Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

В липні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив в рахунок виконання основного зобов'язання позичальника [PERSON] щодо оплати за кредитним договором 1/07-USD-IK від 25.09.2007 року, у розмірі 415 3 652 , 49 грн., з яких строкова заборгованість за кредитом 257 566,23 грн., прострочена заборгованість за процентами 52 277,82 грн., пеня за несвоєчасну оплату нарахованих процентів 105 432,44 грн. - звернути стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки за Іпотечним договором від 25 вересня 2007 року зі змінами від 25 жовтня 2011 року , а саме , що належить відповідачу як іпотекодавцю шляхом визнання за ПАТ КБ Експобанк прав власності на зазначену квартиру за вартістю згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності, складеного станом на 01 квітня 2015 року в розмірі 155 678 грн. без ПДВ. Визнати за ПАТ КБ ЕкспоБанк право власності на вказану квартиру . Ухвалою суду від 03 листопада 2015 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON], з яким ПАТ КБ Експобанк 25.09.2007 року укладено Іпотечний договір в рахунок забезпечення зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., відповідно до умов якої майновий поручитель [PERSON] передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] , з яким ПАТ КБ Експобанк 25.09.2007 року укладено Договір поруки в рахунок забезпечення зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р. Представник позивача в останнє судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив свого представника [PERSON], яка в останнє судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, [PERSON] направив свого представника [PERSON], які в останнє судове засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «Експобанк» було укладено договір кредиту № 1/07-USD-IK, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 80000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 24.09.2022 р., для придбання квартири на вторинному ринку. Відповідно до додатку 1 до договору кредиту № 1/07-USD-ІК від 25.09.2007 р., встановлено графік погашення кредиту частинами щомісячно по 445,00 доларів США на протязі від 15.10.2007 року до 15.08.2022 року, останній платіж 25.09.2022 року в сумі 345,00 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., між майновим поручителем [PERSON] та АТ КБ «Експобанк» того ж дня було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2974. Згідно договору [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру № 34, що знаходиться в будинку № 42 по вул. Московській у м. Миколаєві. 14.10.2008 р. між позичальником [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., згідно якої процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 14,5 % річних. 29.08.2011 р. між позичальником [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., згідно якої було змінено реквізити кредитного рахунку позичальника. 25.10.2011 р. між позичальником [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду № 3 до договору кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., згідно якої було реструктуризовано залишок заборгованості по кредиту з доларів США на гривні за курсом 8,08 грн. за 1 долар США. У новій редакції п.п. 1.1-1.3 договору кредиту № 1/07-USD-IK від 25.09.2007 р., банк надав позичальнику кредит у сумі 257591,37 грн. зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом на строк до 24.09.2022 р. 25.10.2011 р. між майновим поручителем [PERSON] та ПАТ КБ «Експобанк» було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 25.09.2007 р. реєстровий № 2974, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2213. Згідно вказаного договору про внесення змін до іпотечного договору, іпотекою забезпечується зобовязання позичальника до 24.09.2022 р. повернути іпотекодержателю кредит у сумі 257591,37 грн., сплачувати нараховані проценти, неустойку а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Дотепер позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви ПАТ КБ «Експобанк», та не заперечується відповідачем. Відповідно до додатку 1 до договору кредиту № 1/07-USD-ІК від 25.09.2007 р., укладеного між КБ «Експобанк» та [PERSON], встановлено графік погашення кредиту частинами щомісячно по 445,00 доларів США на протязі від 15.10.2007 року до 15.08.2022 року, останній платіж 25.09.2022 року в сумі 345,00 доларів США. Разом з тим з цього розрахунку слідує , що прострочена заборгованість за кредитом є відсутньою. Строкова заборгованість за тілом кредиту на час звернення з позовом складає 25 7566,23 грн. , прострочена заборгованість за нарахованими процентами, починаючи з 17.04.2014 р., складає 52277,82 грн. На зазначену прострочену заборгованість за процентами за період з 17 квітня 2014 року по 22 травня 2015 року ( кожного місяця прострочена сума процентів складала в середньому біля 3750 грн.) позивачем нараховано пеню в розмірі 105 432грн.44 коп. З виписки по особовому рахунку № 22330080017201 за період з 25.09.2007 р. по 30.08.2011 р. вбачається, що 27.06.2008 р. позичальником було здійснено погашення тіла кредиту у розмірі 40000,00 доларів США. Таким чином, позичальник сплатив наперед більш ніж половину від заборгованості за тілом кредиту. З цього слідує, що на час звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки термін повернення залишку суми по тілу кредиту в розмірі 257566,23 грн. ще не настав. Таким чином, позивачем заявлено про розмір простроченої заборгованості позичальника у сумі 157710,26 грн. , з якої дві третини складає пеня , та строкову заборгованість у розмірі 257566,23 грн., загалом 415276,49 грн., в рахунок погашення якої і заявлено про визнання за банком право власності на предмет іпотеки однокімнатну квартиру [ADDRESS]. У відповідності до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавцю та боржнику своєчасно надсилалися банком письмові вимоги про усунення порушень. При цьому в вимогах зазначено лише, що в разі невиконання зобов'язань за Кредитним договором Банк після спливу 30 календарних днів має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно матеріалів цивільної справи, а саме довідки ТОВ Центральний на теперішній час в зазначеній квартирі зареєстрована [PERSON] з 26.02.1999 року. Висновком № 72 судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2016 року, призначеної судом за клопотанням представника відповідача, визначена дійсна ринкова вартість спірної квартири-предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни, у розмірі 226 870 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення п. 4.2 Іпотечного договору, згідно якого іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 5.1 Іпотечного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п.4.1 , іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначивши , який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.2 ст. 36 ЗУ Про іпотеку, застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Пунктом 4 Договору передбачено, що після закінчення 30-денного строку після надіслання такого повідомлення, якщо позичальник не виконав умови договору кредиту, іпотекодержатель від свого імені має право продати предмет іпотеки будь-якій особі або зареєструвати право власності на предмет іпотеки. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у листах - вимогах, надісланих в червні 2015 року Банком іпотекодавцю та позичальнику, міститися повідомлення лише про намір звернути стягнення на предмет іпотеки , але не зазначено про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя з зазначенням , який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, має намір застосувати іпотекодержатель для задоволення своїх вимог. Відповідно до положень ч.2 ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який, визначається законом чи договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами , то в разі прострочення повернення чергової частини, позичальник має право дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до положень ст. 12 ЗУ Про іпотеку, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень ст. 36Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частин 1,3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Тобто, Закон України "Про іпотеку" передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст.ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання ст. ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Положення Іпотечного договору п.п. 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 також регулюють такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки , як спосіб, що використовується іпотекодержателем, в позасудовому порядку . Закон України "Про іпотеку" і укладений між сторонами Іпотечний договір передбачають можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання лише в позасудовому порядку. Доказів того, що позивач був позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки саме в обраний ним спосіб в позасудовому порядку останній суду не надав і на такі не посилався. Таке узгоджується із законодавством, яке регулює питання набуття права власності в судовому порядку. З викладених вище підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб, згідно Закону України "Про іпотеку", є позасудовим способом врегулювання такого питання. Аналогічний висновок міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 р. у справі № 159/4709/15-ц, від 05.10.2016 р. у справі № 522/8137/15-ц, від 03.10.2016 р. у справі № 450/2502/14-ц. Така ж правова позиція щодо набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки викладена у постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-1851цс15, від 21.09.2016 р. у справі № 6-1685цс16, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed