Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Однак шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу, [NUMBER]. Після розірвання шлюбу протягом восьми років відповідач дитиною не цікавиться, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріально не допомагає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Відповідач не спілкується із сином, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, а тим самим самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. На даний час, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який зареєстровано 25.06.2009р., свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], актовий запис №15. Усі витрати щодо матеріального забезпечення сина позивача - [PERSON] вирішуються позивачем та її чоловіком [PERSON]. який є вітчимом для сина позивача та вважає його своїм сином та хоче усиновити. Позивач зазначає, що вона із чоловіком забезпечують гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Відповідач участі у сфері життя дитини не приймав та не приймає, що стверджується такими документами: характеристика СЗШ №92 м.Львова, з якої вбачається, що батько [PERSON] за сім місяців навчання хлопцем не цікавився, в школу не приходив, сина не відвідував. Письмовими свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стверджується, що батько [PERSON] на протязі восьми років не з'являвся, вихованням дитини не займався, матеріально не забезпечував сина. Позивач звернулася в орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. 26.04.2016р. орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації ЛМР розглянув заяву позивача про доцільність позбавлення батьківських прав та надав висновок за №3609-157 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Отже, згідно даного висновку. Відповідач вважається таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню свого сина. Просить позов задоволити та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти розгляду справи у відсутності відповідача не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що зокрема підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення та оголошенням в газету «Високий Замок» від 08.11.2016 року. Відтак. враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, суд вважає можливим проводити розгляд справи без участі відповідача, про що не заперечила позивач. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради позов підтримав, просив такий задоволити. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис №1266. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 23.06.2009р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №193. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], актовий запис №15. В матеріалах справи знаходяться заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили той факт, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] дитиною не займається, матеріально не допомагає. Вихованням дитини займається вітчим - [PERSON] та мама - [PERSON], які цікавляться вихованням та життям дитини, приділяють належну увагу захопленням та всебічному розвитку дитини. 26.04.2016 року Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Разом з тим, враховуючи положення п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З наданих суду пояснень позивача та досліджених доказів, вбачається, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, не надає матеріальну допомогу, а тому позов підставний та підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved