Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, який уточнивши мотивувала тим, що 26 листопада 2018 року у Тростянецькому районному суді Сумської області під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди свідок [PERSON] поширив щодо неї недостовірну інформацію, чим порушив її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Свідок [PERSON] під присягою звинуватив позивача у тому, що ніби вона зводила наклеп на [PERSON] . Поширення відповідачем недостовірної інформації в суді «…клеветала в горсовете на [PERSON] ..» мало негативний характер. Поширена інформація не є оціночним судженням, адже була спростована Тростянецьким районним судом, який не визнав її винною. Поширенням указаної інформації, дії [PERSON] , необтяженого моральними принципами, його готовність свідчити проти позивача, коли він навіть не обізнаний із сутністю справи, призвело до її великих душевних страждань, погіршення здоров`я. Вона втратила можливість заробити, їй боляче, соромно, побоюється, що [PERSON] і надалі може давати неправдиві свідчення проти неї або членів її сім`ї. Посилаючись на те, що неправдиву інформацію відповідач поширив у суді як свідок, за що передбачена кримінальним законом відповідальність, зазначена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики та порушує її немайнові права, немайнові інтереси; поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності; відповідач створив негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючи, порушивши її честь, позивач просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] в усному свідченні від 26.11.2018 року в Тростянецькому районному суді Сумської області по справі №588/1311/2018 відповідача [PERSON] , а саме слова: «… ти клєвєтала в горсовете … на [PERSON]»; - зобов`язати [PERSON] вибачитися за свідчення по справі №588/1311/18, а саме слова: «… ти клєвєтала в горсовете … на [PERSON] ». Крім позивача, вибачення вибачення бажає, щоб відбулося при людях, які це чули: судді [PERSON], [PERSON]; - стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) грн.; - стягнути на її користь з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2689,40 грн. Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю за викладених у ньому підстав, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, при цьому пояснив, що його слова були власним оціночним судженням. У суді він свідчив про інформацію, яку прочитав у листах та зі спілкування із [PERSON] . Він не образив позивача. Це була його особиста думка. Суд, заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, дослідивши усі докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню із огляду на наступне. У межах уточненого позивачем позову, судом установлено, що 26 лютого 2019 року Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у цивільній справі №588/1311/18 провадження №2/588/21/19, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди було відмовлено. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач указувала, що під час розгляду вищеуказаної цивільної справи у судовому засіданні 26 листопада 2018 року, під час допиту свідка [PERSON] , останній надав суду неправдиві свідченні, а саме поширив недостовірну інформацію про те, що позивач «…клеветала в горсовете на [PERSON] ..» Поширенням указаної інформації відповідач порушив немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, унаслідок чого вона зазнала моральних страждань. За посиланням позивача доказом її тривало стресу може слугувати копія медичного документа про те, що 13.02.2019 вона зверталася до лікаря та встановлення їй діагнозу - гіпертонічна хвороба ІІ ступнею, а також свідчення свідка [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що у листопаді 2018 року вона вимірювала тиск [PERSON] , яка говорила що їй погано, дала останній пігулку, води та порадила звернутися до лікаря. Потім, коли вона вела дитину до школи, бачила, як [PERSON] стало погано та наполягла, щоб остання звернулася до лікарні. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт суперечок та непорозуміння із [PERSON] , які виникли у них із позивачем щодо утримання їх родиною домашніх тварин за місцем проживання. З приводу заяв, що писала позивач та конфлікту вони мали розмову із [PERSON] , але про те що [PERSON] «клеветала…» вони не говорили. Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність ділової репутації належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п.18 Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа,особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Суд ретельно дослідив суть озвученого відповідачем під час свідчень 26.11.2018 на 32 хвилині 26 секунд у судовому засіданні, встановив вислів наступного змісту: "Отак треба поводитись із сусідами, а не клєвєтать, брехнею заводиться..." Вказаний вислів відповідача стосувався критичного ставлення [PERSON] до дій [PERSON] , яка на думку відповідача, неправильно поводиться із сусідами [PERSON] , складаючи на них письмові заяви до міської ради, за місцем роботи [PERSON] , поліції. Зміст таких заяв [PERSON] відповідач сприймав як неправдивий. Саме у такому контексті прозвучали слова [PERSON] "клєвєтать". Свідок [PERSON] висловлював своє суб`єктивне ставлення до конфліктної ситуації, яка відбувалася на той час між [PERSON] та [PERSON] . Суд не знаходить достатніх підстав вважати такий вислів фактом, що має бути доведеним, вислів не є фактичним твердженням, а є оціночним, критичним судженням відповідача щодо дій особи позивача. Отже, ця інформація не може вважатися такою, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Будь-яких безперечних доказів того, що стан здоров`я [PERSON] погіршився через дії відповідача не встановлено. Записами у амбулаторнй картці підтверджено наявність у позивача певних хвороб, однак доказів причинного зв`язку між діями відповідача та станом здоров`я позивача не встановлено. Оскільки порушення прав позивача судом встановлено не було, а отже, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином заявлений позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed