Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 01.09.2016 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України, третя особа: Прокуратура Житомирської області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Заявою від 05.04.2021 змінив підстави позову та пред`явив позов до Держави Україна в особі Житомирської обласної прокуратури (а.с.96-100). Позовні вимоги (в редакції заяви від 05.04.2021) обґрунтовані тим, що 12 липня 2013 року прокуратурою Житомирської області йому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України у кримінальному проваджені № 42013060220000005 від 12.04.2013 року. Після повідомлення про підозру прокуратурою були направлені подання до слідчого судді про відсторонення його від посади та арешт майна, у яких прокуратурі було відмовлено відповідно Апеляційним судом Житомирської області та Корольовським районним судом м.Житомира. 25 липня 2013 року позивачу було пред`явлено обвинувачення у вчиненні зазначених вище злочинів і справа була передана до Малинського районного суду Житомирської області. В ході судового розгляду прокуратурою тричі змінювалося формулювання обвинувачення. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та призначене покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах місцевого самоврядування строком на два роки та зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з дворічним іспитовим строком, при цьому зобов`язано, на підставі ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Ухвалою від 31 березня 2015 року колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області вирок залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року у вищевказаному кримінальному провадженні та призначено новий розгляд у тому ж суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 березня 2016 року вирок Малинського районного суду щодо позивача було скасовано, позивача було виправдано за відсутністю в його діях складів злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, кримінальне провадження закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2017, вказану ухвалу скасовано і справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.06.2017, вирок Малинського районного суду щодо позивача скасовано і справу призначено до нового розгляду в першій інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2017, позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п.1 ч.2 ст.428 КПК України. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.12.2019, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.07.2020 та постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.01.2021, позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, але було звільнено від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням визначених ст.49 ч.1 п.2,3 КК України строків давності. Таким чином, позивач перебував під слідством і судом 7 років 6 місяців 8 днів, що значно перевищує всі розумні строки тривалості провадження та є прямим порушенням права на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Незаконність пред`явлення позивачу підозри та подальших слідчих дій (пред`явлення підозри неналежним органом досудового розслідування) підтверджена всіма рішеннями судів, навіть у обвинувальних вироках. Незаконність вироку Малинського районного суду від 10 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року. Відповідно до листа ВДВС Малинського РУЮ від 29.03.2016 р. № 2583/03-22 позивачем 01.07.2015 р. був сплачений штраф в розмірі 5100,00 грн. Враховуючи, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він був змушений звільнитися зі служби в органах місцевого самоврядування, і, відповідно до вироку, був обмежений у виборі роботи, йому довелося використовувати кредитний ліміт і, замість погашення кредитного ліміту картки Приватбанку, використати наявні кошти для сплати штрафу. Враховуючи відсоткову ставку КБ «Приватбанк» по кредитній картці в розмірі 3,5% за місяць, сплата незаконного штрафу на день подання позову завдала позивачу додаткових збитків в сумі 12316,50 грн. (5100,00*3,5%*69). Окрім того, за вказаний період кошти втратили цінність внаслідок інфляції, і він зазнав інфляційних втрат в сумі 3040,59 грн. Для захисту своїх інтересів в апеляційній та касаційній інстанціях від незаконного вироку Малинського районного суду позивач поніс судові витрати на переїзд до іншого населеного пункту та відрив від звичайних занять в загальній сумі 3643,47 грн. Таким чином, незаконними діями прокуратури та суду позивачу завдано майнової шкоди в розмірі 24100,56 грн. Через притягнення до кримінальної відповідальності позивач був змушений звільнитися з роботи, відносно нього було застосовано обмеження щодо вільного пересування та вибору роботи, притягнення до кримінальної відповідальності викликало значний суспільний резонанс в місті та призвело до ряду публікацій в пресі, які принижують його честь та ділову репутацію, оскільки його персональні дані були внесені до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, підприємство, де він працює керівником було повністю відсторонене від участі в процедурах державних закупівель. Окрім того, він був обмежений у виборчих правах (не міг бути обраний депутатом будь-якої ради), що, враховуючи його активну життєву позицію, завдало значних моральних страждань. Прямим наслідком перебування на обліку в КВІ стало вчинення проти нього та його сім`ї кримінального правопорушення та корупційних дій депутатом місцевої ради. Його дружина, яка є інвалідом другої групи і потребує щорічного відпочинку в санаторії в його супроводі, не змогла протягом 2014-2015 років оздоровитися, так як йому потрібно було щомісяця відмічатися в КВІ та їздити на судові засідання. Все вищенаведене завдало позивачу значних моральних страждань. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 124100,56 грн, в т.ч. відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24100,56 грн та моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. Процесуальні дії у справі 01.09.2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2016 головуючим суддею визначено [PERSON]. Ухвалою судді від 05.10.2016 провадження по справі зупинено. 12.08.2020 року розпорядженням керівника апарату Малинського районного суду І.В. Калашник в зв`язку з відставкою головуючого по справі [PERSON] , було здійснено повторний авторозподіл справи та визначено головуючим суддею Ярмоленка В.В., який ухвалою від 17.02.2021 задовольнив відвід. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 головуючим суддею визначено Хомич В.М. Ухвалою від 22.02.2021 справу прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.04.2021 позивач подав клопотання про заміну неналежного відповідача та позовну заяву у новій редакції. Ухвалою від 14.04.2021 клопотання позивача про заміну первісного відповідача задоволено; замінено первісного відповідача на належного - Державу Україна в особі Житомирської обласної прокуратури; прийнято до розгляду заяву позивача від 05.04.2021 (позовна заява в новій редакції). Ухвалою від 11.06.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 15 липня 2021 року, задоволено клопотання позивача про витребування із Коростенського міськрайонного суду Житомирської області кримінального провадження № 283/2242/13-к про обвинувачення [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. 15.07.2021 в зв`язку з ненадходженням матеріалів кримінального провадження судове засідання відкладено на 10 годину 12.08.2021, яке було відкладено на 14 годину 13.10.2021 для підготовки сторін до судових дебатів. 13.10.2021 розгляд цивільної справи не проводився в зв`язку з перебуванням судді Хомич В.М. в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №283/264/15-к. Справа відкладена на 15 годину 23.11.2021. Представник відповідача у судове засідання 23.11.2021 не з`явився, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 166). Заяв та клопотань до суду не надходило. Позиція позивача Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві від 05.04.2021, пояснив, що підставами для відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди є: 1)незаконність пред`явлення йому підозри та подальших слідчих дій; 2)надмірне перебування під судом і слідством, що пов`язане, на думку, позивача, з неналежним виконанням прокуратурою своїх обов`язків. Вказав, що спричинену йому моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо. На час подання позову в Україні була зареєстрована методика О.М.Ерделєвського , який розробив формулу, за якою можна вирахувати розмір відшкодування, але станом на сьогодні дана методика виключена з реєстру Міністерства юстиції. Відтак, суму, яка б могла частково загладити його моральні страждання, він оцінює з позицій розумності і справедливості, а також спираючись на судову практику ЄСПЛ. При подібних строках провадження ЄСПЛ зазвичай присуджує від 2000 до 3000 євро відшкодування моральної шкоди та додатково будь- який податок, що може бути стягнутий із заявника. Враховуючи, що відповідно до Податкового кодексу України з сум відшкодування моральної шкоди стягується ПДФО та військовий збір (18% та 1,5%), а курс євро до гривні зараз становить біля 33 грн/євро, то позивач вважає, що 100000 грн є сумою, яка співмірна із завданою йому моральною шкодою. Позиція відповідача У відзиві від 26.04.2021 ( а.с. 107-108) представник відповідача зазначив, що оскільки позивача вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.12.2019 засуджено за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, а вказаний вирок залишено без змін постановою Верховного Суду від 20.01.2021, відсутні підстави цивільно-правової відповідальності, а тому просив відмовити у задоволенні позову до Держави Україна в особі Житомирської обласної прокуратури. Представник відповідача - прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури Яричевська Н.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, просила в його задоволенні відмовити. Вказала, що незаконність повідомлення про підозру виражається у прийнятті процесуальних рішень, які повністю виправдовують особу від пред`явленого обвинувачення. Позивача ж було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.01.2021 вирок суду І інстанції та ухвалу апеляційного суду було залишено без змін, це рішення є остаточним. Таким чином, відсутні підстави для задоволення даного позову, бо такі підстави, які визначив позивач, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з врахуванням фактичних обставин, не передбачені. Встановлені судом обставини Судом за клопотанням позивача було досліджено матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 42013060220000005 (номер тома та аркушів справи кримінального провадження 283/2242/13-к вказано у дужках). Постановою старшого прокурора прокуратури Малинського району Яричевської Н.М. від 12.04.2013 доручено передати матеріали кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, внесеного до ЄРДР за №42013060220000007 від 12.04.2013 за підслідністю до СВ Малинського МВ УМВС України Житомирської області. Проведення досудового розслідування доручити СВ Малинського МВ УМВС України Житомирської області (т.1 а.с.122-125). Постановою прокурора Житомирської області від 10.06.2013 року визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №42013060220000005 від 12.04.2013 року за ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України за слідчим відділом прокуратури Житомирської області. Досудове розслідування доручено слідчому в особливо важливих справах прокуратури області Вітюку Володимиру Анатолійовичу. Винесено постанову про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 5, 6). 11.06.2013 матеріали кримінального провадження направлені за підслідністю (т.1 а.с.5-12). Згідно з протоколом №10 засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 09.10.2012 року, у складі голови комісії, в.о. секретаря комісії та присутніх членів комісії, порядком денним була загроза виникнення надзвичайної ситуації у зв`язку із замуленням КНС №1, №4 та центральних колекторів міста, вирішено класифікувати загрозу виникнення надзвичайної ситуації, начальнику управління ЖКГ [PERSON] провести термінову закупівлю спеціальної техніки (мулососа) за процедурою закупівлі в рамках чинного законодавства (т.1 а.с.74). [PERSON] було повідомлено про підозру 11.07.2013 (т.2 а.с.211-215) та 18.07.2013 (т.3 а.с.91-95). Згідно з характеристиками з місця роботи та місця проживання [PERSON] за період роботи на займаній посаді в управлінні ЖКГ виконавчого комітету Малинської міської ради та за місцем свого проживання по [ADDRESS] , зарекомендував себе з позитивної сторони (т.2 а.с.229-230). Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 15.07.2013 було задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах прокуратури Житомирської області Вітюка В.А. про відсторонення [PERSON] від посади начальника управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Малинської міської ради строком на 2 місяці (т.3 а.с.18-22). Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Житомирської області від 22.07.2013 скасовано ухвалу Корольовського районного суду Житомирської області від 15.07.2013 (т.3 а.с.23). Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 24.07.2013 було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах прокуратури Житомирської області Вітюка В.А. про арешт майна (т.3 а.с.112-115). Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 12.04.2013 №42013060220000005 за підозрою [PERSON] за ч.4 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України, було скеровано до суду 01.08.2013 (т.3 а.с. 133-142). 17.09.2014 та 30.10.2014 було змінено обвинувачення щодо[PERSON] (т.5 а.с.53-73, а.с.85-104). Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та призначене покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах місцевого самоврядування строком на два роки та зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з дворічним іспитовим строком, при цьому зобов`язано, на підставі ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію (т.5 а.с.126-132). Ухвалою від 31 березня 2015 року колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області було розглянуто апеляційну скаргу [PERSON] та вирок залишено без змін (т.5 а.с.184-192). Розглянувши касаційну скаргу [PERSON] , ухвалою від 10 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року у вищевказаному кримінальному провадженні та призначив новий розгляд у тому ж суді апеляційної інстанції (т.5 а.с.255-257). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 березня 2016 року вирок Малинського районного суду щодо [PERSON] було скасовано, його було виправдано за відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, кримінальне провадження закрито. Апеляційний суд, скасовуючи вирок суду І інстанції зазначив, що поза розумним сумнівом не доведено, що обвинувачені мали на меті отримання неправомірної вигоди для ТОВ «Східспецтехніка», що їх діями було завдано істотної шкоди державним та громадських інтересам в особі Малинської міської ради. Враховуючи положення ч. 2 ст. 11 КК України, та недоведеність вказаної в обвинуваченні мети та наслідків, встановлені судом першої інстанції обставини підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164-12 КУпАП та не містять складів інкримінованих злочинів (т.5 а.с.304-309). Розглянувши касаційну скаргу прокурора, ухвалою від 14.03.2017 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасува ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 02.03.2016, а кримінальне провадження направив на новий розгляд до апеляційної інстанції (т.6 а.с.51-54). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.06.2017 року, вирок Малинського районного суду щодо [PERSON] скасовано і справу призначено до нового розгляду в першій інстанції (т.6 а.с.108-111). Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.12.2019 року (т.7 а.с.159-165), залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.07.2020 р. та постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.01.2021 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, але було звільнено від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням визначених ст.49 ч.1 п.2,3 КК України строків давності (т.8 а.с.86-98). З письмових доказів, доданих позивачем до позову, судом встановлено наступне. Відповідно до листа ВДВС Малинського РУЮ від 29.03.2016 № 2583/03-22 та копії квитанції № 0.0.404321202.1 від 01.07.2015 позивачем 01.07.2015 був сплачений штраф в розмірі 5100,00 грн ( а.с. 13-14). Довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 14.06.2016 № 0000000665864453 стверджується, що відсоток за використання кредитного ліміту по картці Універсальна Голд у період червня 2015 року складав 3,5 % за операціями з 01.04.2015 ( а.с.15). Листом від 22.04.2015 № 11-42/534 Міністерство юстиції повідомило [PERSON] , що відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення ( а.с.16). Листом від 21.01.2016 № 1777/С-27113/11 Міністерство юстиції повідомило [PERSON] , що на підставі його заяви міністрество звернулось до ДСА з метою направлення електронної копії ухвали ВССУ від 10.12.2015 до Реєстру, та враховуючи наведене, відомості про [PERSON] були вилучені з Реєстру на підставі ухвали суду ( а.с.17). На сторінці в Інтернеті за адресою: webeffector.com.ua під заголовком "Знешкоджені корупціонери України" маються дані "корупціонер [PERSON] , місце роботи: посада на час вчинення корупційного правовпорушення: Малинська міська рада Житомирської області, начальник Управління ЖКГ, статті КК України: ст. 364 - зловживання владою або службовим становищем, дата судового рішення - 31.03.2015 ( а.с.18).. Листом від 09.02.2016 № 16/11-2-15/с-1 Малинський РВ КВІ повідомив [PERSON] на його заяву від 22.12.2015 про зняття його з обліку з 09.02.2016 у звязку з отриманням ухвали ВССУ ( а.с. 19). 16.03.2016 Малинський районний суд Житомирської області направив на адресу [PERSON] повідомлення про те, що на підставі ст.ст. 404, 417, 284 ч. 1 п. 2 КПК України щодо нього ухвалено виправдувальний вирок і він має право звернутися з вимогою протягом 6 місяців на відшкодування сплаченого ним штрафу у розмрі 5100; також закон передбачає відшкодування моральної шкоди, поновлення звань, трудових, пенсійних чи інших порушених прав ( а.с. 20). З постанови судді Малинського районного суду від 01.06.2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 172-8 КУпАП встановлено, що [PERSON] , будучи депутатом Малинської міської ради, отримавши на виконання запит КВІ до секретаря Малинської міської ради щодо надання характеризуючих даних на [PERSON] , поширив у мережі інтернет на сайтах "ВКонтакте" та "Свобода і Право" копію запиту КВІ про надання характеристики відносно [PERSON] , в якому містились персональні дані [PERSON] ; провадження у вказаній справі було закрито на підставі ст. 247 КУпАП - за відсутністю у діях [PERSON] складу правопорушення ( а.с.21-23). Згідно з копією постанови слідчого від 17.02.2016 під час досудового розслідування кримінального правопорушення, відомомті про яке внесено у ЄРДР 17.02.2016 за № 1201606008/0000121 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК україни, було призначено судово-медичну експертизу [PERSON] . Зі змісту постанови встановлено, що 12.02.2016 за місцем проживання [PERSON] : [ADDRESS] , [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження ( а.с. 24). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої позивачу органом досудового розслідування, прокуратури та суду. Враховуючи підстави позовних вимог, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає шкода, завдана внаслідок , зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Позивач, як на підставу позовних вимог щодо відшкодування йому шкоди, посилається на (в редакції заяви від 05.04.2021 - а.с. 96-98): 1)Незаконність пред`явлення йому підозри - пред`явлення підозри та проведення в подальшому слідчих дій неналежним органом досудового розслідування, що, як зазначає позивач, було встановлено всіма судовими рішеннями, в тому числі і обвинувальним вироком, у кримінальному провадженні №283/2242/13-к; 2)Перебування під слідством і судом понад розумні строки тривалості провадження - 7 років 6 місяців 8 днів, що на думку позивача, є прямим порушенням права на справедливий суд, закріплений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як встановлено судом, позивача вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.12.2019, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.07.2020 та постановою ККС ВС від 20.01.2021 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах місцевого самоврядування строком на два роки, та зі штрафом у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень, однак, на підставі ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного покарання в зв`язку з закінченням визначених ст.49 ч.1 п.2,3 КК України строків давності. Щодо незаконності пред`явлення підозри Суд в межах пред`явлених цивільно-правових вимог не здійснює оцінку законності пред`явлення позивачу підозри у кримінальному провадженні, а лише досліджує докази, якими позивач обґрунтовує такі обставини. Порушення порядку повідомлення про підозру особі призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру. А правовим наслідком повідомлення про підозру неуповноваженою на те особою, є непритягнення особи, якій така підозра повідомлена, до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, тобто, така особа не набуває статусу підозрюваної в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізацію) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності. Тому, за відсутності належного повідомлення особи про підозру, безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно неї, а, отже, і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд (постанова ВС від 25.11.2020 № 627/927/19). Питання щодо пред`явлення підозри та проведення в подальшому слідчих дій органом досудового розслідування було предметом розгляду судів всіх інстанцій в межах кримінального провадження № 283/2242/13-к. Так, вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.12.2019 встановлено (т. 7 а.с. 159-165), що постановою прокурора Житомирської області від 10.06.2013 про визначення підслідності кримінального правопорушення, виходячи з тих підстав, що кримінальні правопорушення, вчинені службовими особами, перелік яких, відповідно до Закону України «Про державну службу» віднесено до 1-3 категорії посад підслідні органам прокуратури, визначено підслідність кримінального правопорушення щодо [PERSON] за ознаками ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України за слідчим відділом прокуратури Житомирської області. Відповідно до ч.1 ст.216 КПК України слідчі органів внутрішніх справ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування. Згідно ч.1 розділу ХІ Перехідних положень КПК України до дня введення в дію положень частини першої (в частині положень щодо повноважень здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтями 402-421,423-435 Кримінального кодексу України (військові злочини)) та частини 4 статті 216 цього Кодексу (службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну службу», особами, посади яких віднесено до 1 - 3 категорій посад, суддями та працівниками правоохоронних органів.) Повноваження щодо досудового розслідування передбачених ними кримінальних правопорушень здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом. Таким чином, посада начальника управління ЖКГ виконкому Малинської міської ради не віднесена до категорії посад, підслідність розслідування за скоєння злочинів яких віднесена до компетенції слідчих органів прокуратури. Належний суб`єкт отримання доказів - це посадова особа або орган (суд), які мають право проводити процесуальні дії, що є засобами отримання доказів. Визнання доказів такими, що отримані неналежним суб`єктом, матиме місце, коли слідчий порушив вимоги закону щодо підслідності. Доказ має бути отриманий належним суб`єктом, тобто особою, яка відповідно до кримінально-процесуального закону у конкретній справі уповноважена на проведення тієї процесуальної дії, в ході якої доказ було отримано. Отримання доказу не уповноваженим на це суб`єктом має наслідком незаконність його отримання та недопустимість для обґрунтування відповідних висновків та рішень. На це вказує Пленум Верховного Суду України, зазначивши в п.19 Постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», що докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, коли їхнє збирання й закріплення здійснено не уповноваженою на це особою чи органом. Однак, згідно матеріалів кримінального провадження, починаючи з 10 червня 2013 року слідчим прокуратури не долучено доказів в розумінні ст.84 КПК України, щоб давало підстави суду для визнання їх недопустимими. При цьому, постанову від 10.06.2013 року прокурора Житомирської області про визначення підслідності даного кримінального правопорушення [PERSON] не оскаржував, скарг на дії прокурора не подавав. Це ж питання піднімалось у апеляційній та касаційній скаргах [PERSON] на вказаний вище вирок суду та було предметом розгляду Житомирського апеляційного суду та ККС ВС. Так, Житомирський апеляційний суд в ухвалі від 20.07.2020 зазначив (т. 7 а.с. 246-255), що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою старшого прокурора прокуратури Малинського району від 12.04.2013 року проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, внесеного до ЄДРДР за №42013060220000007 від 12.04.2013 року, доручено СВ Малинського МВ УМВС України в Житомирській області. Згодом, постановою прокурора Житомирської області від 10.06.2013 року визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №42013060220000005 від 12.04.2013 року за ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України за слідчим відділом прокуратури Житомирської області. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про те, що посада начальника управління ЖКГ виконкому Малинської міської ради не віднесена до категорії посад, підслідність розслідування за скоєння злочинів яких віднесена до компетенції слідчих органів прокуратури. Разом з тим, згідно з матеріалами кримінального провадження, починаючи з 10 червня 2013 року слідчим прокуратури не долучено доказів в розумінні ст. 84 КПК України, щоб давало підстави суду для визнання їх недопустимими. Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 з даного приводу зауважив (т. 8 а.с. 88-98), що як правильно було встановлено судами, посада начальника управління УЖКГ виконкому Малинської міської ради не віднесена до категорії посад, підслідність розслідування за скоєння злочинів яких віднесена до компетенції слідчих органів прокуратури (в редакції КПК, чинній на час здійснення досудового розслідування). Разом з тим, судом першої інстанції правильно зазначено, що згідно з матеріалами кримінального провадження, починаючи з 10 червня 2013 року слідчим прокуратури не долучено доказів в розумінні статті 84 КПК, що б давало підстави для визнання їх недопустимими. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту внесення відомостей до ЄРДР 12 квітня 2013 року і до прийняття прокурором Житомирської області 10 червня 2013 року постанови, якою визначено підслідність кримінального провадження №42013060220000005 за частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366 КК за слідчим відділом прокуратури Житомирської області, досудове розслідування здійснювалося слідчими органів внутрішніх справ, що відповідає вимогам частини 1статті 216 КПК. Саме у цей час були зібрані докази, які у подальшому були надані стороною обвинувачення до суду. Так, обшук був проведений 27 травня 2013 року, огляд місця події - 07 червня 2013 року, огляд транспортного засобу - 03 червня 2013 року, тимчасові доступи до речей і документів, які досліджувалися судом, проводились 13, 14, 30 травня 2013 року. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав визнання доказів недопустимими у даному кримінальному провадженні. Враховуючи те, що позивача притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального акта, який був складений, зокрема, на підставі підозри, яка була йому повідомлена у межах кримінального провадження № 42013060220000005 від 12.04.2013, будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували незаконність пред`явлення підозри, позивачем суду не надано, суд вважає, що доводи позивача щодо відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди з підстав незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження. Щодо перебування під слідством і судом понад розумні строки тривалості провадження Пунктом 21 ст. 7 КПК України передбачено загальну засаду кримінального провадження - «розумність строків», правова реалізація якої спрямована на захист сторін від затягування кримінального процесу. Частинами 1, 2 ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції, що діяла на 11.07.2013 - день повідомлення позивача про підозру) досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Як встановлено судом, [PERSON] було повідомлено про підозру 11.07.2013 ( т.2 а.с.211-215 кримінального провадження № 283/2242/2013), а обвинувальний акт було скеровано до суду 01.08.2013 (т.3 а.с. 133 кримінального провадження № 283/2242/2013). Таким чином, досудове розслідування після повідомлення позивачу про підозру було закінчено у визначені законом строки. Тривалість розгляду справи у Малинському районному суді Житомирської області (з 01.08.2013 до 10.12.2014), як вбачається з матеріалів кримінального провадження, була обумовлена, зокрема, неналежним виконанням свого процесуального обов`язку щодо явки у судові засідання обвинуваченим [PERSON] . В подальшому тривалість розгляду кримінального провадження в суді пов`язана з тим, що судові рішення неодноразово переглядались в судах апеляційної та касаційної інстанції, зокрема, й за скаргами позивача. Неодноразова зміна прокурором обвинувачення, на яку посилався позивач, не свідчить про будь-яке зловживання строками, адже КПК України визначає зміну обвинувачення в суді правом прокурора. Як зауважує у своїй прецедентній практиці ЄСПЛ, обґрунтованість тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи та поведінку заявника та відповідних органів. Жодних доказів про те, що тривале перебування позивача під слідством і судом було пов`язано з неналежним виконанням чи зловживанням органами досудового розслідування, прокуратури чи суду своїми повноваженнями, позивачем не надано, а судом не встановлено. Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої притягненням до кримінальної відповідальності Позивач зазначає, що притягнення його до кримінальної відповідальності завдало йому значних моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідувати орган пробації, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, звільнення з роботи, інших негативних наслідків морального характеру, зокрема, притягнення його до кримінальної відповідальності викликало значний суспільний резонанс у місті та призвело до ряду публікацій у пресі, які принижували його честь та ділову репутацію; його персональні дані були внесені до Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, тому підприємство, де він працює керівником, було повністю відсторонено від участі у процедурах державних закупівель, а такі дані невідомими особами були перенесені на інші інтернет-ресурси. Також позивач зауважує, що через наявність кримінального провадження щодо нього, він був обмежений у виборчих правах, зокрема, не міг бути обраним депутатом. Дружина позивача, яка має інвалідність ІІ групи, через перебування позивача на обліку в КВІ, не змогла без його (позивача) супроводу оздоровитись у 2014-2015 роках. Суд звертає увагу позивача, що спір щодо порушення його прав через розміщення у пресі, на інтернет-ресурсах будь-яких публікацій, які принижують його честь та ділову репутацію, є цивільно-правовим та може бути вирішений судом за позовом позивача до осіб, які є авторами та/або власниками ЗМІ (ресурсу), де такі публікації були розміщені, однак відповідальність за такі публікації не може бути покладена на державу в особі Житомирської обласної прокуратури. У разі вчинення проти позивача та його сім`ї кримінального правопорушення та корупційних дій депутатом місцевої ради, моральна шкода, якщо така була завдана протиправними діями, має бути відшкодована особою, яка своїми протиправними діями завдала такої шкоди та не може бути покладена на державу в особі Житомирської обласної прокуратури. Як уже було зазначено судом, шкода, в тому числі і моральна, підлягає відшкодуванню громадянинові, якщо вона завдана внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Саме по собі притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язані з таким притягненням обмеження прав особи або покладення на неї додаткових обов`язків, якщо вони вчинені в межах повноважень відповідних органів та у спосіб, передбачений законом, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що будь-які зазначені ним моральні страждання були пов`язані з протиправними діями органів досудового розслідування, прокуратури чи суду. Навпаки, суд вважає, що обмеження прав позивача у межах досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження є виключно наслідком його протиправних дій, які стали предметом такого досудового розслідування та судового провадження. Адже, позивач, вчиняючи злочини, за які його притягнуто до кримінальної відповідальності вироком суду, який набрав законної сили, мав усвідомлювати не лише суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних дій, а й те, що держава, як суб`єкт примусу, з метою правового забезпечення охорони суспільних відносин від кримінально-протиправного посягання, наділена інструментами щодо застосування примусових заходів для стимулювання учасників суспільних відносин до належної поведінки, перешкоджання порушенням прав та охоронюваних законом інтересів, усунення негативних наслідків правопорушень. Щодо повернення коштів, які були сплачені позивачем як штраф, на підставі вироку, який в подальшому був скасований Як встановлено судом, позивач на виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області від 10.12.2014, який в подальшому було скасовано, сплатив штраф у розмірі 5100 грн. Оскільки вказаний вирок було скасовано, то грошові кошти у розмірі 5100 грн мають бути повернуті позивачу. В той же час, хоч вирок Малинського районного суду і було скасовано, позивача у тому провадженні було притягнуто до кримінальної відповідальності, а, відтак, підстав для задоволення позову в частині стягнення з Державного бюджету коштів на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» немає. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що питання про повернення вказаних коштів може бути ним ініційоване на підставі ст. 537 КПК України в межах кримінального провадження. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки жодна із сторін не заявила про понесені витрати, пов`язані з даною справою.

Outcome: dismissed