Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому після неодноразових уточнень просив: стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» витрати на оплату спеціального транспортного засобу, а саме: вартість автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 у розмірі 143000 (сто сорок три тис.), шляхом перерахування коштів виконавцю ТОВ «Запоріжжя-Авто» (юридична адреса: Україна, 69013 м. Запоріжжя вул. Академіка Курчатова, 1) на р/р [NUMBER] АТ «Райфайзен Банк Аваль» у м.Київ, МФО 380805, ідентифікаційний код 33921055, свідоцтво платника [NUMBER], індивідуальний податковий № [NUMBER] із зазначенням виду платежу: «оплата за автомобіль [PERSON].»; виробничі витрати по переобладнанню автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 на ЗАЗ Сенс TF698K-L1 (автомобіль з ручним керуванням на дві руки і одну ногу) у розмірі 5239,06 грн. (п*ять тисяч двісті тридцять дев*ять) 06 коп., шляхом перерахування коштів виконавцю ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» (юридична адреса: пр. Леніна 8, м. Запоріжжя, 69600 Україна) на розрахунковий рахунок 26000962491224 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» м. Київ, МФО 334851, ідентифікаційний код 25480917, свідоцтво платника ПДВ № 100334840, індивідуальний податковий № 354809108242 із зазначенням виду платежу: «оплата за переобладнання автомобіля для [PERSON].»; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» здійснити перерахунок [PERSON] грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228» та стягнути на користь [PERSON] недоплачену частину компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік в сумі 66 (шістдесят шість) грн., 78 коп.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» проводити [PERSON] перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01.01.2015 року; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» виплачувати [PERSON] грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року, згідно постанови Кабінету міністрів України від 14.02.2007 року № 228, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок трудового каліцтва він є інвалідом 2-ї групи, з втратою професійної працездатності 100 % безстроково. Причиною каліцтва стала травма, отримана ним з вини Куп'янської дирекції залізничних перевезень, яка на даний час є підрозділом ДП «Південна залізниця», як джерела підвищеної небезпеки, внаслідок травми йому було ампутовано праве стегно та визнано інвалідом. Наявність завданої шкоди встановлена судом, на підставі рішень судів з 1980 року відповідач сплачує йому відшкодування шкоди. Забезпечення інвалідів автомобілями внаслідок шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки врегульовано нормами Цивільного кодексу України. На підставі рішень Комінтернівського районного суду від 14.02.2003 року та 23.09.2003 року, позивачем 13.01.2004 року біло отримано автомобіль. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, наступний автомобіль можна отримати за наявності умови експлуатації не менше 10 років попереднього автомобіля. Оскільки на даний час сплинули 10 років з дня отримання позивачем першого автомобіля та він має висновок МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями він звернувся до відповідача ДП «Південна залізниця» з заявою про оплату витрат, пов'язаних з отриманням та підготовкою до експлуатації автомобіля «Сенс» з ручним керуванням на дві руки та одну ногу виробництва Запорізького автомобільного заводу. Листом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» від 03.02.2014 року йому було відмовлено у оплаті відповідних витрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, посилаючись на необґрунтованість та незаконність заявлених вимог. Представник відповідача також вказав, що позивач посилається на норми закону, які були прийняті в 2004 році. Між тим, 06.10.2005 року був прийнятий Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» ст. 26 якого передбачає загальний порядок забезпечення інвалідів засобами реабілітації, в тому числі і автомобілями. На виконання ст. 26 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями», яка регулює порядок надання інвалідам спеціальних засобів пересування, в тому числі і автомобілів. Цим спеціальним нормативно-правовим актом визначається механізм забезпечення інвалідів легковими автомобілями, органи, на які покладається обов'язок по такому забезпеченню, умови, необхідність яких надає право інвалідам на забезпечення автомобілями, а також фінансування таких витрат. При цьому, якщо відповідно до п. 25 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999, яка втратила чинність у зв'язку з ухваленням Кабінетом Міністрів України зазначеної вище постанови, було передбачено , що інвалідам внаслідок каліцтва від джерел підвищеної небезпеки, автомобілі видавались за рішенням суду за рахунок підприємств, установ, організацій, з вини яких заподіяно каліцтво, то відповідно до п. 2 діючої на сьогодні постанови Кабінету Міністрів України, обов'язок по оплаті робіт і послуг з виготовлення і поставки автомобілів за рахунок державних коштів, покладений на Фонд соціального захисту інвалідів та Фонд соціального страхування відповідно до законодавства. Таким чином, затвердженим Кабінетом Міністрів України Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, не передбачено покладення обов'язку по оплаті вартості автомобіля інвалідам внаслідок каліцтва від джерел підвищеної небезпеки, на винного володільця такого джерела підвищеної небезпеки. Представник відповідача - Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився надав до суду письмові заперечення, в яких просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що шкода позивачу була спричинена джерелом підвищеної небезпеки ДП «Південна залізниця», що підтверджується рішеннями судів. Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінетів Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року не передбачає забезпечення автомобілями інвалідів, яким інвалідність було спричинено джерелом підвищеної небезпеки. Відшкодування шкоди в даному випадку передбачено ст. 1187 ЦК України. Позивачу показаний автомобіль з ручним керуванням на дві руки і одну ногу і він потребує такий автомобіль в якості стороннього догляду внаслідок шкоди, яка була завдана позивачу джерелом підвищеної небезпеки ДП «Південна залізниця». Представник відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Харківській області в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення в яких просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що фінансування витрат, пров*язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, для інших інвалідів здійснюється за рахунок коштів, передбачених на цю мету у державному бюджеті, та інших не заборонених законодавством джерел. Враховуючи той факт, що [PERSON] не є особою, інвалідність якої пов*язана з трудовим каліцтвом, забезпечення його автомобілем за рахунок коштів Фонду неможливе. Представник відповідача - Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що при забезпеченні інвалідів автомобілями Департамент керується Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою КМУ від 19.07.2006р.. Вказаним порядком не передбачено забезпечення автомобілями інвалідів від джерел підвищеної небезпеки. Оплата спеціальних транспортних засобів здійснюється відповідно до ст.1202 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням народного суду Комінтернівського району м.Харкова від 31.03.1980 року було встановлено вину відповідача - Куп*янського відділення Південної залізної дороги, як володільця джерела підвищеної небезпеки, в спричиненні каліцтва позивачу [PERSON], якому встановлено другу групу інвалідності з 100% втратою професійної працездатності безстроково. Крім того, 31.03.1980 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з Куп'янського відділення Південної залізничної дороги на користь [PERSON] 1030 рублів за купівлю транспортного засобу. 14.02.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення на користь [PERSON] шкоди за період з 01.07.2002 року по 01.12.2002 року єдиноразово в розмірі 144000,25 грн., в рахунок погашення шкоди з 01.12.2002 року по 146,85 грн, в місяць, здійснюючи перерахунок при підвищенні мінімальної заробітної плати, тарифної ставки, розміру пенсії, на побутовий догляд з 01.04.2001 року по 01.12.2002 року 511,75 грн, на побутовий догляд з 01.12.2002 року по 41,25 грн, щомісячно до внесення змін до законодавства, рахунок вартості автомобіля «Таврія-110270» єдиноразово 15190, 00 грн.; зобов'язано Південну залізницю виплачувати витрати на паливо, ремонт, технічне обслуговування автомобіля. 24.05.2005 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з ДП «Південна залізниця» компенсації на бензин на 2004 рік в розмірі 52 грн. 71 коп., відповідача зобов'язано щорічно проводити виплату компенсації на бензин у встановлених законом розмірах, а з 01.01.2005 року - 142 грн.. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.1 ст. 1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодження здоров'я фізичній особи, зобов'язання відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ст. 1202 ЦК України, визначено порядок відшкодування шкоди. Частиною 2 ст. 1202 ЦК України передбачено оплату спеціальних транспортних засобів шляхом стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, яку можна здійснити наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 визначено, якщо у потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» про те, що спірні відносини регулюються Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19.07.2006р. № 999, який діяв на час звернення позивача із позовом, виходячи з наступного. Дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 було затверджено порядок забезпечення інвалідів автомобілями, які мають право їх отримати безоплатно або на пільгових умовах. Згідно довідки МСЕК [PERSON] є особою, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом. Таким чином, інвалідність позивача отримана внаслідок трудового каліцтва. Крім того, норми ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на позивача не поширюються, документи позивача не були прийняті Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки факт отримання позивачем каліцтва внаслідок нещасного випадку з вини відповідача не був задокументований ДП «Південна залізниця» належним чином. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] не перебуває на обліку у робочих органах Фонду як потерпілий на виробництві, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Цивільного Кодексу України, а не норми, на які посилався представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця». Виходячи з наведеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача саме до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця». Вимоги позивача [PERSON] до інших співвідповідачів заявлені не були. Згідно довідки МСЕК серія 10 ААА № 014779 від 09.10.2013 року позивач [PERSON] придатний до керування на дві руки та одну ногу в окулярах з щорічним переосвідченням, переогляд - безстроково. Довідкою ПАТ «ЗАЗ» від 07.07.2016 року встановлено, що вартість автомобіля Сенс складає 143000,00 гривень, вартість його переобладнання в інвалідній комплектації складає 5239,06 грн.. З 01.01.2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228», якою встановлено виплату грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Станом на теперішній час позивач отримав компенсацію на бензин за 2014 рік у розмірі 142 грн., тобто без урахування постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536. На даний час залишилася несплаченою частина компенсації на бензин у розмірі 66 грн. 78 коп. (208,78 грн. - 142 грн. = 66,78 грн.). Вимоги позивача щодо зобов'язання здійснювати перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови КМ України від 14.02.2007 року № 228», також підлягають задоволенню з наведених вище підстав. З відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved