Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. По особовому рахунку відповідача рахується заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води згідно затверджених тарифів в сумі 1801 грн. 75 коп. за період з 01.07.2010 року по 01.11.2013 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача по дорученню уточнив позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача борг за опалення та підігрів води за період з 01.01.2010 року по 01.02.2014 року в сумі 2048 грн.35 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 229 грн.40 коп. Відповідач позов не визнала, надала суду письмові заперечення ( а.с. 22,30,35) та пояснила, що вона регулярно вносить на користь КП «Білоцерківтепломережа» плату за послуги з опалення та гарячого водопостачання, але вважає незаконним нарахування абонентської плати в структурі тарифу на послуги з теплопостачання і заборгованість з абонплати сплачувати відмовляється. Також відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до даних правовідносин. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві і не заперечується сторонами у справі. З матеріалів справи також вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання перед КП "Білоцерківтепломережа" в сумі 2048 грн. 35 коп. за період з 01.01.2010 року по 01.02.2014 року, що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем при уточнені позовних вимог (а.с. 32-33). Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою KM України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунковий лист відповідача за вказаний період з якого слідує, що відповідачем проводилася оплата за надані послуги на рахунок КП «Білоцерківтепломережа» на підставі квитанцій, наданих та оформлених позивачем, чого сам відповідач не заперечував, але відповідачем не завжди оплачувалася абонентська плата, зазначена в структурі тарифу на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП «Білоцерківтепломережа», що слідує з копії цього рішення (а.с.7). По справі також встановлено, що тарифи, згідно яких нараховується плата з надання послуг постачання теплової енергії та ГВП встановлені відповідно до рішень виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.02.2009 року за № 67, від 28.12.2010 року за № 627, від 21.06.2012 року за № 646-27-V1, що стверджується копіями вказаних рішень з додатками (а.с.8-14). Двоставкові тарифи були введені в зв'язку з виконанням вимог Указу Президента України від 19.08.1997 року № 853/97«Про заходи щодо реалізації державної політики у сфері природних монополій» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.01.2001 року №30. Застосування двоставкових тарифів також врегульовано Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання, затвердженим постановою КМ України від 10.07.2006 року за № 955 (зі змінами, внесеними постановою КМ України від 24.10.2007 року № 1267). Так, в п.9 цього Порядку вказано на те, що підприємства застосовують двоставкові тарифи на теплову енергію, затверджені в установленому порядку. Згідно із Законами «Про місцеве самоврядування в Україні» і «Про місцеві державні адміністрації» регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження двоставкових тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено ст.5 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Відповідно до п.1.4 вказаних вище Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження (абонентської плати) та вартості одиниці спожитої теплової енергії. Згідно п.3.1, 3.2 даних Правил двоставковий тариф складається з умовно-постійної і умовно-змінної частини; умовно-постійна частина /абонентська плата/ включає в себе витрати, пов'язані з необхідністю підтримання в робочому стані джерел теплопостачання та теплових мереж; умовно-змінна частина включає в себе витрати на паливо, електроенергію та воду. Визначення поняття «абонентська плата» дано в п.6.2 вищевказаних Правил, а саме: абонентська плата /для населення/ або плата за одиницю приєднаного теплового навантаження включає в себе умовно-постійну частину витрат теплопостачальної організації на виробництво, транспортування та розподілення гарячої води. . . Дія цих Правил поширюється на всі теплопостачальні організації комунальної енергетики незалежно від їх відомчої належності та форм власності, а також на споживачів (п.1. Правил). Таким чином, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м. Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. За ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання на відповідній території. Оскільки всі наведені вище рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в т.ч і на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на даний час не скасовані, не визнані незаконними, то вони повинні виконуватися відповідачем, як споживачем цих послуг, а тому його відмову оплачувати абонентську плату як складову тарифу на послуги теплопостачання, суд вважає необґрунтованою. Враховуючи, що позивач надає послуги відповідачу, що також підтверджується наданою суду копією договору від 28.12.2012 року, укладеного між сторонами у справі ( а.с. 5), по даному цивільному спору виникли договірні правовідносини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на незаконність встановлення в структурі тарифів на послуги з опалення та гарячого водопостачання абонплати з підстав, на які вказано вище, та вважає за можливе стягнути з відповідача як споживача послуг з теплопостачання, на користь позивача, заборгованість за надані послуги, оскільки відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за договором щодо оплати наданих послуг відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів. При вирішені справи по суті позовних вимог суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що позивач не враховує при зверненні до суду строк позовної давності тривалістю три роки, встановлений законом. Так, за ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому суд вважає, що звернення КП «Білоцерківтепломережа» до суду із заявою про видачу судового наказу, який судом скасовано, не зупиняє перебігу позовної давності. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом, який направлений поштою 16.12.2013 року позовні вимоги слід задовольнити з грудня місяця 2010 року по 01.02.2014 року в сумі 1483,90 грн., яка складається із суми боргу за грудень місяць 2010 року в розмірі 269,90 грн., а також з врахуванням нарахованої суми до сплати за 2011 рік в розмірі 1987,04 грн., сплачено 1539,87 грн., звідси борг за рік складає: 1987,04 - 1539,87 = 447,17 грн. Аналогічно вираховується борг за 2012 рік, а саме 2043,37 - 1467,28 = 576,09 грн. За 2013 рік відповідачем переплачена сума в розмірі 57,82 грн. За січень 2014 року нарахована сума до сплати та не сплачена відповідачем у розмірі 248,56 грн. Таким чином сума боргу складає: 269,90+447,17+576,09+248,56- 57,83= 1483,90 грн., яка підлягає стягненню. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 229,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial