Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Орган опіки та піклування Гощанської РДА звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 30.06.2020 питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Гощанській РДА. Позивач, посилаючись на те, що відповідачка свідомо не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про розумовий розвиток дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти відповідно до віку, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, з 03.11.2017 малолітня дитина перебувала на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з невиконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків, відповідач зловживає спиртними напоями в присутності дитини, 05.03.2020 дитину було влаштовано в КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради, просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дочки: - [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст. 184 СК України. Ухвалою суду від 17.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено справу до підготовчого судового засідання на 07 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 27.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 15 год. 30 хв. 02.12.2020 року. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. В судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує з підстав, викладених у ньому, просить позов задовольнити, оскільки задоволення позову відповідає інтересам дитини, не заперечує щодо заочного рішення по справі. Відповідач повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.4 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] від 06.07.2017 року. Згідно акту обстеження від 25.02.2019, в будинку в [ADDRESS] , на час проведення обстеження в будинку було брудно, порозкидані речі, неприємний запах, кімнати не провітрюються, необхідно провести вологе прибирання, в хаті прохолодно, продукти харчування є в обмеженій кількості. Згідно акту обстеження від 12.03.2020, в будинку в [ADDRESS] , на час проведення обстеження будинок старий, не газифікований, без комунальних зручностей, опалення пічне, зовні будинок потребує ремонту. Згідно наказу № 98 від 03.11.2017, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік в зв`язку із невиконанням батьківських обов`язків матір`ю. Згідно Розпорядження № 71 від 05.03.2019 голови Гощанської РДА, дитину направлено до КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради. Згідно відповіді КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради № 35 від 17.01.2020, неповнолітню дитину [PERSON] матір - [PERSON] , навідувала тричі - 24.07.2019, 07.08.2019, 22.10.2019 року. Згідно відповіді КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради № 316 від 03.06.2020, неповнолітню дитину [PERSON] матір - [PERSON] , останній раз навідувала 22.10.2019 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Гощанської РДА № 503/01-84 від 10.07.2020 вбачається, що 30.06.2020 питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Гощанській РДА. Було встановлено, що відповідачка свідомо не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про розумовий розвиток дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти відповідно до віку, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, а також способи виховання становлять загрозу життю та здоров`ю дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дитини є доцільним. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої дитини, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав батька, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов`язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Матеріалами справи підтверджується, що матір дитини протягом тривалого часу не приймає участі у житті дитини, не відвідує її, не цікавляться її здоров`ям, не надає їй матеріального утримання, дитина тривалий час не проживає з нею. Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Встановлені судом факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, відносно малолітньої дитини, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьків може бути позбавлено батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, у відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України, відповідачка має бути позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів малолітньої дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування з боку відповідачки. Судом не здобуто доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин, а тому суд вважає, що він умисно ухиляється від виконання батьківських (материнських) обов`язків і її слід позбавити батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , що матиме позитивний вплив на подальше життя дитини. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 ч.2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2027 гривень. Тому 50% від прожиткового мінімуму складають 1109 грн. 00 коп. Визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікована Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Як зазначено у ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення з відповідача на користь малолітньої дитини аліментів в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь державного бюджету за вимогу про позбавлення батьківських прав та за вимогу про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved