Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

12.12.2012 р. [PERSON] звернувся з позовними вимогами до [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO].; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2011 р., видане на ім'я його діда [PERSON] в частині 1/2 частини від спадкового майна його батька, що складалось з 1/2 частини квартири [ADDRESS], відповідно скасувавши реєстрацію права власності [PERSON] в цій частині; визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/2 частину спадкового майна, що в цілому складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], тобто на 1/4 частину квартири в цілому; визнати недійсним заповіт свого діда [PERSON] в частині 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 4-7). В позові посилається на те, що за життя його батько [PERSON], [INFO], та його дід [PERSON], [INFO], були власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті батька був він та його дід. Останній не повідомив йому про смерть батька, а в заяві до нотаріуса про прийняття спадщини вказав про відсутність інших спадкоємців та отримавши свідоцтво про право на спадщину померлого, став одноособовим власником вказаної квартири. 21.03.2012 р. дід склав заповіт на користь [PERSON], а [INFO] загинув внаслідок умисного вбивства. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що позивач проживає з матір'ю в м. Сургут з 7-місячного віку після припинення шлюбу батьків. Дід не визнавав повторного шлюбу батьків та їх дитину, що призвело до припинення шлюбу. Батько та дід ніяким чином не цікавились долею позивача та його матері та ніякої допомоги не надавали. У зв'язку з таким їх відношенням, а також образою матері на них, він був позбавлений відомостей про їх долю. В серпні 2012 р. його розшукала знайома діда [PERSON] та повідомила про вбивство останнього та смерть батька. В вересні 2012 р. він приїхав до м. Іллічівська, приймав участь у розгляді кримінальної справи про вбивство діда, зразу ж подав заяву про прийняття спадщини після його смерті та звернувся до суду з приводу спадщини батька оскільки строки для її прийняття закінчилися. Зазначає, що в разі надання додаткового строку на прийняття спадщини, він не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з неможливістю поновлення правовстановлюючого документу померлого на 1/6 частину квартири ( свідоцтво про спадщину за законом від 02.10.2010 р. на 1/6 частину спірної квартири після смерті [PERSON]), яке залишилось в справах нотаріальної контори в обмін на свідоцтво діда про право на спадщину, у зв'язку з чим не може бути повернуто. Відповідачка та її представник заперечують проти задоволення позову, посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 183- 186) та у виступах в суді на те, що причини пропуску строку на прийняття спадщини не є поважними. Відповідачка також пояснила, що за усною домовленістю з [PERSON] на протязі трьох місяців до його смерті, що настала в наслідок убивства в його квартирі, надавала йому допомогу в побуті, проживаючи в його квартирі, за що він заповів їй квартиру на початку її роботи. До цього він декілька разів скасовував заповіт на користь інших осіб, які таким же чином здійснювали догляд за ним. Про намір скасувати заповіт на її ім'я, їй не було відомо. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], що помер [INFO]., був батьком, а [PERSON], [INFO], що помер [INFO], - дідом позивача, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та смерть (а.с. 9,10,13,14). З припиненням сімейних відносин мати з 7-місячним позивачем переїхали з м. Іллічівська до м. Сургут Російської Федерації, де він постійно проживає до теперішнього часу. З того часу батько та дід не цікавились долею позивача та ніякої допомоги не надавали, будь-які зв'язки між ними були втрачені поза волею позивача. [PERSON],[INFO], не бажав визнавати шлюб батьків позивача, який був повторним, та самого позивача. Згідно п.1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 р. №296/5, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини, нотаріус з'ясовує відомості, в тому числі, щодо кола спадкоємців для подальшого їх повідомлення про відкриття спадщини (ст. 63 Закону України "Про нотаріат"). Після відкриття спадщини після смерті [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], приховав від нотаріуса факт наявності іншого спадкоємця першої черги, власноручно зазначивши в заяві про відкриття спадщини про відсутність інших спадкоємців. Про смерть батька та діда позивач довідався в серпні 2012 р., прибув в Україну 23.09.2012 р., подав заяву нотаріусу про прийнята спадщини після смерті діда 24.09.2012 р., а 12.12.2012 р. звернувся до суду з позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька, приймав участь в якості потерпілого по кримінальній справі за фактом вбивства [PERSON], вирок по якій на даний час скасований, а справа передана на додаткове розслідування. Вказані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні копіями запису в медичній картці позивача, в тому числі щодо запису від 02.09.1982 р. про прибуття в м. Сургут у віці 7 місяців, атестату про середню освіту позивача, диплому про його вищу освіту, його трудової книжки (а.с. 203-216), поштовим повідомленням про вручення листа від імені [PERSON] 02.07.2012 р. адресному столу м. Сургут, листа від 25.07.2012 р. архівного відділу м. Сургут на ім'я [PERSON] про відсутність відомостей про сина [PERSON] (а.с.122-126), міграційної картки на ім'я [PERSON], з відміткою прикордонної служби України від 23.09.2012 р. про в'їзд на територію України (а.с.76, 217), а також поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що останні роки підтримувала дружні стосунки з [PERSON], [INFO]. Останній не визнавав шлюб батьків позивача, який був повторним, та самого позивача, посилаючись на те, що у нього вже є внук - син [PERSON], [INFO], від першого шлюбу, який в подальшому загинув. Матір позивача, якому не було 1 року, була відправлена до її родичів в м. Сургут і з того часу батько та дід позивача не цікавились його долею та не надавали будь-якої допомоги на його утримання. Після смерті [PERSON], [INFO], вона розшукала позивача та повідомила в серпні 2012 р. про смерть батька та діда. Їй відомо про те, що [PERSON], [INFO], декілька разів заповідав та скасовував заповіт на користь жінок, з якими домовлявся про догляд за ним. В їх числі була й [PERSON], яка на протязі декількох місяців до його смерті здійснювала догляд за ним, та відносно якої в кінці травня - на початку червня 2012 р. він також виразив бажання скасувати заповіт та сказав про це, однак [INFO] був вбитий та пограбований у своїй квартирі. Допитані за ініціативою відповідачки свідки [PERSON], [PERSON] вказали на жорсткість характеру [PERSON], [INFO], та невизнання ним внука - позивача по справі. Із витребуваних від нотаріусів спадкових справ №5/2011 та №37/2012 слідує, що в своїй заяві від 13.01.2011 р. про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], [INFO], власноручно вказав про відсутність інших спадкоємців (а.с.39). За життя [PERSON], [INFO], був власником 1/3 та 1/6 частини квартири [ADDRESS] на підставі, відповідно, свідоцтва про право власності від 20.02.2003 р. та свідоцтва про спадщину за законом від 02.10.2010 р. (а.с. 20-21,57), право власності на які в порядку спадкування одноособово отримав [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про спадщину від 12.07.2011 р. (а.с. 63). Із ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.01.2014 р. слідує, що кримінальна справа по звинуваченню [PERSON], який обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.115 ч.2, 187 ч.4 КК України по факту вбивства [PERSON], на даний час повернута для проведення додаткового розслідування. Позивач зазначений як потерпілий по справі. Скасовуючи обвинувальний вирок Іллічівського міського суду, апеляційний суд послався, в тому числі, на непослідовність та суперечливість пояснень [PERSON] щодо механізму спричинених їй тілесних ушкоджень, її поведінки під час та після вбивства, обставин передачі нею грошей злочинцю тощо (а.с. 174-182). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто позивач відноситься до першої черги спадкоємців Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. "При цьому вирішення зазначеного питання не залежить від наявності офіційної відмови нотаріуса у видачі такому спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, оскільки частиною першою статті 1296 ЦК України прямо передбачено, що таке свідоцтво видається нотаріусом лише тим спадкоємцям, які прийняли спадщину відповідно до закону" (Ухвала Верховного Суду України від 18.11.2009 р. по справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини). З врахуванням приховування [PERSON], [INFO], факту наявності інших спадкоємців, характеру стосунків позивача з померлими родичами,в тому числі - батьком, їх окремого проживання на значній відстані та в різних державах, наявності перешкод для спілкування, що виникли та існували поза волею позивача і зумовили несвоєчасну освідомленність про смерть спадкодавця, суд розцінює як поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки в конкретній ситуації вони були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо своєчасного прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Оскільки свідоцтво на ім'я [PERSON],[INFO], про право на спадщину за законом від 12.07.2011 р., видане в порушення ст.1261 ЦК України, то підлягає визнанню недійсним частково, а саме в частині 1/2 частини спадщини, що складалась в цілому з 1/2 частини квартири [ADDRESS] з відповідним скасування реєстрації прав власності [PERSON], [INFO], в частині 1/4 частки вказаної квартири. А спадщина підлягає перерозподілу у відповідності до ст.1280 ЦК України шляхом визнання прав власності на ім'я позивача [PERSON] на 1/4 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO]. Приймаючи рішення щодо можливості визнання прав власності на спадкове майно в судовому порядку, суд виходить з наступного: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини". З наданням позивачу додаткового строку на прийняття спадщини він буде позбавлений можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину спірної квартири в нотаріальному порядку. На вказану частину вже видане свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON], [INFO]. Оригінал одного із правовстановлюючих документів ( свідоцтво про право на 1/6 частину квартири), на підставі якого було видане оскаржуване свідоцтво, залишився в матеріалах спадкової справи №250/2010 (а.с. 22). Повернення нотаріусом правовстановлюючого документу у зв'язку з визнанням частково недійсним наступного свідоцтва, а також відновлення прав власності померлого спадкодавця в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно законодавством не передбачено. Зазначені обставини унеможливлюють отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. З врахуванням вищевказаного підлягає визнанню паво власності позивача в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO], на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому. [PERSON], [INFO], складено заповіт від 21.03.2012 р. на всю квартиру [ADDRESS] (а.с. 91,) тоді як право власності на 1/4 частину вказаної квартири належить позивачу. У зв'язку з невідповідністю заповіту вимогам ст.1236 ЦК України та у відповідності до ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України, він підлягає визнанню частково недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved