Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що 30.03.2018 року наказом ПАТ „Національна суспільна телерадіокомпанія України"від 28.03.2018 року №261-к його було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ „НСТУ" у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1, ч.1, ст.40 КЗпП України, а також у зв'язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з'явилися в ПАТ „НСТУ" в період проведення процедури вивільнення, обрання ним посади, яку він не може обіймати - генеральний продюсер телебачення, у зв'язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посади та відмовою від інших запропонованих йому вакантних посад у ПАТ „НСТУ", які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку [PERSON] зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров'я у порядку передбаченому ч.3, ст.49-2 КЗпП України. Так п.15, ст.66 Статуту відповідача передбачено, що правління ПАТ „НСТУ" затверджує структуру та штатний розпис Телерадіокомпанії. Таким чином, затвердження структури та штатного розпису входить до виключної компетенції правління відповідача, а відповідно правлінням мав бути затверджений штатний розпис, який діятиме у відповідача найближчим часом, відповідно до якого мало бути проведено скорочення штату та чисельності працівників, прийняття на посади та звільнення працівників відповідача. Протоколом №32 засідання правління відповідача від 21.12.2017 року було затверджено та введено в дію з 02.04.2018 року нову структуру та штатний розпис відповідача. Разом з тим, вищевказаний штатний розпис, затверджений правлінням відповідача (Протокол №32) не містить жодної необхідної інформації для проведення процедури скорочення штатів та численності працівників для прийняття та звільнення працівників з посад. Згідно наказу від 09.01.2018 року відповідачем була запропонована позивачу посада генерального продюсера телебачення, на яку він погодився. Однак, управління кадрів відмовило позивачеві у прийнятті заяви про згоду обіймати запропоновану посаду. Дану відмову мотивовано тим, що позивач не може обіймати обрану їм посаду, оскільки його кваліфікація не є відповідною для заняття вищевказаної посади. Разом з тим жодної іншої посади позивачеві відповідач не пропонував як за його кваліфікацією, так і посади, які не потребують кваліфікації, про що позивачем було зазначено в оригіналі наказу про його звільнення. Позивач зазначає, що має технічну освіту, високий рівень кваліфікації та досвід роботи головного продюсера, крім того, у позивача відсутні будь-які догани за весь період роботи у відповідача, а тому вважає, що має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками. Враховуючи викладене, позивач вказує, що наказ про його звільнення є незаконним та підлягає скасуванню. В тому числі, позивачем ставиться вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки після отримання наказу про звільнення, він мав суттєві душевні хвилювання та страждання пов'язані з розумінням незаконності і протиправності діянь відповідача та усвідомленням того, що внаслідок незаконних дій відповідача йому потрібно шукати інші джерела існування та реалізації творчого потенціалу, адже позивач пропрацював у відповідача понад 15 років, багато працівників відповідача є близькими друзями позивача. Окрім того, після отримання попередження про скорочення посади та незаконної відмови відповідача перевести позивача на посаду генерального продюсера телебачення, позивач відчув значні погіршення самопочуття, у зв'язку із чим звернувся до Клініки лазерної медицини, де відповідно до довідки від 28.02.2018 року йому було проведено операцію. За таких обставин моральну шкоду позивач оцінює у 30 000 грн. З урахуванням даних обставин позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ „НСТУ" від 28.03.2018 року №261-к про звільнення [PERSON], зобов'язати Публічне акціонерне товариство „Національна суспільна телерадіокомпанія України"поновити [PERSON] на посаді виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ „НСТУ", зобов'язати Публічне акціонерне товариство „Національна суспільна телерадіокомпанія України"виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати Публічне акціонерне товариство „Національна суспільна телерадіокомпанія України"виплатити [PERSON] моральну шкоду у розмірі 30 000 грн та стягнути з Публічного акціонерного товариства „Національна суспільна телерадіокомпанія України"35 200 грн. витрат за розгляд даної справи у суді, з урахуванням заяви про уточнення витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача Кабулов Р.К. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочень працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, а відтак не є предметом доказування у суді. Так, дійсно п.15, ст.66 статуту ПАТ „НСТУ"передбачено, що правління ПАТ „НСТУ"затверджує структуру та штатний розпис Телерадіокомпанії. Керуючи наданими статутом повноваженнями, 21.12.2017 року правлінням ПАТ „НСТУ"було розглянуто питання затвердження та введення в дію нової структури та штатного розпису компанії. Відповідно до порядку ведення засідань правлінням вказані рішення були оформленні протоколом засідання правління №32 від 21.12.2017 року. Разом з тим, такі документи як структура та штатний розпис є окремими документами і не викладаються безпосередньо в протоколі засідання Правління та були введені в дію 02.04.2018 року як відповідні організаційно-розпорядчі документи. Листом ПАТ „НСТУ"від 27.12.2017 року №02-18/4569 було повідомлено первинній профспілковій організації ПАТ „НСТУ"про рішення правління щодо змін в організації виробництва і праці у Центральній дирекції та відокремлених структурних підрозділах. В преамбулі наказу про звільнення [PERSON] також містяться посилання на вказаний лист, в додатках якого чітко вказаний перелік посад, які підпадали під скорочення по Центральній дирекції ПАТ „НСТУ", про що не зазначив позивач у своєму позові. Листом центральної дирекції ПАТ „НСТУ"від 05.01.2018 року №02-18/15-1 комісії надано перелік вакантних посад в ПАТ „НСТУ", з яким також було ознайомлено позивача та запропоновано самостійно обрати відповідну вакансію для переведення, за результатом чого ним було обрано посаду - генеральний продюсер телебачення. 06.03.2018 року на засіданні комісії за результатом розгляду особових справ усіх працівників було встановлено невідповідність кваліфікації [PERSON] до обраної ним вакантної посади для переведення. Заперечуючи обґрунтуванням позивача, представник відповідача зазначив, що відповідно до трудової книжки [PERSON] він не обіймав посади генеральний продюсер телебачення, його кваліфікація не відповідає кваліфікаційним вимогам до обраної ним посади для переведення, а нагороди, відзнаки та подяки не є документами, які підтверджують наявність у позивача іншої кваліфікації, ніж та, що зазначена у його дипломі про освіту. 19.03.2018 року під час засідання профкому первинної профспілкової організації ПАТ „НСТУ"[PERSON] було запропоновано повторно ознайомитися з переліком вакантних посад та обрати іншу відповідну його кваліфікації, однак позивач відмовився, зазначивши, що бажає бути переведеним лише на посаду генерального продюсера телебачення. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача також заперечив, посилаючись на те, надані позивачем докази на підтвердження погіршення самопочуття та стану здоров'я, не знаходять свого підтвердження в причинно-наслідковому зв'язку зі звільненням. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України закріплює право, кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров'я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов'язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов'язаними з характером роботи або умовами її виконання. За змістом трудової книжки позивача [NUMBER] [PERSON] наказом №757-к від 31.08.2017 року був переведений на посаду виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм (а.с.23-29). Відповідно до ч.1, ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. За приписами ч.3, ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як встановлено судом, протоколом №32 засідання правління ПАТ „НСТУ"від 21.12.2017 року було затверджено нову структуру та штатний розпис ПАТ „НСТУ" (а.с.15-18; 73-74). На підставі вказаного протоколу 02.04.2018 року введено в дію нову структуру (а.с.75) та штатний розпис ПАТ „НСТУ" (а.с.76-77). Вказані документи оформлені окремо, вони мають відповідні назву та гриф „Затверджено", відповідне посилання на номер та дату протоколу такого засідання, а також підписи відповідних посадових осіб ПАТ „НСТУ". В свою чергуцивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільності скорочення, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників. Пунктом 1.2 наказу №469 від 21.12.2017 року ПАТ „НСТУ"передбачено провести відповідно до вимог чинного законодавства вивільнення працівників філії у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату та чисельності працівників (а.с.13-14; 78). Листом ПАТ „НСТУ"від 5.01.2018 року №02-18/15-1 було надано філіям ПАТ „НСТУ"перелік вакансій станом на 05.01.2018 року у Центральній дирекції ПАТ „НСТУ"та філіях ПАТ „НСТУ". Відповідно до подання ПАТ „НСТУ"№2.4-18/696 від 14.03.2018 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно рішення правління ПАТ „НСТУ"протокол №32 від 21.01.2018 року, наказу ПАТ „НСТУ"від 21.12.2017 №469, листа ПАТ „НСТУ"від 05.01.2018 року №02-18/15-1, посада виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ „НСТУ", яку обіймав [PERSON], підлягає скороченню. У відповідності до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" зі змінами та доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з яким власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. За змістом абз.1, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 зі змінами та доповненями „Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1, ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. 9.01.2018 року відповідач видав наказ №5 про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників ПАТ „НСТУ", що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє звільнення з роботи (а.с.79). Своїм листом №02-18/4569 від 27.12.2017 року ПАТ „Національна суспільна телерадіокомпанія України" звернулась до Київської міської Профспілки працівників культури та первинної профспілкової організації ПАТ „НСТУ" про проведення спільних консультацій щодо звільнення працівників за скороченням чисельності та штату (а.с.80), на яких обговорювалось техніко-економічне обґрунтування рішення правління відповідача щодо змін в організації виробництва і праці ПАТ (а.с.82-85). Частиною 1 ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як зазначає п.1-3, ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією, спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Тієї ж дати, 9.01.2018 року, тобто за 2 місяці до звільнення, позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення, а також було надано перелік вакантних посад, серед яких він обрав для свого переведення посаду генерального продюсера телебачення, особисто написавши, що згоден (а.с.95). За вимогами п.12, ч.1, ст.1 Закону України „Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту. Частини 1-3 статті 7 цього Закону наголошують, що Документ про вищу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню (наукову) програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту (наукові ступені) за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва; диплом доктора наук. У дипломі молодшого бакалавра, бакалавра, магістра зазначаються назва закладу вищої освіти (наукової установи), що видав цей документ (у разі здобуття вищої освіти у відокремленому підрозділі закладу вищої освіти (наукової установи) - також назва такого підрозділу), а також кваліфікація, що складається з інформації про здобутий особою ступінь вищої освіти, спеціальність та спеціалізацію, та в певних випадках - професійну кваліфікацію. 6.03.2018 року відбулось засідання комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення з роботи. Обговорюючи можливість переведення [PERSON] на посаду генерального продюсера телебачення, приймалось до уваги наявність у нього кваліфікації і продуктивності праці. На підставі відсутності відповідної кваліфікації, яка відповідає даній посаді, [PERSON] було відмовлено у переведенні на посаду генерального продюсера телебачення (а.с.97-99). 14.03.2018 року заступник виконавчого директора відповідача Стиренко Л. звернулась з поданням до голови первинної профспілкової організації ПАТ „НСТУ" з поданням про надання згоди на звільнення позивача з посади виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ „НСТУ" (а.с.101). 19.03.2018 року на засіданні профкому був присутній [PERSON], де він повідомив, що має диплом Київського радіомеханічного технікуму за спеціальністю - радіоапаратобудівництво, кваліфікація - радіотехніка (а.с.30), вищої освіти не має. За результатом обговорення члени профкому дали згоду більшістю голосів на звільнення позивача з займаної посади (а.с.102; 104). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що позивач є фахівцем високого рівня, креативним майстром своєї справи. Вказане підтверджується нагородами, отриманими позивачем за період роботи у відповідача (а.с.31-33), що говорить про його високі професійні якості і продуктивність праці на займаній посаді. Згідно п.1, ч.1, ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 30.03.2018 року наказом ПАТ „Національна суспільна телерадіокомпанія України"від 28.03.2018 №261-к позивача [PERSON] було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об'єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ „НСТУ" у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1, ч.1, ст.40 КЗпП України (а.с.10-12). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні позивача з роботи дотримався всіх норм діючого законодавства, при цьому останній був ознайомлений з усіма вакантними посадами, які були чи з'явились в ПАТ „НСТУ" в період проведення процедури вивільнення, а також обрання ним посади, яку він не може обіймати - генеральний продюсер телебачення, у зв'язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посади та відмовою від інших запропонованих йому вакантних посад у ПАТ „НСТУ", про що він пояснив на засіданні профкому (а.с.104, зворот. бік), які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку [PERSON] зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров'я у порядку передбаченому ч.3, ст.49-2 КЗпП України. Таким чином, порушення трудових прав позивача при здійсненні процедури його звільнення відповідачем не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні позову про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування його та поновлення позивача на займаній раніше посаді необхідно відмовити. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Як роз'яснює п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки інші позовні вимоги позивача є похідними від перших, тому в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed