Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3672, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 66000,00 грн зі сплатою 15,7 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.02.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 27.02.2008 року, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 55,2 кв. м., житловою площею 28,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року по цивільній справі № 409/2181/17 ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" задоволені частково, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року станом на 18.09.2017 року у розмірі 64833,03 грн, яка складається з: 34860,62 грн - борг за кредитом; 17129,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р.; 10882,49 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з вересня 2014 р. по серпень 2017 р.; 1960,75 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн, а всього 66433 грн 03 коп.. Станом на 01.04.2020 року заборгованість за кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачами не виконане, що підтверджено виписками по рахункам. У зв`язку з чим позивач просить звернути стягнення на майно за іпотечним договором від 27.02.2008 року на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON] в розмірі 81236,10 грн, а також стягнути понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги свого позову, та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання 17.11.2020 р., 14.12.2020р., 11.01.2021 року не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Поштові відправлення (повістки) на ім`я [PERSON] , направлені судом на адресу її фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи, надану на запит суду Міністерством соціальної політики України, повернуті до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання". 11.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року по цивільній справі №409/2181/17 встановлено, що 27.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3672, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 66000,00 грн зі сплатою 15,7 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.02.2018 року. Відповідно до п.п. 1.5 Кредитного договору позичальник зобов`язалася щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 1093,28 згідно з додатком шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з березня 2008 року на відповідні позичкові рахунки позичальника. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 27.02.2018 року. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Згідно п.п. 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених договором банк має право стягнути заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором № 3672 від 27.02.2008 року між [PERSON] , Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та [PERSON] був укладений договір поруки № 3101 від 27.02.2008 року, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с.24-26). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року станом на 18.09.2017 року у розмірі 64833,03 грн, яка складається з: 34860,62 грн - борг за кредитом; 17129,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р.; 10882,49 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з вересня 2014 р. по серпень 2017 р.; 1960,75 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн, а всього 66433 грн 03 коп. (а.с.24-26). Рішення суду набрало законної сили 19.05.2018 року. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та [PERSON] , 27.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу Луганської області Суперфін Б.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1092, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 55,2 кв. м., житловою площею 28,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить відповідачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на власність [NUMBER] , виданого відділом приватизації житла ш."Луганська"від 06.12.1994 року (а.с.13-17). Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.04.2020 року заборгованість складає 81236,10 грн, з яких: 64833,03 грн - заборгованість стягнута рішенням суду від 18.04.2018 року по справі № 409/2181/17; 2431,59 грн - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 26.02.2018р.; 2604,59 грн - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 18.09.2017р. по 13.03.2020р.; 1411,89 грн - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 18.09.2017 р. по 31.03.2020р.; 6413,89 грн - інфляційні витрати за прострочення боргу за кредитом з вересня 2017 р. по березень 2020 р.; 3541,11 грн - інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом з вересня 2017 р. по березень 2020 р.. Станом на 01.04.2020 рішення суду не виконано, заборгованість не погашається, що підтверджено копіями виписок по рахункам Позичальника, за якими обліковується заборгованість за Кредитним договором. (а.с.33-44). Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 4, 5 ст.82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року по цивільній справі №409/2181/17 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за за кредитним договором № 3672 від 27.02.2008 року станом на 18.09.2017 року у розмірі 64833,03 грн, яка складається з: 34860,62 грн - борг за кредитом; 17129,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р.; 10882,49 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з вересня 2014 р. по серпень 2017 р.; 1960,75 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн, а всього 66433 грн 03 коп. Рішення суду набрало законної сили 18.04.2018 року та є приюдиційним у даній справі. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк видав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 66000 гривень строком до 27.02.2018 року, 02.10.2017 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав (рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року, що набрало законної сили 19.05.2018), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту (а.с. 24-26). Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що нарахування позивачем прострочених відсотків за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 26.02.2018р. в розмірі 2431,59 грн є необґрунтованими. Щодо нарахування позивачем трьох процентів річних за прострочення сплати боргу кредитом за період з 18.09.2017р. по 13.03.2020р. в розмірі 2604,59 грн та інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом з вересня 2017 р. по березень 2020 р. в розмірі 6413,89 грн, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Станом на 01.04.2020 доказів того, що заборгованість, що стягнута з відповідача за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року сплачена суду не надано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2ст.625 ЦК України). Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. В цій частині вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий розрахунок є правильним. Щодо нарахування 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із позовом позивач просив врахувати в суму заборгованості 1411,89 грн - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 18.09.2017 р. по 31.03.2020р. та 3541,11 грн - інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом з вересня 2017 р. по березень 2020 р.. при цьому надавши розрахунок. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). З наданого позивачем розрахунку три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 31.03.2020р. та інфляційних втрати банку за прострочення сплати відсотків за кредитом за період з вересня 2017р. по березень 2020 року вбачається, що банком розрахунок здійснено як з урахування процентів, стягнутих з відповідачів за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року, так і процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 18.09.2017 року по 26.02.2018 року. Враховуючи в рахунок заборгованості 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 31.03.2020р. та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з вересня 2017р. по березень 2020 року року, позивач просить застосувати правила ст. 625 ЦК України до суми нарахованих відсотків, за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.04.2018 року. Сума 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 7 «розрахунок 3% по всіх сумах прострочених відсотків» становить 1284,02 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2018 року, термін сплати яких настав 15 вересня 2017 року. Розрахунок інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з з вересня 2017р. по березень 2020 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 5 «розрахунок суми витрат від інфляції по прострочених відсотках» становить 3272,92 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2017 року, термін сплати яких настав 15 вересня 2017 року. Нарахування в рахунок заборгованості за кредитним договором процентів за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 26.02.2018р. в розмірі 2431,59 грн, не підлягають задоволенню, а тому суд вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 2431,59 грн прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за користування кредитом за період з 18.09.2017р. по 26.02.2018р.. Таким чином, заборгованість за кредитним договором складає 78408,76 грн, з яких: 34860,62 грн - борг за кредитом; 17129,17 грн - відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 17.09.2017р.; 4565,35 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 02.09.2014р. по 31.03.2020р.; 17296,38 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з вересня 2014 р. по березень 2020 р.; 1284,02 грн - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 18.09.2017 р. по 31.03.2020р.; 3272,92 грн - інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом з вересня 2017 р. по березень 2020 р. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цих Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктами 4.2., 4.3. Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається Іпотекодержателем самостійно на момент реалізації Права іпотеки, у тому числі, але не виключно: а) основну суму кредиту; б) проценти за користування кредитом; в) комісійну винагороду, визначену Кредитним договором; г) нараховані та несплачені на момент реалізації Права застави штрафні санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором (пеня, штраф); д) витрати, понесені Іпотекодержателем у зв`язку із зверненням стягне на Предмет застави та його реалізацією, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвоката та інші документально підтверджені витрати Іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце, е) спричинені Іпотекодержателю збитки в повному обсязі. Відповідно до п. п. 6.1., 6.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо впродовж трьох місяців з моменту настання Строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим Договором та/або у випадку невиконання Боржником своїх обов`язків, передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною. У разі порушення зобов`язання та/або умов цього Договору Іпотекодержатель зобов`язаний надіслати Іпотекодавцю та Боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про його виконання протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки. Положення ч. 2 пункту 6.1. не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет Іпотеки будь - яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та іпотечним договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього Договору. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку`у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку`у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню 700,67 грн. - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial