Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просить визнати недостовірною інформацію, поширену стосовно нього, 28 липня 2016 року [PERSON] на сесії Світловодської міської ради в приміщенні сесійної зали, а саме: «А Вы верните речпорт в город и сделайте из Вашего ресторана речпорт, такой как он есть по генплану города. И верните землю которую Вы украли у учителей и у врачей в районе». Зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію поширену під час вісімнадцятої сесії Світловодської міської ради що відбулася в приміщенні сесійної зали 28 липня 2016 року стосовно [PERSON], шляхом оприлюднення ним особисто заяви на найближчій сесії Світловодської міської ради, яка відбудеться після набуття рішенням суду законної сили, наступного змісту: -«Відомості, які були мною, [PERSON], поширені під час вісімнадцятої сесії Світловодської міської ради, що відбулася в приміщенні сесійної зали 28 липня 2016 року стосовно повернення [PERSON] землі, яку, з мої слів, він вкарв у вчителів та лікарів району, є не достовірною. Також, мною було поширено недостовірну інформацію щодо знаходження річкового порту, на місці якого зараз знаходиться ресторан «Бриз», в генплані м. Світловодськ.» Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 липня 2016 року на сесії Світловодської міської ради в приміщенні сесійної зали, громадянином [PERSON], було поширено недостовірну інформацію щодо нього. При цьому відповідач не надав жодних доказів на підтвердження вказаних ним фактів відносно нього. Вважає, що відповідач поширив відносно нього інформацію, яка не відповідає дійсності є неправдивою та негативною, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та підлягає спростуванню. Крім цього просить у відшкодування моральної шкоди стягнути 50 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та послались на обставини та докази, що їх підтверджують, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що його довіритель нічого не стверджував та не поширював ніякої інформації, а лише вніс пропозицію щодо розпорядження рестораном та земельними ділянками, які є у власності позивача. При цьому він не сказав жодного слова про механізм отримання цього майна, зокрема протиправність, а просто запропонував повернути його у власність громади. Розцінює слова довірителя як пропозицію одного політика іншому. Вважає, що жодної моральної шкоди своїми діями відповідач не спричинив позивачу. Просив у позові відмовити. Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом відтворено DVD диск з записом сесії ( [PERSON] 1, а.с. 10). з якого встановлено, що 28 липня 2016 року на сесії Світловодської міської ради в приміщенні сесійної зали, громадянин [PERSON] сказав [PERSON]: «А Вы верните речпорт в город и сделайте из Вашего ресторана речпорт, такой как он есть по генплану города. И верните землю которую Вы украли у учителей и у врачей в районе». Судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї гарантується ч. 4 ст. 32 Конституції України. Частиною 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові праваякої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'їнедостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Обовязок спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України покладається на особу, яка поширила інформацію. Частинами 6,7 зазначеної статті передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснює що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 19 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України розяснює, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони. А саме кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказиподаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішенняу справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам вказаної статті відповідач [PERSON] не надав жодного доказу, який би свідчив, що інформація, яку він поширив стосовно позивача [PERSON] а саме що землі, які, з його слів, він вкрав в вчителів та лікарів району, а також що будівля річкового порту, на місці якого на теперішній час знаходиться ресторан «Бриз», передбачена генеральним планом міста Світловодська, відповідає дійсності, тобто є достовірною. Правомірність набуття земельних ділянок та комплексу будівель колишнього річкового порту доводиться наданими позивачем [PERSON] доказами. З копії декларації [PERSON] ( [PERSON] 1, а.с.. 45-65) вбачається, що розважальний комплекс, загальною площею 905 кв. м., належить [PERSON] на праві власності. Дата набуття права - 28.05.2008 року. Комплекс відноситься до території с. Павлівка, Світловодського р-ну, Кіровоградської області. З копій витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та копій договорів купівлі-продажу, договорів дарування ( [PERSON] 1, а. с. 158-249, [PERSON] 2, а.с. 1-130), встановлено що підставою набуття [PERSON] права власності на земельні ділянки є цивільно-правові угоди. Зазначене повністю спростовує твердження відповідача [PERSON] про незаконне заволодіння «крадіжку» [PERSON] земельних ділянок, які належали лікарям та вчителям. Копією договору купівлі-продажу комплексу будівель від 07.02.2003 року ( [PERSON] 2 а.с. 133) підтверджується, що Мале підприємство "Багатопрофільна фірма "Сервісбуд" м. Світловодська в особі генерального директора [PERSON] придбало у ВАТ " Кременчуцький річковий порт" в особі Голови правління товариства [PERSON], комплекс будівель, що знаходиться в м. Світловодську, по вул. Приморська, 1. Договором купівлі-продажу від 28.05.2008 року підтверджується, що [PERSON] придбав у ПП "ВКі К" комплекс будівель розташованих за адресою Кіровоградська обл., м. Світловодськ, вул. Приморська, 1, що знаходяться в межах земель, які відносяться до Павлівської сільської ради ([PERSON] 2, а.с. 132). Даний факт спростовує твердження відповідача [PERSON], що будівля колишнього річкового порту, передбачена генеральним планом міста Світловодська. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, факт того, що інформація, яку відповідач [PERSON] поширив 28 липня 2016 року під час вісімнадцятої сесії Світловодської міської ради в приміщенні сесійної зали стосовно [PERSON] є недостовірною. Оскільки, достовірність такої інформації та джерело її походження не доведено в судовому засіданні, суд вважає, що зазначена недостовірна інформація є негативною та такою що підлягає спростуванню. З огляду на викладене, суд вважає, що у звязку з поширенням недостовірної інформації відносно позивача [PERSON] його особисті немайнові права порушені та підлягають захисту шляхом спростування недостовірної інформації у порядку передбаченому законом, а його позовні вимоги у цій частин підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінеправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України у пункті 27 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. У пукті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5), зокрема, розяснено що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на те, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами наявність факту, глибини та тривалості моральних страждань, а також втрат немайнового характеру, які поніс позивач [PERSON], суд приходить до висновку про відмову у позові у цій частині. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ч. 4 ст. 32 Конституції України, ч.1,4, 6, 7 ст. 277 ЦК України,

Outcome: partial