Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору позики №1704101 від 08.10.2020 року, мотивуючи тим, що між нею та ТОВ "Лінеура Україна" укладений договір №1704101 від 08.10.2020 року, відповідно до якого позивачем було отримано позику. Однак, вона вважає даний договір таким, що укладений з рядом порушень чинного законодавства України, а тому є недійсним з наступних підстав. Так, договір повинен відповідати вимогам Закону «Про електронну комерцію», загальним положенням про договір та положенням про кредитний договір, які визначені в ЦК України. Прийняття (акцепту) шляхом заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписання відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» не вважається вчиненням договору у письмовій формі. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає не тільки письмову форму такого договору, а й те, що кожна сторона договору отримує по одному примірнику підписаного договору з усіма підписаними додатками до цього договору. Це стосується і Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна». Електронний договір повинен містити відомості, в тому числі про порядок створення і накладення електронних підписів сторонами договору та відомості про порядок та умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів. У ньому немає відомостей про її згоду на укладення договору в електронній формі та використання саме одноразового ідентифікатора для підписання договору. Відповідач не впевнився, що позичальник зрозуміла всі особливості цього договору. Вказані обставини вносять в цей договір дисбаланс прав та обов`язків сторін договору. Позивач вважає, що позивач ввів її в оману, запропонував вкарай невигідні умови, та укладений договір порушує її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивач просить визнати недійсним Договір позики № 1704101 від 08.10.2020р. Ухвалою судді від 11.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження, призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними в справі матеріалами. (а.с.9). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, направив суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а саме, що ТОВ «Лінеура Україна» не є стороною спірного договору, а тому позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» має статус фінансової компанії із 100% іноземним капіталом, внесене до державного реєстру фінансових компаній, здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №529 від 19.03.2019, та діє у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Відповідно до ліцензії позивач надає послуги з онлайн кредитування. Послуги надаються під торговою маркою credit7. Детальна інформація про Товариство розміщена на його офіційній сторінці у мережі Інтернет за посиланням: crcdil7.ua. Як зазначає позивач, 08.10.2020 року було укладено Договір №1704101 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач надав позивачу в позику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Частиною 1 статті 205ЦК України передбачено, що правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 1047, 1055ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п.2 ст.639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.12 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач, заперечуючи позов надав відзив, який, також, направлено й позивачу, де вказано, що Договір позики №1704101 від 08.10.2020 року з [PERSON] не укладався. Так, позовні вимоги по даній справі обгрунтовані тим, що позивачу перед укладенням спірного договору не була надана необхідна переддоговірна інформація у відповідності до законодавства, що регулює порядок надання фінансових послуг та захист прав споживачів, а також, позивач стверджує, що не підписувала спірний договір. При цьому, в додатках до позовної заяви, позивачем надана Копія договору №1704101 від 08.10.2020 року та надіслана Товариству разом з копією позовної заяви скрин (копію) документу: «Пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) №1704101 від 08.10.2020, що укладений між ТОВ «Верона» (ТМ «Гроші Всім») та фізичною особою - громадянкою України [PERSON] . Отже, як слідує з наданої як позивачем так і відповідачем інформації, ТОВ «Лінеура Україна» не є стороною спірного договору. Станом на 06.04.2021 року позивач не подала заяв/ клопотань про заміну неналежного відповідача, чи залучення співвідповідача, не надала доказів щодо укладення будь-яких правочинів з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА". Відповідапч зазначив, що станом на 24.03.2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» договір з реквізитами «№1704101 від 08.10.2020 року» не укладався. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просить визнати недійсним договір позики №1704101 від 08.10.2020 року, укладений [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», при цьому надає докази про наявність фінансових відносин з Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Верона". Отже, позивачем необгрунтовано вимоги до відповідача ТОВ "Лінеура Україна". Враховуючи вище зазначене, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за недоведеністю та необґрунтованістю. Позивача від сплати судового збору звільнено на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed