Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, де просять: встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO], є дружиною [PERSON]; визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за кожним з них права забудовника на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлої [INFO]. Позов мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON], яка була дружиною [PERSON] та матір'ю [PERSON] та [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1960 року), що була чинною на час відкриття спадщини, вони є спадкоємцями 1-ї черги за законом в рівних частках. Спадщину вони прийняли, оскільки на час смерті спадкодавця були зареєстровані та постійно проживали разом зі спадкодавцем, вступили в фактичне управління спадковим майном. Цей факт підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 19.12.2014 року. Інших спадкоємців, крім них, немає. Постановою Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 від 27.01.2015 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з тим, що згідно архівної довідки Олександрійського КМБТІ №10 від 20.01.2015р. право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок не зареєстроване. Спірний житловий будинок було збудовано спадкодавцем на земельній ділянці, що була в законному порядку виділена [PERSON] відповідно до рішення виконкому Олександрійської міської ради №211 від 23.05.1991 року, що підтверджується актом виносу в натурі земельної ділянки. Будівництво здійснювалось на підставі генплану від 20.11.1991 року та договору про будівництво індивідуального житлового будинку від 15.06.2000 року. Здійснюючи будівництво згідно із законом, спадкодавець за життя не встигла здійснити введення будинку в експлуатацію, в БТІ його не зареєструвала, свідоцтво про право власності не отримала. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки, як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, вважають, що на момент смерті у спадкодавця було наявне право забудовника відносно житлового будинку, яке входить до складу спадщини, та має бути визнане за ними в рівних частках в порядку спадкування. Крім того, вважають, що у зв'язку з розбіжністю в написанні прізвищ спадкоємця та спадкодавця, в судовому порядку має бути визнаний також юридичний факт відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], як чоловіка та дружини. Так, згідно свідоцтва про смерть спадкодавця її прізвище значиться як «[PERSON]», прізвище подружжя в свідоцтві про шлюб «[PERSON]», а згідно паспортних даних позивача - чоловіка померлої, його прізвище вказано, як «[PERSON]». Встановлення зазначеного юридичного факту є важливим, оскільки від нього залежить підтвердження права позивача [PERSON] на частку у спадщині, та розмір часток інших позивачів. Той факт, що [PERSON] дійсно є дружиною [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження дітей, довідкою з місця проживання, згідно якої вказані особи значаться, як чоловік та дружина та вказано про їх постійне спільне проживання до дня смерті спадкодавця включно. Розбіжності в написанні прізвищ пов'язані з невірним перекладом прізвища з російської на українську мову, про що свідчить та обставина, що на російській мові існує єдиний варіант написання прізвища «[PERSON]», що підтверджується копією паспорта «[PERSON].». Вважають, що є процесуально доцільним розгляд вимоги про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в одному провадженні, оскільки від встановлення юридичного факту залежить право спадкоємця [PERSON] на частку в спадщині та, як наслідок, визнання розміру часток у спадщині усіх спадкоємців. Просять їх вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25.12.2015 року було закрито провадження у справі в частині вимог щодо встановлення юридичного факту, що [PERSON], яка померла [INFO], є дружиною [PERSON], так як позивачем [PERSON] було подано до суду копію паспорту, виданого йому 24.12.2015 року, де правильно вже зазначено його прізвище. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, пояснивши, що [INFO] померла дружина та матір, після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на житловий будинок по [ADDRESS]. Здійснюючи будівництво згідно із законом, спадкодавець за життя не встигла здійснити введення будинку в експлуатацію, в БТІ його не зареєструвала, свідоцтво про право власності не отримала. На момент смерті вони з спадкодавцем проживали однією сім'єю та були зареєстровані по [ADDRESS]. Вони не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину, так як будинок збудований, але не зданий в експлуатацію. Відповідач на розгляд справи не явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги вважають обґрунтованими та не заперечують щодо задоволення позову. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд відповідно до діючого законодавства розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння з надвірниими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який спадкодавець збудував за час життя, але не встигла оформити документи щодо здачі домоволодіння в експлуатацію та не оформила правовстановлюючі документи на нього. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на той час, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 529 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на той час, спадкоємці першої черги по закону, успадковують спадщину в рівних частках. Спадкоємцями першої черги по закону є - чоловік та діти померлої: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвами про народження (а.с. 8-11), які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця були зареєстровані та постійно проживали разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою КП «Житлогосп», від 19.12.2014 року (а.с.10) . Відповідно до правил п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.), ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як чинне на час прийняття позивачами спадщини законодавство ( ст., ст. 560, 561 ЦК УРСР (1963р.), так і норми діючого на цей час законодавства (ст., ст. 1296- 1298 ЦК України (2003р., який набрав чинності з 01.01.2004 р.)) не обмежувало спадкоємців терміном, протягом якого вони мали право одержати свідоцтво про право на спадщину. При зверненні до Олександрійської міської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтв на право на спадщину за законом, позивачі отримали постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.01.2015 року з тих підстав, що ними не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради народних депутатів від 23 травня 1991 року - [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва жилого будинку по [ADDRESS], що підтверджується актом виносу в натурі земельної ділянки для індивідуального забудовника та договором про будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.13-16, 45 - 49). Однак, житловий будинок з надвірними будівлями, технічний паспорт на який виданий в 1998 році, в експлуатацію не введений, право власності в органах архітектури та БТІ не зареєстровано. Таким чином, на момент смерті спадкодавця, житловий будинок з надвірними будівлями був збудований, але в експлуатацію не введений, право власності в органах архітектури та БТІ не зареєстровано. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що додається до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 7 лютого 2002 року №7/5 з наступними змінами, договори про надання земельної ділянки для будівництва (договори забудови) не відносяться до документів, на підставі яких можна зареєструвати право власності на нерухоме майно. Згідно довідки Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.01.2015 року право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстрований (а.с.12). Відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Далі в п.3.1 йдеться про те, що встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». . Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР, 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року №533-XII « Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5. Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР. затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Судами не перевіряються фактичні та правові підстави виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи. Такими підставами є створення майна, придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності, необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Пунктом 8 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки будівництво відбулося на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва жилого будинку по [ADDRESS], але після закінчення будівництва в 1998 році житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому до спадкоємців переходять права забудовників на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, сам будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом. Тобто, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, в такому разі до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Outcome: approved