Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] ; передати дитину органу опіки та піклування служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу подачі позову і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Однак, батька [PERSON] не має, так як мати народила її, не перебуваючи у шлюбі і запис про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька записано за вказівкою матері. Відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з нею, аліменти не сплачує, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Представник позивача Поцелуєва О.К. в судове засідання з`явилася, позов підтримала, надала пояснення аналогічні його змісту, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена вчасно, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Представник третьої особи Бандурко О.В. просила задовольнити позов. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 27 червня 2019 року, записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Однак, батька [PERSON] не має, так як мати народила її, не перебуваючи у шлюбі і запис про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька записано за вказівкою матері. Це підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00023433220 від 19 липня 2019 року (а.с.7). Згідно акту внутрішніх справ України від 02.06.2019 року у [ADDRESS] була виявлена дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Дитяча клінічна лікарня №9 Подільського району повідомила службу у справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації про перебування дитини [PERSON] , [INFO] , яка позбавлена батьківського піклування (а.с.13). У зв`язку з чим дитина [PERSON] , [INFO] поставлена на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах службою у справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації (а.с.8). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.05.2012 року, яке набрало законної сили 05.06.2012 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час усиновлений громадянами України (а.с.15). Орган опіки та піклування в особі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.47-48). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 150 СК України, закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення нею від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідачем не поданий відзив на позов, в судові засідання остання не з`являлася, що суд оцінює як небажання відповідача у подальшому виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дочки, що вказує про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. В ст.167 СК України закріплені норми влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, зокрема частиною п`ятою передбачено, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки відомості про батька малолітньої [PERSON] записані за вказівкою матері, у зв`язку з чим дитина не може бути передана батьку, тому суд вважає доцільним передати дитину органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надала відомостей про її майновий стан, джерело доходів, стан здоров`я, наявність у неї інших утриманців, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 15.10.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду. Тому згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн за вимогу про стягнення аліментів та в розмірі 768,40 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав ( на час подачі позову) в дохід держави.

Outcome: approved