Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство "Комишанське", юридична адреса: Сумська область, Охтирський район, село Комиші, вулиця Київська,1 звернулося в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до [PERSON], адреса проживання якої: 38113, Полтавська область, Зіньківський район, село Пірки, вулиця Героїв Чорнобильців, 25 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне Підприємство-15339", юридична адреса: 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна,22 офіс 159 про визнання повновленим договору оренди землі. Згідно позовної заяви позивач зазначає, що 17.05.2005 р. між [PERSON] (далі - Відповідач) та приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» (далі - Позивач) було укладено договір оренди землі (далі - Договір). Відповідач є власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ номер №033704, виданий 19.12.2001 р. на підставі рішення Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Відповідно до п. п. 1, 2 Договору обєктом оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області загальною площею 2.49 га. У пункті 8 Договору зазначено, що договір укладено на 10 років з 17.05.2005р. по 17.05.2015 р.. Договір було зареєстровано у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 12.04.2007 р. за № 040755501417. Позивач протягом дії Договору оренди землі використовував земельну ділянку за цільовим призначенням, дотримувався екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів та своєчасно сплачував орендну плату. Після строку Договору, Позивач користувався земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, вважаючи, що Договір є поновленим на тих самих умовах, так як від Відповідача не надходило лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. На початку 2017 року Позивач дізнається інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про те, що між Відповідачем та приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство- 15339» було укладено договір оренди землі від 13.03.2017 р. та зареєстровано держаним реєстратором [PERSON] (Тарасівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області) на ту ж саму земельну ділянку, якою користується Позивач. Позивач просить визнати поновленим на тих же самих умовах і на той же самий строк (на 10 років) договір оренди землі, укладений 17.05.2005 р. між Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» (42721, Сумська обл., Охтирський район, село Комиші, вул. Київська, буд. 1; код ЄДРПОУ 30794436) та [PERSON] (паспорт; серія; КО номер: 325894, виданий Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області 06.02.2002 року; рнокпп: [NUMBER]) від 17.05.2015 р. та зареєстрованим Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 12.04.2007 р. за № 040755501417. Відповідач, [PERSON] своє заперечення обґрунтовує наступним. Згідно пункту 8 договору оренди землі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору. За відсутності листа-повідомлення про поновлення договору оренди у відповідача не було необхідності надсилати позивачу заперечення, так як пасивною поведінкою позивач не скористався своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. [PERSON] з власної ініціативи, після ознайомлення з умовами оренди, які пропонує ПрАТ «АТП-15339», 05.04.2016 р. уклала з ним договір оренди строком на 10 років з кінцевим терміном його дії 31.12.2026 р. Право оренди на цю земельну ділянки зареєстровано за ПрАТ «АТП-15339» в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжені. Запропоновані ПрАТ «АТП-15339» умови договору оренди економічно вигідніші. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватне акціонерне товариство "Автотранспортне Підприємство-15339", вказує, що за зверненням [PERSON] у жовтні 2016 р. ПрАТ «АТП- 15339» надало інформацію про умови оренди земельних ділянок розташованих на території Тарасівської сільської ради. Інформація стосувалася розміру орендної плати та форми її внесення, а також виконання взятих нами зобовязань перед орендодавцями по наданню допомоги на поховання у разі смерті власника земельної ділянки, надання транспортних послуг по обробітку присадибних земельних ділянок та надання інших транспортних послуг за зверненням особи - орендодавця. Дійшовши до спільної згоди з усіх істотних умов договору оренди землі він був укладений 05.04.2016 р. строком на 10 років до 31.12.2026 р., розмір орендної плати не менше 7,5% від грошової оцінки землі, що на час укладення договору оренди землі становило 7539,94 грн., речове право - право оренди земельної ділянки за цим договором зареєстроване в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень. Заслухавши представника позивача, який підтримав позовні вимоги, представника відповідача, який заперечував проти позовних вимог, заслухавши представника третьої особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~на стороні\~відповідача:\~Приватне акціонерне\~товариство "Автотранспортне\~Підприємство-15339",\~свідків[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~ та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 рокувнесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. \~Статтею 18 ЦПК України,\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України, «кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим…». Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачу, [PERSON], належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер 5321386400:00:052:0057 площею 2.4874 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 033706 від 19.12.2001 року (а.с.9). 17.05.2005 р. між відповідачем та позивачем по справі було укладено договір оренди землі, котрий було зареєстровано у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 12.04.2007 р. за № 040755501417 (а.с.31). Відповідно до п. п. 1, 2 Договору обєктом оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області загальною площею 2.49 га. У пункті 8 Договору зазначено, що договір укладено на 10 років з 17.05.2005р. по 17.05.2015р. Договір було зареєстровано у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 12.04.2007 р. за № 040755501417. Позивач протягом дії Договору оренди землі використовував земельну ділянку за цільовим призначенням, дотримувався екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів та своєчасно сплачував орендну плату. Згідно пункту 8 договору оренди землі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору. 17.02.2015 року, тобто до закінчення строку дії вищевказаного договору оренди землі, позивачем було направлено лист-повідомлення орендодавцю з пропозицією поновити договір оренди землі на тих же самих умовах і на той же строк, відповідно до Закону України Про оренду землі шляхом укладення додаткової угоди. З додатками примірників додаткової угоди про внесення змін (поновлення) договору оренди землі (державна реєстрація від 12.04.2007 р. за № 040755501417). \~ \~ \~ \~Вищевказаний лист та примірники додаткової угоди були вручені 17.02.2015 року [PERSON], яка своїм підписом засвідчила отримання вищевказаних документів. В свою чергу [PERSON] діяла на підставі довіреності, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти свої інтереси з питань, повязаних з наглядом за земельною ділянкою, площею 2.49 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 033706. В додатку повідомлення вказано, що також передано три примірники додаткової угоди. Дане повідомлення отримала, відповідно до довіреності [PERSON] «17.02.2015 року», про що мається відмітка на копії листа повідомлення про отримання та підпис (а.с.115-116). Після закінчення строку дії договору, позивач користувався земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, вважаючи, що договір є поновленим на тих самих умовах, так як від відповідача не надходило лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відповідач, [PERSON] своєчасно отримувала орендну плату, про що вказують видатковий касовий ордер від 26 жовтня 2015 року, від 27 листопада 2015 року, від 20 липня 2016 року з підписом одержувача та номером паспорта КО 325894 (а.с.28-30). Даний факт також підтверджується даними, які надано представником відповідача, [PERSON], а саме відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, згідно якого, [PERSON] отримувала доходи в 2015 році з першого по четвертий квартал тільки з ПСП «Комишанське», а з третього кварталу 2016 року отримувала доходи як з ПСП «Комишанське» так і з ПРАТ «АТП 15339 (а.с.128-129). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], котра працює на посаді головного бухгалтера ПСП Комишанське надала пояснення та підтвердила факт отримання орендної плати відповідачем [PERSON], за користування земельною ділянкою по теперішній час. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] [INFO], що працює на посаді агронома ПСП Комишанське пояснив, що спірна земельна ділянка постійно використовувалась ПСП Комишанське з моменту, коли був укладений договір та по теперішній час. Факт використання спірної земельної ділянки по теперішній час, що належить [PERSON] у судовому засіданні також підтвердили свідки: [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий 03.01.1997 року та [PERSON], [INFO], паспорт КН № 828873, виданий 16.12.1998 року, які працюють на посаді механізатора ПСП Комишанське та безпосередньо обробляють вищевказану земельну ділянку в єдиному масиві. Згідно зі\~ст. 15 Цивільного кодексу ( далі\~ЦК) України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому об"єктом захисту є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, що повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, викликане поведінкою іншої особи. За змістом ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути: визнання права та визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 4\~ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 4\~ст. 124 Земельного кодексу\~(далі\~ЗК) України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно із ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст. 2 Закону України Про оренду землі визначає, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Обєктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. У статті 33 Закону України Про оренду землі встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У частині першій статті 777 ЦК України законодавцем закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Також, позивачем повторно було направлено лист-повідомлення орендодавцю з пропозицією поновити договір оренди землі на тих же самих умовах і на той же строк, відповідно до Закону України Про оренду землі шляхом укладення додаткової угоди. З додатками примірників додаткової угоди про внесення змін (поновлення) договору оренди землі. Цей лист та примірники додаткової угоди були вручені [PERSON], яка своїм підписом засвідчила отримання вищевказаних документів. Таким чином, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт того, що позивач належним чином повідомив сторону відповідача про бажання поновити договір оренди землі та надав примірники додаткової угоди до закінчення строку дії договору, тим самим спростовуються доводи відповідача та третьої особи про те, що позивачем не було надіслано у встановлений договором та законом строки проекту додаткової угоди на поновлення договору оренди землі на новий строк. Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку оренди та сплачує орендну плату відповідно до договору, що підтверджується Довідкою про доходи [PERSON] та показами свідків, зокрема свідок [PERSON], котра працює на посаді головного бухгалтера ПСП Комишанське, підтвердила факт отримання орендної плати відповідачем [PERSON]. Відповідачем по справі не було надано доказів про наявність заперечень щодо продовження користування орендарем земельною ділянкою та поновлення договору оренди землі на у мовах викладених у проекті додаткової угоди про внесення змін (поновлення) договору оренди землі (державна реєстрація від 12.04.2007 року за № 040755501417), яка була вручена стороні відповідача 17.02.2015 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна судом встановлено, що між відповідачем та приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» було укладено договір оренди землі від 13.03.2017 р. та зареєстровано держаним реєстратором [PERSON] (сільська рада Зіньківського району Полтавської області) на ту ж саму земельну ділянку, якою користується позивач, що порушує переважне право позивача, який належно виконував умови договору, на поновлення договору оренди землі. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі"\~регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Судом встановлено, що для застосування положень частини 1\~статті 33 Закону України "Про оренду землі"\~та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: 1) орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; 2) орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; 3) до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; 4) орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5\~статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Частиною 6\~статті 33 зазначеного Закону\~врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: 1) користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди; 2) відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6\~статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді". У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8\~статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219 цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц. Отже, оскільки позивач, ПСП Комишанське продовжує користуватись земельною ділянкою кадастровий номер площею 2.49 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області після закінчення строку дії договору оренди землі, а відповідач, [PERSON], не надсилала будь-яких заперечень щодо такого користування протягом 1 (одного) місяця після закінчення дії договору, строк дії договору слід вважати поновленим за наявності мовчазної згоди орендодавця, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, показань свідків є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, якщо\~позов\~задоволено\~повністю,\~судові\~витрати присуджуються\~позивачеві\~пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних вимог,\~а відповідачеві - пропорційно\~до\~тієї\~частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved