Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 20.03.1989р. по 26.05.2004р. працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування у Товаристві, в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав три професійні захворювання, а саме: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (першого-другого ступеня) та колінних (другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Код Н90.3. Висновком МСЕК від 07.04.2020р. йому вперше було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та третю групу інвалідності, з 23.03.2020р. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються його нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 204 033 грн 60 коп, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 11). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності також зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 63). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивач та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 18.05.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 17.06.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікризами, оскільки акт підтверджує вину позивача у настанні зазначеного професійного захворювання, а посилання останнього на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставним, а висновки щодо втрати нормальних життєвих зв`язків є його припущенням. Крім того в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] з 20.03.1989р. по 26.05.2004р. працював у Товаристві на посаді електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, 26.05.2004р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, ст. 38 КЗпП України (а.с. 28-32). Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 18 лютого 2020 року комісією та затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці Катченко В.Є. 18 лютого 2020 року, місце складання місто Кривий Ріг, найменування підприємства ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00190977, у хворого [PERSON] , професія (посада) машиніст бурової установки код - 003:2010; стаж роботи: загальний - 35 років 02 місяці, за професією 13 років 06 місяців, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 08 місяців. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. №248, умови праці машиніста бурової установки дільниці бурових та вибухових робіт № 7 шахти імені Орджонікідзе ПрАТ «ЦГЗК» [PERSON] відносяться: - за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: 3 клас 3 ступінь (шкідливі). Діагноз: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (першого-другого ступеня) та колінних (другого ступеня) суглобів. Код М54.1; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступеня. Код J44; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Код Н90.3. У п. 17 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в підземних умовах шахти підземним машиністом бурової установки, виконував роботи з керування буровими станками під час буріння свердловин, монтував, демонтував, переміщував, готував до роботи, установлював і регулював бурове обладнання. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму, параметри яких перевищували нормативні. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» від 16.01.2020 р. протокол № 75 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 03.1989-05.2004 рр. - ВАТ «ПІВНГЗК», електрослюсар черговий та з ремонту устаткування; 06.2004-07.2006 рр. - ВАТ «ЦГЗК», ш. ім. Орджонікідзе, підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування. Причини виникнення професійного захворювання у п. 18 Акта зазначено: Важкість праці: Маса піднімання вантажу, кг: 36 при гранично допустимій <30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 27,6/ - при гранично допустимій 25/-. Пил переважно фіброгенної дії: Пил з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SіО2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 5,4 рази перевищує ГДК (10,82 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/мЗ згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно- гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»). Шум: Еквівалентний рівень шуму на 21 дБА перевищує граничнодопустимий рівень (101дБА при ГДР 80дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». У пункті 20 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] впродовж 20 років 09 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 21-24). Відповідно до копії санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №195/4.6-1 від 01.03.19р. працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування (за період роботи з 20.03.1989р. по 26.05.2004р.) ПрАТ «ПівнГЗК», [PERSON] виконував наступні види робіт: монтаж, демонтаж, ремонт, випробування та технічне обслуговування електричної частини машин, вузлів і механізмів, засобів сигналізації та освітлення, заземлення; перевірка ізоляції електроустаткування; монтаж і ремонт засобів керування; ведення нагляду та контролю стану розподільчого устаткування, електродвигунів, трансформаторів, тощо. Можливо використовувати нижчезазначені дані щодо умов праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування: - за результатами досліджень, які проведено при атестації робочого місця електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування в 1993 та 2001 роках. У відповідності з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: - по вмісту пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по рівню вібрації - до 2 класу «Допустимі»; - за показниками мікроклімату - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі». Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248 умови праці віднесена до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі» (а.с. 14-20) З медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.01.2020 р. №75 вбачається, що [PERSON] встановлено три професійні захворювання з діагнозами: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (першого-другого ступеня) та колінних (другого ступеня) суглобів; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступеня; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні, 16.01.2020р. Дані профмаршруту: з 20.03.1989р. по 26.05.2004р.- ВАТ «ПІВНГЗК», електрослюсар черговий та з ремонту устаткування; з 02.06.2004р. по 04.07.2006р. - ВАТ «ЦГЗК», підз. електрослюсар черговий та з ремонту устаткування; з 05.07.2006р. по теперішній час (01.2020) - ПрАТ «ЦГЗК», шахта ім. Орджонікідзе, підз. машиніст бурової установки. Всього в шкідливих умовах 20 років 9 місяців (а.с. 12-13). Відповідно до копії довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №078857 [PERSON] , дата огляду 07.04.2020р., група інвалідності третя, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 60%, 45% - радик.; 10% - ХОЗЛ; 5% - туг., з 23.03.2020р. до 01.04.2021р., дата переогляду 01.03.2021р. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, напівжорсткий поперек. корсет (а.с. 25). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організаціїсвого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманого професійного захворювання [PERSON] , багаторічний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача з 20.03.1989р. по 26.05.2004р., зокрема в умовах впливу шкідливих факторів, а також період роботи позивача на підприємстві ВАТ «ЦГЗК» ш. ім. Орджонікідзе, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, третю групу інвалідності, з переоглядом 01.03.2021р., стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, що іррадіює у кінцівки, більше у нижні, оніміння у них, відчуття затерпання та мерзлякуватість у кистях, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення при ході, загальну слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, сухий приступоподібний кашель, важкість у грудях, підвищення АТ, зниження слуху, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, напівжорсткий поперек. корсет. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача, вказані в письмових поясненнях поданих до суду, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК», також доводи про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 204 033,60 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звернувся до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial