Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання прав та обов'язків спадкодавця щодо реєстрації права власності на житловий будинок. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] року померла його мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав померлій на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів № 333 від 26 жовтня 1988 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, за яким все належне їй на момент смерті майно заповіла позивачу. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, однак 23 жовтня 2017 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вищезазначеного житлового будинку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна, що підтверджує його належність спадкодавиці. Таким чином, на даний час позивач не має можливості оформити після смерті [PERSON] спадкові права, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з позовом та просить визнати за ним права та обов'язки спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54, 4 кв. м, житловою площею 35,1 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, з правом реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації за [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому уточнив позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54, 4 кв. м, житловою площею 35,1 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області 27 січня 2017 року (а.с. 13). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року № 11 вищезазначеному домоволодінню присвоєно нову адресу: [ADDRESS] (а.с. 25) Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 12 лютого 1951 року, являється сином [PERSON], тому має право на спадкування за законом у першу чергу (а.с. 14). За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого 21 квітня 2017 року державним нотаріусом заведено спадкову справу № 49/2017. В матеріалах спадкової справи відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] (а. с. 47-90). Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач 23 жовтня 2017 року звернувся до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку, однак державний нотаріус постановою відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 30). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Одночасно суд відмічає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у визначеному законом порядку, тому відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] є обставинами, що унеможливили оформлення позивачем права на спадщину в нотаріальному порядку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Так, згідно з технічним паспортом на садибний житловий будинок, виготовленим КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", спірний будинок збудований в 1951 році (а.с. 15-20). Тому, при вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963 року також не пов'язували виникнення такого права з його обов'язковою реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг. З огляду на викладене, погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків, що знаходяться у сільській місцевості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги, а відповідні записи визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з довідкою № 1737 від 01 листопада 2017 року, виданою виконкомом Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, за даними погосподарської книги № 8 за 1983-1985 роки [PERSON] була власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]). До того ж, право власності на будинок за останньою визнано рішенням виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами Нововязівської сільської ради Павлоградського району» № 333 від 26 жовтня 1988 року (а. с. 31, 32). Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт прийняття будинку в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. На час звернення до суду право власності на домоволодіння за спадкодавицею, позивачем або будь-якою іншою особою не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Павлоградське міжміське БТІ" (а.с. 24). Отже, померла [PERSON] була власником житлового будинку, який згідно з відомостями погосподарської книги та технічним паспортом збудований в 1951 році. В зв'язку з тим, що нормами діючого на той час законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку, а виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалось з його реєстрацією, спадкодавиця за життя з об'єктивних причин не мала правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Тому, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи № 49/2017 немає, відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавицею позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54, 4 кв. м, житловою площею 35,1 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року.

Outcome: approved