Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з жилого будинку [ADDRESS] в м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 169/06Р - 231/146, згідно з яким Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 138'000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався щомісячно повертати частинами отриманий кредит згідно з Графіком погашення кредиту із датою остаточного погашення 21 березня 2013 року та сплачувати щомісячно проценти у розмірі 13 % річних. Відповідно додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинне відбуватися рівномірними частками по 1'643,00 доларів США щомісячно, не пізніше 05-го числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається не пізніше 05-го числа кожного місяця. З метою забезпечення виконання взятого на себе [PERSON] зобов'язання, між Банком та [PERSON] 21.03.2006р. був укладений Договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. 21.03.2006 року, за № 811. За цим договором передбачено право Банку на задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором від 21.03.2006р. № 169/06 Р - 231/146 у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань - за рахунок предмету іпотеки - житлового будинку [ADDRESS] що є власністю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 03.09.2004р., та складається з п'яти житлових кімнат житловою площею 77,9кв.м та кухні, загальною площею 166,8кв.м, і земельної ділянки площею 0,0725га, розташованої на [ADDRESS] в м.Львові, що є власністю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.03.2005р. 09 листопада 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. за заявою АКІБ «УкрСиббанк», в зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору від 21.03.2006р. № 169/06Р - 231/146, не погашенням боргу майновим поручителем [PERSON] в 30-ти денний термін, на підставі ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та ст.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5361 на договорі іпотеки від 21.03.2006р. про звернення стягнення на предмети іпотеки: житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 21 грудня 2006 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису. 29.01.2007 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно із якою накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацією, виданою директором ЛКП «Рясне-402» від 21.03.2006 року, в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON]. Листами від 27.02.2008 року № 22-011/429 та № 22-011/430 Банк вимагав від [PERSON] та [PERSON] протягом одного місяця з дня отримання вимоги звільнити предмет іпотеки від всіх мешканців та особистих речей. Листи-вимоги одержано [PERSON] та [PERSON] 01.03.2008 згідно із повідомленнями спецзв'язку про вручення № 149 та № 150, однак зазначені вимоги Банку залишені Відповідачами без задоволення. Таким чином, оскільки Відповідачі не погасили борг за кредитом та не звільнили житлове приміщення у встановлений ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» згідно з вимогою Банку від 27.02.2008 р. місячний строк із дня одержання вимоги добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В судовому засіданні представник позивача зазначені позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, покликаючись на те, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами, підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просить у позові відмовити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Суд вважає за можливе вирішити спір у їх відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів. 21 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 169/06Р - 231/146, згідно з яким Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 138'000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язався щомісячно повертати частинами отриманий кредит згідно з Графіком погашення кредиту із датою остаточного погашення 21 березня 2013 року та сплачувати щомісячно проценти у розмірі 13 % річних. Відповідно додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинне відбуватися рівномірними частками по 1'643,00 доларів США щомісячно, не пізніше 05-го числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається не пізніше 05-го числа кожного місяця. З метою забезпечення виконання взятого на себе [PERSON] зобов'язання, між Банком та [PERSON] 21.03.2006р. був укладений Договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. 21.03.2006 року, зареєстрований за № 811. За цим договором передбачено право Банку на задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором від 21.03.2006р. № 169/06 Р - 231/146 у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань - за рахунок предмету іпотеки : належних на праві власності [PERSON]- житлового будинку [ADDRESS] що складається з п'яти житлових кімнат житловою площею 77,9кв.м та кухні, загальною площею 166,8кв.м, і земельної ділянки площею 0,0725га на [ADDRESS] в м.Львові. Відповідно до пункту 2.2.1, 2.2.2 договору іпотеки від 21.03.2006р., укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право в разі порушення Позичальником зобов'язань за цим договором та кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 09 листопада 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. за заявою АКІБ «УкрСиббанк» на підставі ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та ст.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5361, про звернення стягнення на предмети іпотеки : житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать на праві власності [PERSON] 21 грудня 2006 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису нотаріуса від 09.11.2006р. 29.01.2007 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно із якою накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] 02 березня 2007 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області здійснено опис та арештовано ці предмети іпотеки. 03.12.2007р. державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацією, виданої директором ЛКП «Рясне-402» від 21.03.2006 року, в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON]. Листами від 27.02.2008 року № 22-011/429 та № 22-011/430 Банк вимагав від [PERSON] та [PERSON] протягом одного місяця з дня отримання вимоги звільнити предмет іпотеки від всіх мешканців та особистих речей. Листи-вимоги одержано [PERSON] та [PERSON] 01.03.2008 згідно із повідомленнями спецзв'язку про вручення № 149 та № 150, однак зазначені вимоги Банку залишені Відповідачами без задоволення. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку» ( в редакції від 22.09.2011р.) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За нормами ст.40 цього Закону ( в редакції від 22.09.2011р.) та ч.3 ст.109 ЖК України Закону ( в редакції від 22.09.2011р.) звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За ч.1,2 ст.109 ЖК України (зі змінами від 22.09.2011р.) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення кого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Судом встановлено, що крім виконавчого напису нотаріуса, позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.12.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.03.2014р., задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «УкрСиббанк» 2 292 425,29грн. заборгованості за кредитним договором від 21.03.2006р. та звернуто стягнення на предмети іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області 05.02.2014р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Львова №2-52/11 від 07.04.2014р. Як зазначено у листі ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області від 08.04.2015р. державним виконавцем здійснюються заходи щодо перевірки наявності обставин, визначених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". 7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Підтримуючи позовні вимоги представник позивача покликається на те, що дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки звернення стягнення на іпотечне майно було здійснено за виконавчим написом нотаріуса від 09.11.2006 року, вимога про виселення відповідачів базується на зверненні стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Проте, позивач не надав доказів підтвердження того, що на даний час триває виконання виконавчого провадження №2625130, відкритого 21.12.2006р. з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Виконавче провадження, яке на даний час є відкритим, є провадженням з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Рішення суду та виконавчі написи нотаріусів в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Представником позивача не заперечується та обставина, що за кредитним договором № 169/06Р - 231/146 [PERSON] наданий споживчий кредит в іноземній валюті. Із тексту договору іпотеки вбачається, що [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме належний її на праві власності будинок [ADDRESS] в м.Львові Загальна площа будинку складає 166,8кв.м, це жиле приміщення використовується як місце постійного проживання майнового поручителя та позичальника, будь-яких доказів того, що у майнового поручителя у власності знаходиться інше жиле приміщення матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, суд звертає увагу на відсутність передбачених законом підстав для примусового виселення відповідачів з будинку без надання іншого постійного житла, про що зазначається у ст.109 ЖК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed