Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У заяві [PERSON] просить встановити факт загибелі її сина [PERSON], [INFO], при виконанні службових обовязків 29.08.2014 року поблизу міста Іловайськ Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Вимоги обґрунтувала тим, що з 20.02.2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що є загальновідомим фактом і підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, які відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію органів державної влади України та міжнародних організацій. Її син [PERSON] як такий, що проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення "Світязь" УМВС України у Волинській області, з 13.08.2014 року у групі із 40 працівників наказом УМВС України у Волинській області був відряджений у Донецьку область для охорони громадського порядку. 29.08.2014 року шість бійців РПСМОП "Світязь", у тому числі її син [PERSON], зникли безвісті у зоні бойових дій при виконанні службових обовязків. Зясованими обставинами було встановлено, що 22.08.2014 року група бійців РПСМОП "Світязь" в кількості 30 чоловік, у тому числі [PERSON], прибули до міста Іловайськ Донецької області для виконання завдань, повязаних із боротьбою з незаконними збройними формуваннями. Під час виходу із цього міста на транспортних засобах по новоствореному коридору частина підрозділу потрапила у засідку військ Російської Федерації, якими був здійснений обстріл артилерією, мінометами та стрілецькою зброєю. Після цього обстрілу місцезнаходження шести бійців не було відоме. 24.12.2014 року органами СБУ України було встановлено, що труп невідомого чоловіка згідно із лікарським свідоцтвом про смерть належить її сину [PERSON] За оприлюдненою в Інтернет-порталах інформацією її син загинув 29.08.2014 року під час виходу з Іловайського котла так званим "зеленим коридором"; його тіло разом із тілами інших 87 загиблих було доставлено до запорізького моргу і тимчасово поховано на кладовищі міста Запоріжжя як невпізнаний герой; пізніше його особу було встановлено за тестами ДНК. Вважає, що смерть її сина настала саме внаслідок збройної агресії та воєнного конфлікту Російської Федерації проти України, чим порушено його невідємне право на життя, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Встановлення факту загибелі сина саме внаслідок військової агресії Російської Федерації можливе лише в судовому порядку, оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено. Цей юридичний факт має значення для визначення статусу [PERSON] як особи, яка перебувала під захистом ратифікованої Україною 03.07.1954 року Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що у свою чергу обумовлює виникнення прав та обов`язків особи, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Учасники справи в судове засідання не зявились. Заявник [PERSON] в канцелярію суду подала заяву, у якій заявлені вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Від Міністерства соціальної політики України поштовим звязком надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міністерства. Представник Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про причини неявки не сповістив, хоча як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про час і місце розгляду справи дане Посольство було належним чином повідомлене, будь-яких заяв по суті справи чи процедури її розгляду суду не подало. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними матеріалами справи. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №255732 стверджено, що заявниця є матірю [PERSON], [INFO]. Згідно із копією довідки Управління МВС України у Волинській області від 21.01.2015 року [PERSON] з 11.07.2014 року по 29.08.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ Волинської області. На підставі затвердженого 17.01.2015 року начальником УМВС України у Волинській області Акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) рядового міліції [PERSON] встановлено, що [PERSON] працював на посаді міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення "Світязь" УМВС України у Волинській області. Наказом УМВС України у Волинській області №242 о/с ДСК особовий склад РПСМОП "Світязь" УМВС в кількості 40 працівників з 13.08.2014 року був відряджений у Донецьку область для забезпечення охорони громадського порядку. В період з 24 по 29 серпня 2014 року під час перебування підрозділу в зоні проведення АТО, поблизу міста Іловайськ Харцизького району Донецької області у звязку із потраплянням в засідку військ Російської Федерації і її обстрілом артилерією, мінометами і стрілецькою зброєю 32 працівники роти отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, 1 працівник загинув, 6 зникли безвісті, серед яких [PERSON] 06.01.2015 року до УЗК УМВС надійшли свідоцтва про смерть 5 працівників РПСМОП "Світязь", які раніше вважалися зниклими в зоні проведення АТО. Із копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС №\~311129 та лікарського свідоцтва про смерть №\~3231 від 23.09.2014 року встановлено, що [PERSON] помер 29.08.2014 року у віці 20 років поблизу міста Іловайськ в зоні дії АТО. Причиною його смерті стали множинні осколкові поранення тулуба і нижніх кінцівок, отримані 29.08.2014 року в зоні дії АТО поблизу міста Іловайськ Донецької області внаслідок військових дій від вибухів і осколків. Відповідно до копії постанови голови військово-лікарської комісії від 10.02.2015 року №\~4 [PERSON] одержав смертельні множинні поранення під час виходу із зони оточення з міста Іловайськ в зоні АТО в період проходження служби і при виконанні службових обовязків, повязаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю. Згідно із копією витягу з наказу начальника Управління МВС України у Волинській області від 31.12.2014 року № 436 о/с рядового міліції [PERSON], міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення "Світязь" УМВС України у Волинській області, з 29.08.2014 року виключено із кадрів МВС України у звязку зі смертю. Указом Президента України від 09.04.2015 року №\~213/2015 [PERSON] посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня, що підтверджується копією посвідчення серії ОК №\~038559. Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Пунктами 3, 9 частини 1 статті 85 Конституції України передбачено, що до повноважень Верховної Ради України, зокрема, належить: прийняття законів, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України. У статті 1 Закону України від 06.12.1991 року № 1932-XII "Про оборону України" визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. У статтях 1, 2 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з подальшими змінами і доповненнями закріплено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р з подальшими змінами і доповненнями затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого також включені місто Харцизьк та місто Іловайськ Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст.ст.2, 7 Закону України від 18.01.2018 року № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Отже, вищенаведеними нормативно-правовим актом на законодавчому рівні у відповідності до положень ст.85 Конституції України встановлено, що з 20 лютого 2014 має місце збройна агресія Російської Федерації проти України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що [PERSON] як працівник органу внутрішніх справ з 13.08.2014 року виконував службові обовязки на території Донецької області в зоні антитерористичної операції і його загибель 29.08.2014 року поблизу міста Іловайськ Харцизького району Донецької області повязана саме із виконанням службових обовязків. Час, місце і викладена у лікарському свідоцтві причина смерті в системному аналізі із визнаними на законодавчому рівні обставинами і фактами дає обґрунтовані підстави вважати, що виконання [PERSON] службових обовязків на території Донецької області було зумовлене саме збройною агресією Російської Федерації проти України, а фактичні обставини його загибелі (внаслідок військових дій, від вибухів і осколків) свідчать про наявність причинно-наслідкового звязку між збройною агресією Російської Федерації проти України і смертю [PERSON] За викладених обставин і законодавчих приписів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог заявниці. Встановлення цього факту для заявниці має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття її сином статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, а це обумовлює виникнення у неї індивідуальних прав та обов'язків як матері загиблого, що передбачені цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви у повному обсязі.

Outcome: approved