Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

в основу позовних вимог позивачка зіслалась на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з часом в них не склалося, оскільки вони є різними за характерами, в них різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з чим між ними систематично виникали різного роду непорозуміння та сварки. На даний час жодних подружніх стосунків вони не підтримують, шлюб між ними існує тільки формально. Спір про спільно придбане майно між ними відсутній, а примирення не можливе. У зв`язку із тим, що відповідач останні 4 місяці жодної матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, відмовляється добровільно забезпечувати дитину, хоч має таку можливість, оскільки працює за кордоном, тому позивачка просить суд винести рішення, яким шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні в себе та стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини. Відповідно до частин 2-6 статті 19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилась, однак її представник адвокат Давимука В.Я., подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, а справу просить слухати у їхній відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, однак подав до суду відзив на позов, в якому вказав на те, що позовні вимоги визнає частково, згідний на розірвання шлюбу та згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак у твердій грошовій сумі, оскільки має мінливий дохід, офіційно не працює. Справу просив розглядати в його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 22.12.2016 року (а.с.3). З копії свідоцтва про народження (а.с.5) встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] яка проживає із позивачкою. Згідно з ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що за період спільного подружнього життя сторони не змогли створити належної сім`ї, нехтували своїми подружніми обов`язками, що і привело до розпаду сім`ї. На даний час сторони жодних подружніх стосунків не підтримують, шлюб між ними існує тільки формально. Спір про майно між сторонами відсутній, як і примирення не можливе. За таких обставин суд вважає, що зберігати шлюб між сторонами недоцільно, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а дитину слід залишити на проживанні з позивачкою, як вона про це просить. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлено : дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, те, що відповідач офіційно не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою і може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини не є виправданими. При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~"Про\~судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави - судовий збір у встановленому законодавством розмірі 908 гривень, а також з відповідача в користь позивача слід стягнути 908 гривень судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору при предявленні позову про розірвання шлюбу (а.с.9). На підставі ст.ст.180-184 СК України та

Outcome: partial