проводився в УДСО за період з квітня 2014 року до лютого 2015 року від 03.04.2015 (далі - Звіт). В ході перевірки встановлено, що перебуваючи на посаді начальника відділу - головного бухгалтера відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УДСО [PERSON] завдано майнову шкоду [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області. Зокрема згідно акта Державної фіскальної служби України ТОДПІ ГУ ДФС від 30.12.2015 р. № 9314/22-01/108597014 встановлено порушення пп.2.11 гл. 2, а саме за період з 01.01.2014р. по 30.04.2015р. мало місце несвоєчасне звітування за одержані готівкові кошти під звіт, а також видача готівкових під звіт без повного звітування щодо раніше одержаних коштів в сумі 29097,14 грн., що в свою чергу призвело до застосування фінансових санкцій у розмірі - 7274,29 грн. Оскільки [PERSON], як виконавець бухгалтерської роботи є особою відповідальною за прийом, контроль та проведення за бухгалтерським обліком авансових звітів, тож неналежним виконанням своїх обовязків УДСО було завдано матеріальної шкоди у виді штрафних санкцій ДФІ. Крім того в порушення п. 8 розділу І та п. 5 розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, [PERSON] завищено собі відшкодування витрат на відрядження на суму 360,00 грн. За своїми функціональними обов'язками [PERSON] зобов'язана організувати роботу з ведення бухгалтерського обліку, забезпечити дотримання в УДСО встановлення єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, тому порушення у вигляді збільшення суми витрат по відношенню до себе і по відношенню до інших працівників допущене саме нею в супереч економічним інтересам УДСО. Перевіркою також встановлено придбання [PERSON] товарно-матеріальних цінностей на суму 3180,00 грн. та 1265,00 грн. для власних потреб на похорон та поховання матері, хоча згідно з Колективним договором УДСО при УМВС України в Тернопільській області на 2012-2015 роки, такі витрати не передбачені. Під час проведення службового розслідування наказом УДСО від 22.04.2015 року було затверджено склад комісії, якою проведено раптову перевірку наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні [PERSON] Наказ було доведено до відома [PERSON], яка погодилася та поставила підпис на копії наказу. Під час здійснення перевірки було з'ясовано факт відсутності «модема 56-к» вартістю 455 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн. та віконних жалюзі по базі «1С підприємство» вартістю 1055 грн. У результаті негативної поведінки [PERSON] та неможливості проведення подальшої перевірки було складено та підписано відповідний акт. Завдана [PERSON] загальна сума збитків становить 1 537,50 грн. Крім того, зазначає, що між [PERSON] ДСО та [PERSON] було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.01.2009 за №63 відповідно до якого взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених підприємством матеріальних цінностей. А тому посилаючись на ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 130-136 КЗпП України просять стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] ДСО при УМВС України в Тернопільській суму матеріальної шкоди (збитків) в розмірі 13616 грн. 79 коп. та судові витрати в розмірі 1 218,00 грн. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та додаткових пояснень до нього та просять його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та подала суду письмові заперечення в яких зазначає, що [PERSON] ДСО повинен був бути оскаржений в адміністративному суді складений ДФІ акт №9314/22-01/08597014 від 30 грудня 2015 р., так як він не відповідає за формою та змістом чинному в Україні законодавству та вимогам Податкового Кодексу України. Штрафні санкції в сумі 7274,29 грн. та 3237,00 грн. накладені з порушення строків визначених ГКУ (6 місяців з дати виявлення, але не пізніше як 1 рік з дати порушення), а з дати виявлення помилок (від 3 квітня 2015 року - звіт аудиту [PERSON]С.) минуло 8 місяців, в той час як на дату перевірки (02.12.2015) з часу першої операції по несвоєчасному звітуванню [PERSON] по авансовому звіту (14.02.2014) минуло 1 рік та 11 місяців (сторінка 21-22 акту ревізії ДФС), з огляду на дату прийняття рішення - 30.12.2015 року про притягнення УДСО до відповідальності у вигляді штрафу, застосування штрафних санкцій за перевищення ліміту залишків готівки у підзвіті працівника [PERSON] відбулося поза межами зазначеного строку, що виключає законність накладення цього штрафу у відповідній сумі, крім того, відповідно до останнього абзацу пункту 2 статті 238 ГКУ передбачено: «Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами» (Постанова Вищого Адміністративного суду України від 08.08.2012 р. N К/9991/18606/12.). Вважає, що ліквідатором [PERSON] ДСО штрафні санкції, сплачено без законодавчо-обгрунтованих підстав та зважаючи, що штраф сплачений після звільнення її з [PERSON], не має правових підстав вважати, що її діями як працівника було завдано [PERSON] матеріальної шкоди у виді сплачених штрафних санкцій. Також вважає таким, що не відповідає нормам чинного законодавства твердження позивача, що нею в порушення п. 8 розділу І та п.5 розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України від 13.03.1998 №59 ( далі Інструкція) було завищено відшкодування витрат на відрядження на суму 360 грн., оскільки Інструкція обмежила виплату добових в останньому абзаці п.7 розділу II з 04.08.2015 року, а в попередніх редакціях такої норми немає, відповідно, немає і обмежень для керівника при оплаті добових у відповідності до наказів на відрядження. При перевірці авансових звітів працівників (в тому числі і своїх власних в сумі 360 грн.) вона керувалася виключно наказами начальника управління або його заступника у відповідності до Положення про [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, затвердженого Наказом Департаменту ДСО при МВС України № 251 від 05.12.2013 року. Кількість діб у посвідченнях про відрядження співпадає з кількістю діб в авансових звітах та з наказами про відрядження, тому в позивача немає жодних документально чи законодавчо-підтверджених підстав стверджувати, що шкода в сумі 360,00 грн. підприємству була заподіяна (п.1. ст. 1166 ЦПК) та що заподіяна шкода з вини [PERSON] (п.4 ст. 1166 ЦПК). Так як керівником підприємства не було встановлено додаткових обмежень щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження: витрат на найм житлового приміщення, на побутові послуги, транспортні та інші витрати, вважає вимоги до неї про відшкодування 360,00 гривень безпідставними. Безпідставними вважає твердження позивача, що нею для власних потреб придбано товарно-матеріальних цінностей на суму 3180,00 грн. та 1265,00 грн. на похорон та поховання матері, оскільки Колективним договором УДСО при УМВС України в Тернопільській області на 2012-2015 роки, такі витрати не передбачені, оскільки дані кошти були виділені їй керівником управління охорони [PERSON], як соціально-побутову допомогу працівникові, що окрім інших документів, ще й підтверджується даними балансу - розшифровкою по рах. 949 «Інші операційні витрати», пояснювальною запискою за 17 квітня 2015 року та копією акту на списання труни, вінків та квітів за №ОБЛ-00003 від 24.02.2015 з підписами усіх членів комісії по списанню матеріалів, затвердженого [PERSON] та підписаного заступником [PERSON] Вважає, що при виділенні їй грошових коштів для поховання матері - умови, передбачені статтею 1166 ЦК, ст. 135-3 КЗпП відсутні, як і сама завдана шкода. Виплати на поховання за рахунок коштів УДСО для поховання матері є цілком законними, а докази, які б підтверджували, що шкода заподіяна (п.1. ст. 1166 ЦК) та заподіяна з її вини (п.4 ст.1166 ЦК) відсутні. Недоведеним також вважає і твердження позивача про завдання нею [PERSON] збитків на суму 1 537,50 грн. через відсутність матеріальних цінностей переданих їй на відповідальне зберігання, а саме відсутності «модема 56-к» вартістю 455 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн. та віконних жалюзі по базі «1С підприємство» вартістю 1055 грн. В акті від 22.04.2015 вказується зарядний пристрій вартістю 27,50 грн., що є в бухобліку малоцінним та швидкозношувальним предметом, в той же час модем «56-к», вказаний в акті, не є малоцінним (це є основний засіб або нематеріальний актив), відповідно до пункту 4.1. у розділі ІY Положення, малоцінні предмети описуються окремо, взагалі всі товарно-матеріальні цінності за підзвітною особою описуються по рахунках окремими звірювальними відомостями та актом раптової перевірки, у відповідності до вимог Наказу Мінфіну №879(21365-14) від 02.09.2014, чого ані 22.04.15р., ані 30.04.15р. зроблено не було. Зазначає, що модем 56-к, як прилад по своїх технічних характеристиках є вмонтованим в комп'ютер або у факс для передачі даних по лініях телефонного зв'язку і жоден член комісії не міг визначити з зовнішнього огляду оргтехніки наявність чи відсутність цього модему, так як кришку процесора ніхто не знімав, комплектацію комп'ютера і факсу в обідню перерву 22.04.2015р. не оглядав, як не було проведено огляду оргтехніки і в інших кабінетах бухгалтерії (за цінності в яких вона також відповідала), зокрема в кабінеті, де знаходився сервер та комп'ютер клієнт-банку. Вважає, що інвентаризаційною комісією також грубо порушено статтю 135-3 КЗпП при визначенні розміру шкоди (нестачі) та не враховано, що модем 56-к є основним засобом станом на 22.04.15р. зі зносом 100% та закінченим терміном експлуатації, а також те, що жалюзі є малоцінним швидкозношувальним предметом відповідно до акту введення в експлуатацію за №000034 від 24 листопада 2014р. затвердженого начальником, та при введенні в експлуатацію в управлінні охорони 100% вартості списується на собівартість, відповідно балансова вартість жалюзі станом на 22.04.2015р. становить 0,00 гривень, а знос - 100% (згідно наказом про облікову політику №106, з Податковим Кодексом, ПсБО 9 «Запаси» та ПсБО п.2 100% вартості об'єкта в першому місяці його використання). Тож вважає, що 22.04.2015р. комісією з раптової перевірки (інвентаризації) та самим начальником управління [PERSON] грубо порушено ще й статтю 131 КЗпП, оскільки встановлення факту нестачі жалюзі в кількості 1 к-т вартістю 1055,00 грн. відбулося 30.04.2015 року - через 2 дні після її звільнення без акту прийому-передачі справ та товаро-матеріальних цінностей, що є грубим порушенням Закону України « Про бухгалтерський облік», а Висновок Департаменту ДСО при МВС України від 28.04.2015р. підписаний незаконно оперуповноваженим в ОВС ВВБ в Тернопільській області капітаном міліції [PERSON]. просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю, збитки, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. [PERSON] ст. 134 Кодексу законів про працю, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. За умовами ст. 135-3 Кодексу законів про працю, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] з 1999 року працювала начальником відділу головним бухгалтером [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області. Відповідно до наказу "Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику ВДСО при УМВС України в Тернопільській області від 01.06.2011 року №106, затвердженого начальником ДДСО 01.09.2011 року, затверджено перелік матеріально-відповідальних осіб відділу, яким дозволено отримувати, видавати та зберігати товарно-матеріальні цінності (додаток 8), а також склад комісій з проведення раптових перевірок у місцях зберігання грошових коштів, матеріальних цінностей і бланків суворої звітності (додаток №10). Додатком №1 до зазначеного наказу затверджено Положення про організацію бухгалтерського обліку у ВДСО. [PERSON] п.3.1, 3.5 та 13 цього Положення головний бухгалтер повинен здійснювати ведення бухгалтерського обліку згідно з принципами та методами, передбаченими положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, використовуючи програмне забезпечення "1С: Підприємство", узяти під особистий контроль сплату податків, зборів та інших обов'язкових платежів у повному обсязі та в установлені терміни та здійснювати податковий облік у відповідності з чинним законодавством. Відповідно до додатків 3, 5, 6, 7 до наказу від 01.06.2011 року №106 та додатків 3, 4 до наказу № 273 від 30.12.2014 року [PERSON] наділена правом другого підпису банківських та касових документів, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, авансових звітів, видаткових накладних (дозволів) на відпуск матеріальних цінностей, актів приймання виконаних робіт (наданих послуг), бухгалтерської та податкової звітності, господарських та первинних документів (т.1, ст. 90-154). Наказом УДСО при УМВСУ в Тернопільській обл. № 273 від 30.12.2014 року затверджено перелік матеріально-відповідальних осіб УДСО, відповідно до якого входить [PERSON] (напрямок господарських питань бухгалтерії управління) (т.1 а.с. 146,148). Між [PERSON] ДСО та [PERSON] підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.01.2009 року за № 63 відповідно до якого [PERSON] взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених підприємством матеріальних цінностей. Наказом Департаменту Державної служби охорони МВС України від 28 квітня 2015 року №56 «Про порушення фінансової дисципліни, нарахування податкових зобовязань і порядку оформлення документів в УДСО при УМВС України в Тернопільській області та покарання винних», за грубе порушення трудової дисципліни, що проявилось в незадовільному виконанні функціональних обовязків у частині свідомого порушення фінансової дисципліни, нарахувань податкових зобовязань, порядку оформлення документів, що призвело до нанесення збитків, проявлену нещирість під час проведення аудиту відповідності та службового розслідування, перешкоджання проведенню раптової перевірки наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні, створення напруженості морально-психологічного клімату в колективі, втрати довіри підлеглих і Кодексу законів про працю в Україні, начальника відділу головного бухгалтера УДСО при УМВС України в Тернопільській області [PERSON] звільнено з роботи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством. Відповідно до додатку 10 до наказу № 106 від 01 червня 2011 року затверджено склад комісії для проведення раптових перевірок, а саме: голова комісії [PERSON], члени комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Наказом начальника УДСО від 22.04.2015 року №100 затверджено комісію в складі заступника начальника ВКЗ УДСО [PERSON], начальника СОС УДСО [PERSON], старшого інженера-інспектора УДСО [PERSON], провідного юрисконсульта [PERSON], заступника начальника ВВА ДДСО [PERSON], бухгалтера УДСО [PERSON] та оперуповноваженого в ОВС [PERSON], якою у присутності [PERSON] 22.04.2015 року о 12.45 год. проведено раптову перевірку наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні [PERSON] та складено [PERSON] від 22.04.2015 р. згідно якого встановлено відсутність «модема 56-к» вартістю 455 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн., який зі слів [PERSON] згорів та віконних жалюзі по базі «1С підприємство» вартістю 1055 грн. У звязку зі звільненням начальника відділу головного бухгалтера УДСО при УМВС України в Тернопільській області [PERSON] начальником УДСО 30.04.2015 року видано Наказ №115 про проведення додаткової інвентаризації наявності матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі УДСО та закріплені за [PERSON] [PERSON] від 30.04.2015 року комісією УДСО встановлено, недостачу «модема 56-к» вартістю 455 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн., віконних жалюзі вартістю 1055 грн., а в кабінеті головного бухгалтера [PERSON] наявні жалюзі (інвентариний №1457) вмонтовані 21.12.2012 року, які облікуються за підзвітною особою [PERSON] [PERSON] інвентаризаційного опису від 01.11.2014 року (т.4 ст.67,73) за підзвітною особою [PERSON]Я рахувався зарядний пристрій вартістю 27,50 грн., основний засіб модем вартість якого становила 455,00 грн. Разом з тим, суду не надано документів про отримання [PERSON] модема «56-к» вартістю 455 грн. та зарядного пристрою вартістю 27,50 грн., відомостей про строк їх експлуатації. Однак з акту слідує, що перевірка проводилась у кабінеті саме [PERSON] та позивачем не надано інших доказів на підтвердження проведення детальної та повної інвентаризації матеріальних активів, що облікуються в УДСО. [PERSON] накладної №2 від 24.11.2014 року та [PERSON] ОБЛ-0000034 введення в експлуатацію МШП від 24.11.2014 року УДСО при УМВС України в Тернопільській області придбано віконні жалюзі вартістю 1055 грн. Щодо переміщення віконних жалюзі за базою «1С підприємство», вартістю 1055 грн. представники позивача зазначають, що [PERSON] в робочому кабінеті була забезпечена віконними жалюзі, які обліковувались за підзвітною особою [PERSON], однак вона придбала 24.11.2014 р. жалюзі вартістю 1055 грн. нестачу яких встановлено. Оскільки акт ОБЛ-0000034 введення в експлуатацію МШП від 24.11.2014 року (монтажу віконних жалюзі вартістю 1055 грн.), містить підписи як [PERSON], так і начальника УДСО [PERSON], суд не може взяти до уваги твердження позивача, що [PERSON] є відповідальною за нестачу зазначених жалюзі, оскільки суду не надано доказів з приводу будь-якого службового розслідування з цього приводу. За умовами ст. 135-3 КЗпП, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами». [PERSON] п.6 Розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань затвердженого Наказом Міністерства фінансів N 879(г1365-14) від 02.09.2014 р. (далі Положення) голова інвентаризаційної комісії ( робочої інвентаризаційної комісії) візує всі прибуткові та видаткові документи, що додаються до реєстрів (звітів), із зазначенням дати інвентаризації. Матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли на матеріальну відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані. Пунктом 7 Розділу ІІ Положення визначено: «Наявність активів з інвентаризації встановлюється шляхом обов'язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводиться в порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. На малоцінні та швидкозношувані предмети, які обліковуються в оперативному порядку, інвентаризаційні описи не складаються, а перевіряється фактична наявність цих предметів у матеріально відповідальних осіб шляхом зіставлення з відомістю оперативного обліку. Виявлена при цьому нестача предметів оформлюється актом. Малоцінні предмети описуються окремо, а всі товарно-матеральні цінності описуються по рахунках окремими завірювальними відомостями ( п. 4.1 Розділу ІY). В акті від 22.04.2015р. про проведення раптової перевірки, в порушення вимог Положення вказується як зарядний пристрій вартістю 27,50 грн., що є в бухобліку малоцінним та швидкозношувальним предметом, так і модем «56-к», який є основним засобом. Статтею 1351 КЗпП передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незбереження цінностей переданих їм на зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва затверджено Додатку 1 до Постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року зі змінами від 14.09.1981 року, яка є чинною на даний час. [PERSON] даного Переліку посада головного бухгалтера не значиться. Як встановлено в судовому засіданні та незаперечується строронами при звільненні [PERSON] з посади головного бухгалтера УДСО акт прийому-передачі справ не складався. Таким чином, оскільки чинному законодавству суперечить покладення на [PERSON], як головного бухгалтера [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, обовязку повної матеріальної відповідальності за незбереження цінностей переданих їй на зберігання, договір на повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладений відділом з [PERSON], не має юридичної сили, а проведення перевірки наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні [PERSON] та складання актів інвентаризації від 22 квітня 2015 року та 30.04.2015 року здійснено з численними порушеннями та без складання акту прийому-передачі, суд приходить до висновку про недоведеність вини заподіяння відповідачем [PERSON] збитків УДСО у виді незбереження товарно-матеріальних цінностей на суму 1537,50 грн. Як вбачається із акту №08-22/45 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності [PERSON] державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області складеного 06.07.2015 року, ДФС у Тернопільській області встановлено факт відшкодування працівникам витрат, що непередбачені Колективним договором на загальну суму 7905,00 грн. з яких [PERSON] виплачено для придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 3180,00 грн. та 1265,00 грн. на похорон і поховання матері, хоча згідно з Колективним договором УДСО при УМВС України в Тернопільській області на 2012-2015 роки, такі витрати не передбачені. Перевіркою також встановлено, що в порушення п. 8 розділу І та п. 5 розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. № 59 [PERSON] завищено собі відшкодування витрат на відрядження на суму 360,00 грн. Пунктом 3 ст. 8 розділу III Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. [PERSON] п. 4, 5 цієї ж статті визначено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, в тому числі введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Підприємство самостійно визначає бухгалтерську політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку, систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення Інформації в них з додержанням єдиних засад, затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації. Відповідно до п. 1 наказу УДСО від 28.03.2014 № 70 "Про внесення змін до наказу від 01.06.2011 № 106 "Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику ВДСО при УМВС України в Тернопільській області" внесені зміни до додатку № 3 до наказу від 01.06.2011 №106 та затверджений новий перелік посадових осіб, які наділяються правом проведення господарських операцій та яким надано право підпису банківських та касових документів. До цього переліку зазначена і начальник відділу ФЗ та БО - головний бухгалтер [PERSON]. Контроль за виконанням цього наказу покладений на головного бухгалтера [PERSON] 06.02.2014 року начальником УДСО затверджено функціональні обов'язки начальника відділу головного бухгалтера ФВ та БО УДСО [PERSON] до яких зокрема належать забезпечення складання та подання фінансової звітності (п.3.3), організація роботи з ведення бухгалтерського обліку (п. 3.4.)., забезпечення, створення умов належного збереження майна, цільового та ефективного використання фінансових, матеріальних (нематеріальних) інформаційних і трудових ресурсів (п.3.10), та інші. Як встановлено матеріалами справи, зокрема звітом про використання коштів виданих під звіт від 02.02.2015 року та 04.02.2015 року [PERSON] ДСО відшкодовано [PERSON] у звязку зі смертю матері кошти на суму 1265 грн. та 3180 грн. для придбання труни, квітів та вінків. [PERSON] п. 3.1.7 Колективного Договору укладеного між Відділом Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області та первинною профспілковою організацією ВДСО при УМВС України в Тернопільській області на| 2012-2015 роки, зареєстрованого управлінням економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради 31.01.2012 року, у разі смерті рідних працівників ВДСО надається; додаткова відпустка до трьох днів зі виплатою матеріальної допомоги в розмірі до однієї середньомісячної заробітної плати. [PERSON] цього ж Колективного договору [PERSON] зобов'язалось для вирішення питань регулювання оплати праці і адресної соціальної допомоги з урахуванням умов Договору за наявності коштів, надавати працюючим пільги, соціальні гарантії та компенсації понад передбачені законодавством, в тому числі: надавати матеріальну допомогу на поховання померлого працівника ДСО у розмірі, який не перевищує подвійного розміру місячного прожиткового мінімуму, що діє на 1 січня поточного року, помноженого на 1,4 округленого до 10 грн. та в інших неординарних випадках - до однієї середньомісячної заробітної плати, п. 3 1.7. абз. 8, 9 Договору. Обмеження щодо соціальної допомоги передбачені тільки наявними фінансовими можливостями [PERSON]. Як вбачається з заперечення на акт ревізії від 14 липня 2015р. (т.1 а.с. 60) УДСО зазначає, що за результатами діяльності управління за січень-лютий прибуток [PERSON] склав 110 тис. грн., та відшкодування сум ритуальних послуг здійснено працівникам, які тривалий час працювали у підрозділі та внесли вклад у розвиток [PERSON] та згідно п.п.3.1.6, 3.1.7 абзаци 8, 9 Колективного договору. [PERSON] плану доходів та видатків управління на 2015 рік «Ритуальні послуги» передбачені іншими статтями витрат, також були залучені кошти заплановані на оплату статті «у т.ч. соціальні потреби працівників (путівки на лікування, поліпшення житлових умов, забезпечення соціальних гарантій пенсіонерам ОВС і сім'ям загиблих працівників міліції охорони)», оскільки дані витрати не використані протягом 1-го кварталу за призначенням та на них не було створено джерело покриття, що зафіксовано у виконанні плану доходів та видатків (в додатках) по результатах роботи за 1-й квартал 2015 року». Стаття 9-1 Закону України «Про колективні договори і угоди», передбачає, що: «Підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників». [PERSON] списання №ОБЛ-000003 від 24.02.2015 року затвердженого начальником УДСО [PERSON], комісією в складі голови [PERSON], [PERSON]О, [PERSON], [PERSON] списано на ритуальні витрати управління кошти в сумі 4445 грн. використаних [PERSON] на поховання матері. Таким чином [PERSON] ДСО на законних підставах виділено відповідачу [PERSON] кошти для поховання матері. За умовами ст. 1166 ЦК, відповідальність за заподіяння шкоди настає за загальним правилом за наявності таких умов: 1) шкода 2) протиправність поведінки заподіювана; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; 4) вина заподіювана шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. Ці умови є загальними для виникнення зобов'язань із заподіяння шкоди, оскільки їх сукупність вимагається в усіх випадках, крім тих, які спеціально передбачені в законі. Тож суд вважає, що в даному випадку при виділенні [PERSON] матеріальної допомоги - грошових коштів для поховання матері на суму 1265 грн. та 3180 грн. - умови, передбачені статтею 1166 ЦК, відсутні, як і докази завдання УДСО шкоди відповідачем [PERSON] на дану суму. [PERSON] Звіту аудиту відповідності від 03.04.2015 року, що проводився в УДСО на підставі направлення начальника Департаменту ДСО при МВС України від 7 березня 2015 року, за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, встановлено завищення [PERSON] добових витрат на відрядження на загальну суму 3300 грн., проведення [PERSON] готівкових закупок господарських, канцелярських товарів з порушенням вимог авансової дисципліни щодо повного звітування за раніше отриману суму. До матеріальних збитків позивач відносить кошти в сумі 360,00 грн., виплачені безпідставно на відрядження [PERSON] внаслідок невідповідності дати вибуття та/або прибуття з відрядження та на підтвердження завданого збитку посилається на звіт аудиту відповідності від 03.04.2015р. та [PERSON] позапланової ревізії ДФІ №08-22/45 від 06.07.2015р. [PERSON] розділу І розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України від 13.03.1998 №59 ( далі Інструкція) на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Пунктом 7 розділу II Інструкції передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0 години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений працівник, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи. Дата на транспортному квитку (вибуття транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою вибуття працівника у відрядження згідно з наказом про відрядження. Дата на транспортному квитку (прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження. (пункт 7 розділу І доповнено абзацом другим згідно з наказом_Міністерства фінансів України від 07.07.2012 р. № 807). Якщо дата на транспортному квитку не збігається з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження, з дозволу керівника підприємства береться до уваги затримка у відрядженні на вихідні або святкові й неробочі дні у разі, якщо строк перебування працівника поза місцем його постійної роботи не перевищуватиме строку відрядження, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011року № 98. За ці дні працівникові не відшкодовуються добові витрати, витрати на найм житлового приміщення та інші витрати (крім витрат на проїзд з місця відрядження до місця постійної роботи).(пункт 7 розділу І доповнено абзацом четвертим згідно з наказом Міністерства фінансів України від 04.08.2015 р. N 694). Розділом II Інструкції пунктом 1 встановлено: направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Строк відрядження визначається керівником або його заступником, але не може перевищувати 30 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. В п.5 розділу ІІ Інструкції вказано, що сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові не виплачуються. Пунктом 15 розділу II Інструкції закріплено, що: « Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98» (для бюджетних установ), для госпрозрахункових - діє Податковий Кодекс з 01.01.2011 року. У відповідності до Положення про [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, затвердженого Наказом Департаменту ДСО при МВС України № 251 від 05.12.2013, розділом 7 визначено керівництво УДСО та п.7.3. визначено, що: «начальник УДСО несе персональну відповідальність перед начальником Департаменту за виконання своїх обов'язків та завдань і функцій, покладених на УДСО». У Розділі 8 (сторінка 7 Положення) Права начальника УДСО п.8.1. визначено : «...начальник УДСО підписує в межах компетенції накази, розпорядження, обов'язки, організовує перевірку їх виконання.». П.8.4. цього ж розділу Положення визначено: «Начальник розпоряджається грошовими коштами УДСО, в порядку, визначеному законодавством та Департаментом». П.8.8. «Притягає до дисциплінарної відповідальності персонал УДСО.» Пунктом 8.11. передбачено, що «Начальник направляє в установленому порядку персонал у службові відрядження». З інформації наданої УДСО вбачається, що головному бухгалтеру [PERSON] по авансових звітах останньої, внаслідок невідповідності дати вибуття та/або прибуття з відрядження сплачено безпідставно добові в розмірі 60,00 грн. за відрядження згідно наказу від 20.06.20214 року, за відрядження згідно наказу від 01.07.2014 року в розмірі 120,00 грн., за відрядження згідно наказу від 21.07.2014 року в розмірі 120,00 грн., за відрядження згідно наказу від 09.02.2015 року в розмірі 60,00 грн. Як вбачається з посвідчення про відрядження №185, [PERSON] згідно наказу керівника УДСО №60 від 20.06.2014 року направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, відміткою вибув з м. Тернопіль є 24.06.2014 року, прибуття в м. Київ 25.06.2014 року, вибув з м. Київ 25.06.2014 року, прибув м. Тернопіль 26.06.2014 року. [PERSON] посадочного документа виданого ТОВ «Укрзалізниця» підтверджується відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Тернопіль о 01.16 год. 25.06.2014р. та прибуття в м. Київ 25.06.2014р. о 07.15 год. Посадочним документом, що виданий ТОВ «Укрзалізниця» підтверджується відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Київ о 20.45 год. 25.06.2014р. та прибуття в м. Тернопіль 26.06.2014р. о 02.41 год. 26.06.2014р. [PERSON] виплачено кошти в розмірі 700 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), що підтверджується Звітом про використання коштів від 26.06.2014р. Як вбачається з посвідчення про відрядження №202, [PERSON] згідно наказу керівника УДСО №68 від 01.07.2014 року направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, відміткою вибув з м. Тернопіль є 09.07.2014 року, прибуття в м. Київ 10.07.2014 року, вибув з м. Київ 10.07.2014 року, прибув м. Тернопіль 11.07.2014 року. Посадочними документами, що видані ТОВ «Укрзалізниця» підтверджується відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Тернопіль о 01.16 год. 10.07.2014р. та прибуття в м. Київ 10.07.2014р. о 07.15 год., та відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Київ о 16.55 год. 10.07.2014р. та прибуття в м. Тернопіль 10.07.2014р. о 22.50 год. 14.07.2014р. [PERSON] виплачено кошти в розмірі 709 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), що підтверджується Звітом про використання коштів від 14.07.2014р. [PERSON] посвідчення про відрядження №214, [PERSON] згідно наказу керівника УДСО №74 від 21.07.2014 року направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, відміткою вибув з м. Тернопіль є 22.07.2014 року, прибуття в м. Київ 23.07.2014 року, вибув з м. Київ 23.07.2014 року, прибув м. Тернопіль 24.07.2014 року. Посадочними документами, що видані ТОВ «Укрзалізниця» підтверджується відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Тернопіль о 00.22 год. 23.07.2014р. та прибуття в м. Київ 23.07.2014р. о 07.45 год., та відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Київ о 16.55 год. 23.07.2014р. та прибуття в м. Тернопіль 23.07.2014р. о 22.50 год. 24.07.2014р. [PERSON] виплачено кошти в розмірі 977 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), та господарських витрат, що підтверджується Звітом про використання коштів від 24.07.2014р. [PERSON] посвідчення про відрядження №31, [PERSON] згідно наказу керівника УДСО №14 від 09.02.2015 року направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, відміткою вибув з м. Тернопіль є 10.02.2015 року, прибуття в м. Київ 11.02.2015 року, вибув з м. Київ 11.02.2015 року, прибув м. Тернопіль 12.02.2015 року. Посадочними документами, що видані ТОВ «Укрзалізниця» підтверджується відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Тернопіль о 01.16 год. 11.02.2015р. та прибуття в м. Київ 11.02.2015р. о 07.15 год., та відбуття [PERSON] пасажирським поїздом з м. Київ о 18.35 год. 11.02.2015р. та прибуття в м. Тернопіль 12.02.2015р. о 01.42 год. 13.02.2015р. [PERSON] виплачено кошти в розмірі 685 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), що підтверджується Звітом про використання коштів від 13.02.2015р. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що кількість діб в авансових звітах співпадає з кількістю діб у посвідченнях про відрядження [PERSON] та з наказами про відрядження, та посадочні документи подані позивачем лише підтверджують факт перебування у відрядженні. Рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до Департаменту Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що всі накази про відрядження працівників надавались до бухгалтерії, особі відповідальній за прийом, контроль та проведення за бухгалтерським обліком авансових звітів, тобто [PERSON], яка взяла на себе цей обов'язок. [PERSON] згідно своїх функціональних обов'язків зобов'язана була перевіряти правильність відшкодування витрат, пов'язаних з відрядженнями працівників та ініціювати внесення відповідних змін до наказів про відрядження, що нею не було зроблено. Допущені порушення відображені також у довідці щодо фінансово-економічних показників та виявлених порушень фінансової дисципліни встановлених в ході аудиту. Як встановлено в судовому засіданні, що всі накази про відрядження працівників надавались до бухгалтерії, особі відповідальній за прийом, контроль та проведення за бухгалтерським обліком авансових звітів, тобто [PERSON], яка взяла на себе цей обов'язок. В апеляційній інстанції встановлено, що під час проведення аудиту частина працівників повернула добровільно зайво сплачені їм кошти за відрядження, крім позивачки в сумі 360 грн. Цей факт допущеного порушення [PERSON] не заперечується. Разом з тим при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №845 (наказ Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 року) визначено, що якщо платник податку не повертає суму надміру витрачених коштів протягом звітного місяця, на який припадає граничний строк (до закінчення третього або п'ятого, а в окремих випадках десятого чи двадцятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт), то така сума підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) за відповідний місяць. У разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку. У разі припинення платником податку трудових відносин з особою, що видала кошти, сума податку на доходи фізичних осіб утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а в разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобовязання платника податку за наслідками звітного (податкового) року. Як випливає зі ст. 127 КЗпП, підприємство (установа, організація) має право відрахувати із зарплати свого працівника суми, зайво виплачені йому внаслідок лічильних помилок. При цьому власник підприємства (установи, організації) або уповноважений ним орган вправі прийняти рішення про відрахування, але не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми. Відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України, у т. ч. ст. 127 КЗпП. Отже, тільки при виявленні лічильних помилок підприємство має право здійснювати відрахування із заробітної плати свого працівника (і то за певних умов), а при виявлені нелічильних помилок такого права у підприємства немає. Таким чином, підстави для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 360,00 грн., як надміру виплачених добових відсутні. На підставі направлень від 02.12.2015 та наказу №2081 від 02.12.2015р. Державною фіскальною службою України ТОДПІ ГУ ДФС проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності УДСО з питань дотримання вимог чинного законодавства за період з 01.10.2012р. по 02.12.2015р. За результатами перевірки складено [PERSON] від 30.12.2015 р. №9314/22-01/108597014, яким встановлено порушення пп. 2.11 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (із змінами), а саме що за період з 01.01.2014р. по 30.04.2015р. мало місце несвоєчасне звітування за одержані готівкові кошти під звіт, а також видача готівкових під звіт без повного звітування щодо раніше одержаних коштів в сумі 29097,14 грн. В розрахунку штрафних санкцій від 30 січня 2015 р. до № акту № 9314/22-01/08597014 в пункті 1 таблиці-розрахунку вказано суму 7274,29 грн., як суму штрафних санкцій за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів (25% від суми 29097,14 грн.), розрахованих у відповідності до статті 1 абзацу 5 Указу Президента України «Про застосування норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995 р. із змінами та доповненнями. [PERSON] платіжного доручення №1183 від 14.01.2016 року [PERSON] ДСО сплачено кошти в сумі 10511,29 грн. згідно грошових зобовязань по акту перевірки від 30 грудня 2015 р. № 9314/22-01/08597014. без процедури оскарження рішення щодо накладення штрафних санкцій. Разом з тим не заслуговують на увагу посилання позивача, що штрафні санкції згідно актів планової виїзної документальної перевірки фінансово-господарської діяльності УДСО з питань дотримання вимог чинного законодавства накладені Державною фіскальною службою України ТОДПІ ГУ ДФС та сплачені УДСУ є заподіяною шкодою, оскільки при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст.ст. 132, 133, 134 КЗпП України встановлено випадки матеріальної відповідальності працівників за шкоду заподіяну з їх вини підприємству. [PERSON] будучи на посаді головного бухгалтера [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області не може нести матеріальну відповідальність, а саме за шкоду заподіяну підприємству в сумі 7274,29 грн., які [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області сплатило як штрафні санкції ДФС, оскільки не підпадає під дію ст.ст. 132, 133, 134 КЗпП України. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що права позивача відповідачем не порушені, а тому в задоволенні позову [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області до [PERSON] про відшкодування шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed