Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення депозитного вкладу. Позов мотивований тим, що 31 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з ПАТ "Міський комерційний банк", в особі Відділення № 13 ПАТ "Міський комерційний банк", договір строкового банківського вкладу №2630/1313/137910, згідно умов якого вніс на строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 45000,00 гривень строком на 212 дні - з 31 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року. У відповідності до п. 1.2.4. вказаного вище договору процентна ставка за вкладом складає 19,8 % річних. Так 31 жовтня 2013 року позивачем були внесені грошові кошти в сумі 45000,00 грн. строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER]. 03 червня 2014 року [PERSON] звернувся до Банку з заявою про видачу депозитних коштів в сумі 45000,00 грн. згідно Договору. Однак позивач відповіді на його заяву або депозитних коштів не отримав, тому змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача 45000,00 грн. банківського вкладу, відсотки за користування депозитними коштами в сумі 1287,12 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по сумі вкладу у розмірі 737,75 грн., понесені витрати з оплати послуг адваката у сумі 1500,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, в звязку з чим суд прові заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з ПАТ "Міський комерційний банк", в особі Відділення № 13 ПАТ "Міський комерційний банк", договір строкового банківського вкладу №2630/1313/137910, згідно умов якого вніс на строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 45000,00 грн. строком на 212 дні - з 31 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року. У відповідності до п. 1.2.4. вказаного вище договору процентна ставка за вкладом складає 19,8% річних (а.с. 4-6). Так 31 жовтня 2013 року [PERSON] були внесені грошові кошти в сумі 45000,00 грн. строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER], даний факт підтверджується Квитанцією від 31 жовтня 2013 року (а.с.7). Відповідно до ч. 1 п.п. 1.1. договору відповідач зобов'язаний був повернути позивачу повністю його депозитний вклад з нарахованими відсотками в останній день строку вкладу. Однак, відповідач своїх зобов'язань по договору належним чином та у передбачений договором час не виконав. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ст. 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язання за договором відповідач станом на 14.07.2014 року має заборгованість: за сумою вкладу у сумі 45000,00 грн.; заборгованості по нарахованих відсотках за користування сумою вкладу у розмірі 1287,12 грн.; заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сумі вкладу у сумі 737,75 грн. (а.с. 12). Оскільки між сторонами 31 жовтня 2013 року було укладено правочин про прийняття від [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок, що підтверджується договором банківського вкладу №2630/1313/137910 і цим же Договором чітко визначено строк банківського вкладу - 212 днів, таким чином невиплата коштів по договору банківського вкладу з боку відповідача порушує конституційні права та охоронювані законом інтереси позивача. У ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року зазначено, що оскільки Закон України „Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так [PERSON] згідно квитанції № 24 від 17.07.2014 року сплатив за послуги адвоката 1500,00 грн., з них: 500,00 грн. за представлення його інтересів у суді, проте адвокат брав участь лише в одному судовому засіданні, яке відбулось в день розгляду справи у суді, 100,00 грн. за консультації з правовиз питань та 900,00 грн. за написання позовної заяви (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Дубовик проти України" та "Гуриненко проти України" висловлена правова позиція, згідно якої при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З урахуванням суті спору, тривалості розгляду справи та участі адвокат, а аткож вимог розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved