Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білокуракинського району Луганської області згідно державного акта серії ЛГ № 016648 від 30 травня 2003 року, площею 3,4607 га. 01 січня 2007 року між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ "ЛОТУРЕ-АГРО", з іншої сторони, було укладено договір оренди землі, предметом якого є вищезазначена земельна ділянка загальною площею 3,4607 га. Договір було укладено строком на 10 років, 05 квітня 2007 року він був зареєстрований в Білокуракинському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 209815/040741500139. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаним договором по сплаті орендної плати, а саме - не сплатив позивачу орендну плату за користування його земельною ділянкою за 2013 рік. Оскільки відповідач не виконує своє зобов'язання за договором по виплаті орендної плати, позивач просить суд розірвати Договір оренди землі та додаткову угоду до даного договору; зобов'язати реєстраційну службу Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області зняти його з державної реєстрації; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті орендної плати, за користування земельною ділянкою, у розмірі - 2 402 грн. 02 коп.; всі судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 19.12.2014 року та 13.01.2015 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Причин неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 13.01.2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ "ЛОТУРЕ-АГРО", з іншої сторони, було укладено Договір оренди землі (а.с. 8, 9), додаткова угода до договору оренди землі (а.с. 11), предметом якого є земельна ділянка, розташована на території Олексіївської сільської ради Білокуракинського району Луганської області і належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 016648 від 30 травня 2003 року, площею 3,4607 га (а.с. 12). Між сторонами складений Акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 10). Так, у відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем обставини, якими він аргументує свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України "Про оренду землі" і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Строк дії вищевказаного Договору складає 10 років. Договір укладено та зареєстровано в 2007 році. Факт передачі земельних ділянок за даними Договорами в оренду підтверджується складеними та підписаними сторонами актом прийому передачі земельної ділянки (а.с. 10). Відповідно до Додаткової угоди від 25.02.2009р. до договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем в натуральній або грошовій формі, в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації, що становить 1291,80 грн. в рік та встановлюється з 01 січня 2009 року (а.с 11). Згідно довідки відповідачем на користь позивача не сплачена орендна плата за 2013 рік у сумі 2402,02грн. (а.с. 14). Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену Договором та додатковою угодою до договору орендну плату за строкове платне користування зазначеною у Договорі земельною ділянкою. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договором в частині сплати позивачу орендної плати не виконує, згідно довідки відповідачем не сплачена орендна плата за 2013 рік у сумі 2402,02грн. (а.с. 14). Не сплативши позивачу орендну плату за 2013р. відповідач припустився істотного порушення Договору, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно п.10.3 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши Договір та виконавши свої договірні зобов'язання позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови Договору, припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати протягом 2013р., відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України "Про оренду землі". При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що ТОВ „Лотуре-Агро" укладено договір на зрощування зернових культур від 02.06.2014р. з СФГ „Пролісок". Відповідно до цього договору СФГ „Пролісок" бере на себе зобов'язання по погашенню заборгованості з орендної плати, яка виникла станом на 01.01.2014р. людям, які є орендодавцями. За результатами укладення цього договору, СФГ „Пролісок" було розіслано листи та розповсюджено повідомлення про те, що необхідно з'явитися для отримання заборгованості з орендної плати. З червня 2014 року така робота вже проводиться та чимало осіб вже отримали гроші. Однак, позивачі не з'явилися на зазначене запрошення, можливо умисно його проігнорувавши. Проте, представником на підтвердження даного факту не надано жодного доказу. Копія запрошення, прикладена до заяви про перегляд заочного рішення, судом до уваги не береться, оскільки в самому запрошенні зазначено про сплату орендної плати за 2014 рік. Проте, наявність або відсутність заборгованості з орендної плати за 2014 рік судом не досліджується, оскільки позивач в своєму позові посилався на заборгованість з орендної плати за 2013 рік. Таким чином за 2013 рік відповідач не сплатив позивачу орендну плату, що є істотним порушенням умов договору, суд вважає можливим розірвати договір оренди, укладений між позивачем та ТОВ "Лотуре-Агро". Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаного Договору, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України "Про оренду землі" є підставою для розірвання в судовому порядку цього Договору. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити частково. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 11, 16, 210, 509, 526, 626, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст.1, 2, 20, 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі",

Outcome: partial