Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати за відповідачем право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Вереси" в с. Вереси Житомирського району Житомирської області розміром 2,85 (дві цілих вісімдесят п`ять сотих) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, на підставі Сертифікату серії ЖТ №0228275, виданого Житомирською райдержадміністрацією 18.04.1997 року. Позов обґрунтовано наступним. Позивачу після смерті батька було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай). Позивачу надано згоду на виділення у власність земельної ділянки з видачею свідоцтва про право власності на земельну ділянку. У відповідь на звернення позивача про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну частку відповідачем було відмовлено. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача направив до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Направленим клопотанням представник відповідача просив розгляд справи проводити без його участі, заперечив проти задоволення позову. В обґрунтування клопотання зазначено наступне. 17.12.2018 року від позивача дійсно надходила заява, якою остання просила надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну частку (пай). За результатами розгляду такої заяви позивачу було повідомлено, що для розгляду заяви останній необхідно у відповідності до ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)" надати копію сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0228275. В подальшому, 26.03.20149 року від позивача відповідачу надійшла заява щодо видачі дубліката сертифікату на право на земельну частку (пай), на яку була надана відповідь. Крім цього, у клопотанні зазначено, що у зв`язку зі змінами в Законі України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)", внесеними згідно із Законом України від 10.07.2018 року №2498-VІІ (2498-19) "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набрав чинності 1.1.2019 року, повноваження щодо розпорядження невитребуваними земельними частками (паями) перейшли виключно до сільських, селищних, міських рад. На підставі цього представником відповідача зазначено, що Житомирська районна державаї адміністрація є неналежним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим просив відмовити у позові. Представник третьої особи подав до суду клопотання, яким просив розгляд справи проводити без його участі. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 14.05.2001 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Вереси" в с. Вереси Житомирського району Житомирської області розміром 2,85 (дві цілих вісімдесят п`ять сотих) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому батьку останньої - [PERSON] , на підставі Сертифікату серії ЖТ №0228275, виданого Житомирською райдержадміністрацією 18.04.1997 року (а.с 8). Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22.11.2018 року позивачу надано згоду на виділення у власність земельної ділянки № [NUMBER] площею 2,1611 га з видачею свідоцтва про право власності на земельну ділянку (а. с. 9). 17.12.2018 року позивач зверталася із заявою до відповідача, якою просила надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну частку (пай). Листом від 27.12.2018 року №91/14 позивачу надана відповідь, якою вказано, що для розгляду заяви останній необхідно у відповідності до ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)" надати копію сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0228275 (а.с. 10). Крім цього, у відповідь на заяву позивача від 26.03.2019 року листом від 10.04.2019 року №К-304/14 відповідачем позивача повідомлено про неможливість видачі дубліката сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки у разі втрати такого сертифікату не передбачено порядку видачі його дубліката. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Проаналізувавши правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як убачається із суб`єктного складу сторін у даній справі та який визначений позивачем, відповідачем у ній виступає Житомирська районна державна адміністрація. Такий відповідач, суд вважає, не є належним, адже в даному випадку не є правозобов`язаним суб`єктом матеріальних та спірних у справі правовідносин. В свою чергу, право як на вибір суб`єкта цивільно-правових відносин, зокрема відповідача, так і на його заміну в ході розгляду справи, згідно приписів процесуального закону покладене виключно на позивача та має ініціюватись саме ним (ст. 51 ЦПК України). За таких фактичних обставин, суд резюмує, що позов не підлягає до задоволення, у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed