Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності, посилаючись на наступне. Її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Її батьками були [PERSON] та [PERSON] . У її батька був ще рідний брат по лінії матері, а її дядько - [PERSON] . 15.09.1990 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] . Її дядькові [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] -ну на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1045. Після укладання договору купівлі-продажу [PERSON] проживав у цій квартирі, робив ремонти, сплачував комунальні платежі. До самого моменту смерті він не змінював місця свого проживання. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з: - квартири [ADDRESS] ; - пенсійного внеску, що знаходиться на збереженні у АТ "Державний Ощадний банк України" в установі № 100003/0461 на рахунку № [NUMBER] в сумі 300 000,00 грн., який був відкритий 29.12.2017 року на ім`я [PERSON] та належні відсотки і нарахування до нього; - грошей, що знаходяться на поточному рахунку № [NUMBER] в АТ «Державний ощадний банк України», відкритому на підставі договору № 961506 від 25.06.2015 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний Ощадний банк України» . На випадок своєї смерті дядько не склав заповіту та не розпорядився своїм майном на користь будь-кого зі спадкоємців або інших осіб. У дядька ніколи не було власної родини. Він не одружувався, дітей у нього також не було. Його мати [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] покинув їх родину та припинив усяке спілкування ще у 1949 році. Таким чином, спадкоємців першої черги за законом після його смерті [PERSON] немає. До спадкоємців другої черги за законом відноситься рідний брат померлого, а її батько - [PERSON] . Проте, її батько помер [INFO] , до відкриття спадщини після смерті свого брата. Згідно ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 04.06.2019 року приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова вмотивована тим, що нею не подані документи, які підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем. При подачі документів до нотаріуса виявилось, що у посвідці про народження [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , мати - [PERSON] . Проте, в свідоцтві про народження її дядька [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , мати - [PERSON] . Крім того, у неї відсутні оригінали документів, що підтверджують право власності померлого на спадкове майно. Проте, нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій цей факт чомусь не відображений. Про те, що в свідоцтвах про народження її батька та дядька по різному вказано ім`я їх матері, а її бабусі, нікому не було відомо, оскільки ніколи ніхто не звертав на цей факт уваги. Через це вона не змогла підтвердити факт родинних відносин між її батьком та [PERSON] , а нотаріус за таких обставин не мала права видавати їй свідоцтво про право на спадщину. Підтвердженням факту родинних відносин між батьком та дядьком може свідчити рішення Нікопольського районного народного суду від 13.07.1978 року у справі про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . В зазначеному рішенні суду зазначено, що «ответчики являються родными детьми умершей». Також на підтвердження цього факту може слугувати напис у договорі дарування нерухомого майна, вчинений секретарем Придніпровської сільської ради. За таких обставин звернулась до суду і просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , визнавши його її рідним дядьком по батьковій лінії. Та визнати за нею право власності на: квартиру [ADDRESS] -ну, загальною площею 43,0 кв.м, з житловою площею 27,2 кв.м; пенсійний внесок, що знаходиться на збереженні в АТ "Державний Ощадний банк України" в установі № 100003/0461 на рахунку № [NUMBER] в сумі 300 000,00 грн., який був відкритий 29.12.2017 року на ім`я [PERSON] та належні відсотки та нарахування до нього; гроші та відповідні нарахування до них, що знаходяться на поточному рахунку № [NUMBER] в АТ «Державний ощадний банк України», відкритому на підставі договору № 961506 від 25.06.2015 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної кратки, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний Ощадний банк України», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала і суду пояснила, що дядько був одиноким. Сім`ї не мав. Вона як єдина рідна племінниця йому допомагала по господарству, готувала йому їжу тощо. Він завжди казав їй, що його квартира - її придане. Вона його й ховала, бо нікому було. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.96). Вислухавши позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON] (а.с.17). Її батьками були [PERSON] та [PERSON] . У батька позивачки по справі був ще рідний брат по лінії матері, а її дядько - [PERSON] (а.с.16). 15.09.1990 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] (а.с.17). Після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] . [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] -ну на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1045 (а.с.4-7). Після укладання договору купівлі-продажу [PERSON] проживав у цій квартирі, робив ремонти, сплачував комунальні платежі. До самого моменту смерті він не змінював місця свого проживання. [INFO] [PERSON] помер (а.с.14зв). Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з: - квартири [ADDRESS] (а.с.4-7, 71); - пенсійного внеску, що знаходиться на збереженні у АТ "Державний Ощадний банк України" в установі № 100003/0461 на рахунку № [NUMBER] в сумі 300 000,00 грн., який був відкритий 29.12.2017 року на ім`я [PERSON] та належні відсотки і нарахування до нього (а.с.19; 93); - грошей, що знаходяться на поточному рахунку № [NUMBER] в АТ «Державний ощадний банк України», відкритому на підставі договору № 961506 від 25.06.2015 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний Ощадний банк України» (а.с.20-22, 82-91). На випадок своєї смерті спадкодавець не склав заповіту та не розпорядився своїм майном на користь будь-кого зі спадкоємців або інших осіб. У спадкодавця не було власної родини, дітей також не мав. Мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] (а.с.15), а батько [PERSON] покинув родину у 1949 році. Таким чином, спадкоємців першої черги за законом після його смерті [PERSON] немає. До спадкоємців другої черги за законом відноситься рідний брат померлого, батько позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.14), тобто, до відкриття спадщини після смерті свого брата. Згідно ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.44). Однак, 04.06.2019 року приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. видала позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.10). Постанова вмотивована тим, що позивачкою не подані документи, які підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем. При подачі документів до нотаріуса виявилось, що у посвідці про народження [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , мати - [PERSON] . Проте, в свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , мати - [PERSON] . Крім того, у позивачки відсутні оригінали документів, що підтверджують право власності померлого на спадкове майно. Однак, підтвердженням факту родинних відносин між батьком позивачки та дядьком може свідчити рішення Нікопольського районного народного суду від 13.07.1978 року у справі про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] (а.с.12-13). В зазначеному рішенні суду вказано, що «ответчики являються родными детьми умершей». Також на підтвердження цього факту може слугувати напис у договорі дарування нерухомого майна, вчинений секретарем Придніпровської сільської ради (а.с.18). Факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем [PERSON] в судовому засіданні було підтверджено й свідками [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - двоюрідна племінниця позивачки по матері (її мама та позивачка - двоюрідні сестри). [PERSON] ніколи не мав сім`ї, його називали бобилем, одинаком. В нього колись була рідна сестра - інвалід, яка вже давно померла. У сестри теж родини та дітей не було. Єдиною родиною [PERSON] була сім`я позивачки, бо її батько був рідним по матері братом померлого. Тому вони спілкувались, допомагали спадкодавцеві, позивачка його й ховала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка - її мама. [PERSON] - брат її рідного дідуся, маминого батька. Померлий був дядьком її мами по лінії батька (її дідуся). [PERSON] до смерті сам за собою доглядав, але мама все одно піклувалась про нього, бо крім мами, в нього нікого не було. Мама його й ховала. Враховуючи викладене та

Outcome: approved