Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

17.06.2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 28.05.2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення її з посади швачки згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України; 2) поновити її на посаді швачки ПрАТ ВКФ Леся; 3) стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.05.2021 року і до дня поновлення на роботі; 4) стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. В обґрунтування\~позову [PERSON] \~зазначала,\~що вона\~з 12.03.2020\~року працювала\~у ПрАТ\~ВКФ Леся\~на посаді\~швачки.\~Наказом директора\~ПрАТ ВКФ\~Леся від\~28.05.2021\~року її\~звільнено з\~роботи на\~підставі п.\~3\~ст.\~40\~КЗпП України\~у зв`язку\~із систематичним\~невиконанням працівником\~без поважних\~причин обов`язків,\~покладених на\~нього трудовим\~договором або\~правилами внутрішнього\~трудового розпорядку,\~якщо до\~працівника раніше\~застосовувалися заходи\~дисциплінарного чи\~громадського стягнення. Як зазначено у цьому наказі підставою для звільнення слугували доповідні від 6, 7, 18 та 21 травня 2021 року. Оспорюваний наказ позивачу до відома та під підпис не вручався. Зі змісту вищевказаних доповідних вбачається, що позивач ніби то у вказані дні запізнювалась на роботу, чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Однак вказані обставини не відповідають дійсності й зазначені обставини не були предметом перевірки за встановленою законом процедурою. Відповідач, накладаючи дисциплінарне стягнення у виді звільнення, не запропонував позивачу надати письмові пояснення щодо дій, які вважав дисциплінарним проступком. Директор товариства упереджено ставилась до позивача та пропонувала їй звільнитись за власним бажанням, а після відмови, винесла оспорюваний наказ про звільнення позивача. У діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки відповідачем не доведено порушення або неналежне виконання позивачем трудових обов`язків. Таким чином, оспорюваний наказ підлягає скасуванню, оскільки він винесений із порушенням передбаченого законом порядку; відсутній факт порушення позивачем трудових обов`язків; відсутні докази на підтвердження систематичного невиконання позивачем посадових обов`язків. У зв`язку з цим, оспорюваний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. На підставі ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу та завдана моральна шкода. 23.07.2021 року відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що наказом від 28.05.2021 року позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видачі цього наказу слугувало систематичне невиконання позивачем трудових обов`язків, поєднаних з відсутністю будь-якого реагування та оцінки своїх вчинків. Так, згідно режиму роботи, робочий час у позивача розпочинався о 6 год. 25 хв. Однак, згідно доповідної записки керівника групи від 06.05.2021 року, цього дня позивач приступила до роботи о 7 год. 03 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, що потягло за собою дисбаланс, збої в роботі, зниження продуктивності і заподіяння матеріальних збитків. Того ж дня, 06.05.2021 року комісією роботодавця зафіксовано відмову позивача від ознайомлення та надання пояснень по даному факту. Згідно доповідної записки керівника групи від 07.05.2021 року позивач допустила аналогічне порушення та запізнилась на роботу, приступивши до роботи о 6 год. 45 хв. Цього ж дня, 07.05.2021 року комісією роботодавця зафіксовано відмову позивача від ознайомлення та надання пояснень по даному факту. Згідно доповідної записки керівника групи від 18.05.2021 року, цього дня позивач запізнилась на роботу, приступивши до роботи о 6 год. 55 хв. Того ж дня, 18.05.2021 року комісією роботодавця зафіксовано відмову позивача від ознайомлення та надання пояснень по даному факту. Згідно доповідної записки від 21.05.2021 року позивач приступила до роботи о 7 год. 40 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Цього ж дня комісією роботодавця зафіксовано відмову позивача від ознайомлення та надання пояснень по даному факту. Згідно доповідної записки від 24.05.2021 року позивач здійснила аналогічне порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, від надання будь яких пояснень відмовилась. Зазначені факти порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку зафіксовані електронною контрольно-пропускною системою Golden gate. Крім того, [PERSON] впродовж 2021 року двічі притягалась до дисциплінарної відповідальності у виді догани, що підтверджується наказами відповідача від 11.05.2021 року, від 25.05.2021 року (а.с. 61). Відповіді на відзив до суду не надійшло. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що вона жодних доган не отримувала. Люди, які склали якти, що вона відмовилася дати пояснення, бояться, бо хочуть зберегти місце роботи. заявлений розмір моральної шкоди пов`язує з тим, що вказане звільнення кидає тінь на її професійну репутацію, оскільки вона мала отримати 4 ранг, гарно працювала, досягла успіху. А звільнення для неї стало приниженням. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Наголосив, що звільнення проведено законно, з дотриманням всіх вимог закону: відповідачу вчасно і у повному обсязі виплачено кошти, видано трудову книжку. Догани у відповідача є дві і вона їх не оскаржувала до суду. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , працівники ПАТ "ВКФ "Леся", повідомили, що вони бачили, як [PERSON] пропонували дати пояснення щодо порушень нею правил трудового розпорядку, проте вона давати пояснення відмовилась. Про вказане були складені акти. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.03.2020 року працювала у ПрАТ ВКФ Леся на посаді швачки (а.с. 18). Згідно режиму роботи, робочий час у позивача розпочинався о 6 год. 25 хв. (а.с. 65, 100). Відповідно до доповідної записки керівника групи ПрАТ ВКФ Леся від 06.05.2021 року, цього дня [PERSON] приступила до роботи о 7 год. 03 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до акта комісії роботодавця [PERSON] відмовилась від надання пояснень та підпису про ознайомлення з доповідною від 06.05.2021 року (а.с. 66, 67). Згідно доповідної записки керівника групи ПрАТ ВКФ Леся від 07.05.2021 року, цього дня [PERSON] приступила до роботи о 6 год. 45 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до акта комісії роботодавця [PERSON] відмовилась від надання пояснень та підпису про ознайомлення з доповідною від 07.05.2021 року (а.с. 68-71). Наказом директора ПрАТ ВКФ Леся № 58-к від 11.05.2021 року [PERSON] оголошено догану за невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підстава: доповідні записки про порушення позивачем трудової дисципліни від 06.05.2021 року, від 07.05.2021 року, від 11.05.2021 року (а.с. 72). Відповідно до акта комісії ПрАТ ВКФ Леся від 11.05.2021 року [PERSON] відмовилась він підпису про ознайомлення з наказом № 58-к від 11.05.2021 року про оголошення їй догани (а.с. 73). Згідно доповідної записки керівника групи ПрАТ ВКФ Леся від 18.05.2021 року, цього дня [PERSON] приступила до роботи о 6 год. 55 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до акта комісії роботодавця [PERSON] відмовилась від надання пояснень та підпису про ознайомлення з доповідною від 18.05.2021 року (а.с. 74, 75). Відповідно до доповідної записки керівника групи ПрАТ ВКФ Леся від 21.05.2021 року, цього дня [PERSON] приступила до роботи о 7 год. 40 хв., чим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до акта комісії роботодавця [PERSON] відмовилась від надання пояснень та підпису про ознайомлення з доповідною від 21.05.2021 року (а.с. 76, 77). Згідно доповідної записки керівника групи ПрАТ ВКФ Леся від 24.05.2021 року, цього дня [PERSON] порушила трудову дисципліну, не виконувала виробничий процес, відволікала працівників, зібрала їх біля свого робочого місця і спілкувалась, що призвело до зниження виробничого ритму і кількість виходу виробів з команди зменшилось. Відповідно до акта комісії роботодавця [PERSON] відмовилась від надання пояснень та підпису про ознайомлення з доповідною від 24.05.2021 року (а.с. 78, 79). Наказом директора ПрАТ ВКФ Леся № 64-к від 25.05.2021 року [PERSON] оголошено догану за невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підстава: доповідна записка про порушення позивачем трудової дисципліни від 24.05.2021 року (а.с. 80). Відповідно до акта комісії ПрАТ ВКФ Леся від 25.05.2021 року [PERSON] відмовилась він підпису про ознайомлення з наказом № 64-к від 25.05.2021 року про оголошення їй догани (а.с. 81). Наказом директора ПрАТ ВКФ Леся № Ле00-000069 від 28.05.2021 року її звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. У змісті наказу причиною звільнення є доповідні записки від 6, 7, 18 та 21 травня 2021 року (а.с. 83). Відповідно до акту комісії ПрАТ ВКФ Леся від 28.05.2021 року [PERSON] відмовилась він підпису про ознайомлення з наказом № Ле00-000069 від 28.05.2021 року про її звільнення (а.с. 84). І. Щодо позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу від 28.05.2021 року про звільнення позивача з роботи та поновлення на роботі, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею,\~ яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Як встановлено судом, наказом роботодавця від 11.05.2021 року до позивача застосовано догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 6 та 7 травня 2021 року на підставі доповідних записок від 6 та 7 травня 2021 року. Однак, наказом роботодавця від 28.05.2021 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, зокрема за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 6 та 7 травня 2021 року на підставі доповідних записок від 6 та 7 травня 2021 року (а.с. 66, 68, 72, 83). Отже, за одні й ті самі порушення позивачем трудової дисципліни, які мали місце 6 та 7 травня 2021 року, роботодавцем застосовано два види дисциплінарних стягнень - догану та звільнення, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 149 КЗпП України. Крім того, у наказі\~\~про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, у чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали причиною для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Однак, наказ про звільнення позивача не містить посилання на те, які саме пункти трудового договору (контракту) і Правил внутрішнього трудового розпорядку порушила позивач та який саме конкретно дисциплінарний проступок вчинила [PERSON] . Також у наказі про звільнення від 28.05.2021 року відсутні посилання на застосовані раніше до [PERSON] дисциплінарні стягнення. Догана згідно наказу № 64-к від 25.05.2021 року накладена на [PERSON] за порушення правил трудової дисципліни згідно доповідної записки від 24.05.2021 року не зазначена як підстава для винесення наказу про звільнення позивача. Також, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що звільнення позивача відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації. Позивач в судовому засіданні наполягала, що є членом профспілкової організації, проте на запит суду від ПрАТ "ВКФ "Леся" надійшлов лист, що [PERSON] з лютого 2021 року по 28.05.2021 року не була членом профспілкової організації та профспілкові внески не сплачувала, долучивши копії розрахункових листків по заробітній платі з лютого по травець 2021 року. Відповідачем не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження зазначеного факту, як то копію особистої заяви [PERSON] про вихід з профспілки чи рішення виборного органу первинної профспілкової організації про припинення членства відповідача у профспілці. За таких обставин, наказ про звільнення позивача від 28.05.2021 року не відповідає вимогам ч. 2 ст. 149 КЗпП України, а тому підлягає скасуванню й відповідно позивач підлягає поновленню на роботі. ІІ. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується наступним. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до\~абз.\~3\~п.\~2,\~п.\~8\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати,\~затвердженого Постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~100\~від 8\~лютого 1995\~року (далі\~ Порядок\~№ 100),\~середньомісячна зарплата\~за час\~вимушеного прогулу\~працівника обчислюється\~виходячи з\~виплат за\~останні 2\~календарні місяці\~роботи,\~що передують\~події,\~із якою\~пов`язана виплата,\~тобто дню\~звільнення працівника\~з роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки від 04.06.2021 року [PERSON] у березні 2021 року отримала заробітну плату в розмірі 9 017 грн. 72 коп.; у квітні 2021 року в розмірі 6 279 грн. 89 коп. (а.с. 31). Сума робочих днів позивача у березні та квітні 2021 року склала 39 робочих днів, таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 392 грн. 24 коп. (9 017 грн. 72 коп. + 6 279 грн. 89 коп. ? 39 днів). Кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення (з 28.05.2021 року до 02.11.2021 року) становить 108 днів. Таким чином сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 42 361 грн. 92 коп. (392 грн. 24 коп. ? 108 днів). ІІІ. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину і тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з незаконним звільненням та позбавленням можливості працювати й отримувати доходи, сукупність встановлених обставин справи, і враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає за доцільне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, зважаючи, що вимоги по стягненню моральної шкоди задоволені у розмірі 10%, суд стягує з відповідача на користь позивача 908 грн. судового збору за стягнення середнього заробітку та 90,80 грн. за стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем згідно вимог ст. 137 ЦПК України документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір про правову допомогу, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, платіжний документ про оплату таких послуг, а відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України не заявлялось, тому наявні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. (а.с. 34-37).

Outcome: partial