Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є матір`ю двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на підставі її заяви з 08.02.2018 року перебувають у комунальному закладі «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини». За вказаний період мати тричі провідувала дітей, термін перебування дітей закінчився 26.01.2019 року, мати не виявила бажання забрати дітей, вихованням дітей не займається, не спілкується з ними, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з`явилася, позов підтримала та надала пояснення аналогічні до його змісту, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена вчасно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №1940202305950, 1940202333644, 1940202339383 та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала (а.с.54, 70 71, 72). Представник третьої особи - комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» просить розглянути справу у відсутність їхнього представника, позовні вимоги підтримують (а.с.55). Представник третьої особи служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Бандурко О.В. просила задовольнити позов. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що згідно свідоцтв про народження (а.с.9,10), батьками [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . До складу сім`ї [PERSON] входять її співмешканець [PERSON] та діти [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] не проживають разом з матір`ю. За клопотанням органу опіки та піклування виконавчого комітету Стеблівської селищної ради багатодітна сім`я [PERSON] взята під соціальний супровід (а.с.19). Згідно заяв [PERSON] малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають у комунальному закладі «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» з 08.02.2018 року, за вказаний період мати тричі провідувала дітей (а.с.20, 24, 43, 44). Вказане також зазначене у листі служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації від 31.01.2019 року (а.с.11). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.01.2018 року, 03.01.2018 року, 10.01.2018 року, 15.01.2018 року, 05.03.2018 року, 19.06.2018 року, 21.06.2018 року, 24.06.2019 року (а.с.15,16,17,18,21,22,23,75) сім`я відповідача проживає в будинку [ADDRESS] , який придбаний без правовстановлюючих документів, санітарний стан у будинку незадовільний, сім`я повністю не забезпечена продуктами харчування, діти, які проживають з відповідачем мають неохайний вигляд. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають у комунальному закладі «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини», мати їх не відвідує, агресивно реагує на питання, щоб забрати дітей. Рішенням виконавчого комітету Стеблівської селищної ради від 07.02.2019 року №5 вирішено підняти питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Стеблівської селищної ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.25, 74). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В статті 150 СК України, закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення нею від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надала відомостей про її майновий стан, джерело доходів, стан здоров`я, суд вважає за необхідне присудити аліменти на користь [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно на обох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 05.03.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дітей. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. При цьому, оскільки позивач не заявляв вимогу про стягнення аліментів з [PERSON] , яку суд позбавляє батьківських прав відносно [PERSON] , та [PERSON] , суд вважає за необхідне зобов`язати орган опіки та піклування виконавчого комітету Стеблівської селищної ради у місячний строк з дня набрання даним рішенням суду законної сили відкрити особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України на ім`я [PERSON] та [PERSON] та повідомити його відповідачу, яка має перераховувати на вказаний рахунок аліменти, визначені даним рішенням суду. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 768,40 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved