Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Комунальне підприємство "Господар Дарницького району м. Києва" звернулося до суду з даним позовом про визнання [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] Позов обґрунтований наступним. У січні 2012 р. до комунальної власності територіальної громади м. Києва прийнято гуртожиток по [ADDRESS], який передано на баланс Комунального підприємства "Господар Дарницького району м. Києва" (далі - КП "Господар Дарницького району м. Києва"). В кімнаті [ADDRESS] вказаного гуртожитку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO]. Проведеною у вересні 2013 р. перевіркою встановлено, що відповідачі та неповнолітній [PERSON] не проживають за місцем своєї реєстрації понад 5 років, витрати по утриманню житла не несуть, жодних заяв про причини не проживання від них не надходило, заборгованість за житлово-комунальні послуги по вказаній кімнаті станом на 01.09.2013 р. становить 15232,36 грн. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування та Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, просили розглядати справу за відсутності їх представників. Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування висловила позицію щодо необхідності врахування при розгляді даної справи прав та інтересів неповнолітнього, гарантованих Конституцією України, Декларацією прав дитини та Законом України «Про охорону дитинства». Неявка третьої особи [PERSON], яка повідомлена про розгляд справи у встановленому законом порядку, не перешкоджає встановленню фактичних обставин. Враховуючи, що сторони та треті особи в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Гуртожиток по [ADDRESS] відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Києва і перебуває на балансі КП "Господар Дарницького району м. Києва" (а.с. 3, 4-6). У вказаному гуртожитку в кімнаті № 19 перебувають на реєстраційному обліку третя особа [PERSON] та члени її сім'ї: чоловік [PERSON], повнолітній син [PERSON] та неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], перебуваючи на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою, понад 5 років в гуртожитку не проживають, витрат по утриманню житла не несуть. Вказана обставина підтверджується даними актів комісії ЖЕД-223 від 24 вересня 2013 р. та 7 лютого 2014 р. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців, однак цей термін може бути продовжений в разі поважності причин відсутності. Доказів, які б підтверджували, що відповідачі цікавилися житловою площею, сплачували комунальні послуги та намагалися вселитися в кімнату, суду не надано. Також суду не надано доказів поважності причин відсутності відповідачів у спірному житлі понад встановлені строки. Таким чином, беручи до уваги надані позивачем докази, суд вважає доведеним, що відповідачі понад 5 років не проживають у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Проте підстав для визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, неповнолітнього [PERSON] суд не вбачає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України зобов'язує вислухати думку дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, в тому числі спору щодо її місця проживання. З 1995 р. у кімнаті [ADDRESS] зареєстроване місце проживання батька неповнолітнього - відповідача [PERSON] В 2002 р. неповнолітній [PERSON] у п'ятирічному віці вселився до спірного житлового приміщення разом з матір'ю [PERSON] та братом [PERSON] На час розгляду справи у спірному жилому приміщенні залишається перебувати на реєстраційному обліку мати неповнолітнього - третя особа [PERSON], і питання про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач не ставить. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що неповнолітній [PERSON] обрав собі інше місце проживання, а заслухати з цього приводу думку самого неповнолітнього неможливо. За таких обставин визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, буде порушувати його житлові права, гарантовані Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р., Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial