Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Ніжинський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON], [INFO], до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якому просить розірвати договір індивідуального замовлення від 05.10.2014 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], та стягнути з останнього, як з виконавця за даним договором, на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі)грн., які вона сплатила як завдаток відповідно до умов договору за виготовлення та доставку їй металопластикових вікон, вартість яких становить 4455,00 (чотири тисячі чотириста п»ятдесят п»ять) грн., так як у визначений договором строк відповідач замовлення не виконав і сплачені нею кошти не повернув. У судовому засіданні прокурор Коворотна С.В. позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним нею в позові в обгрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, проте надала суду заяву, у якій зазначила, що заявлені прокурором в її інтересах позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути за її відсутності і проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.18). Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання на повторний виклик не з»явився, хоч викликався. Судові повістки, які неодноразово направлялися йому рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] (відповідно довідки Носівського РС УДМС України в Чернігівській області від 23.01.2015 року на а.с.23), поверталися до суду неврученими з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання». Зазначене свідчить про відмову відповідача від одержання судової повістки, тому відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України він вважається таким, що про час розгляду справи повідомлений, і так як від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, то суд відповідно до ст.224 ЦПК України визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого прокурор у судовому засіданні, а позивач [PERSON] у заяві на а.с.29 не заперечували. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено в судовому засіданні, 05.10.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого ФОП [PERSON], як виконавець, взяв на себе зобов'язання організувати роботу з виготовлення і передачі [PERSON], як замовнику, ПВХ конструкцій (металопластикових вікон), а [PERSON], як замовник, взяла на себе зобов»язання здійснити оплату та прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов договору (п.п.1.1, 1.2 договору, копія якого на а.с. 5-6). У судовому засіданні було оглянуто оригінал договору, з якого видно, що його укладено 05.10.2014 року, оскільки з копії договору не вбачається повна дата його укладення, а саме, в якому році він укладався. Даний договір підписаний сторонами і при цьому підпис виконавця посвідчено печаткою ФОП [PERSON], тобто, відповідно до п.3.12 договору він є діючим з дня його підписання. Повна вартість виробу визначена у п.2.1 договору і вона становить 4455,00 грн. Сплата замовником завдатку у розмірі 3000,00 грн. обумовлена п.2.2 договору, а борг у розмірі 1455,00 грн. визначено у п.2.3 договору. Зі змісту договору убачається, що він носить характер договору побутового підряду, поняття якого визначено у ч. 1 ст.865 ЦК України. Частиною третьою ст.865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів, яким зокрема є Закон України "Про захист прав споживачів". У ЦК України не закріплено спеціальних вимог щодо форми договору побутового підряду, що означає можливість його укладення в усній або письмовій формі відповідно до загальних положень про форму правочину (ст.ст.205-210 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 837, 865 Цивільного кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до п. 7.2 договору ФОП [PERSON] взяті на себе повноваження не тільки по укладенню договору та по виконанню зобов»язань за договором, а й повноваження приймати оплату по договору і розпоряджатися даною сумою. Пояснення прокурора Коворотної С.В. у судовому засіданні відносно того, що квитанція, якою б підтверджувалось внесення замовником [PERSON] завдатку у розмірі 3 000,00 грн. відповідачем не виписувалася і не видавалася, належними доказами з боку останнього не спростовані. У п.6.1 договору передбачено, що всі спори і протиріччя по договору вирішуються сторонами шляхом перемовин. Як зазначила в судовому засіданні прокурор, жодних претензій до замовника [PERSON], в тому числі і щодо виконання нею умов договору в частині внесення завдатку, відповідач ФОП [PERSON], як виконавець, не мав. За таких обставин ставити під сумнів факт внесення замовником [PERSON] виконавцю за договором ФОП [PERSON] завдатку у розмірі 3 000,00 грн. суд підстав не знаходить, а тому приходить до висновку, що взяті позивачем [PERSON] за договором зобов»язання щодо внесення завдатку у вищезазначеній сумі виконані. Пункти 2.3, 3.2, 3.3 договору містять двозначні положення як щодо часу проведення замовником [PERSON] остаточного розрахунку з виконавцем за договором ФОП [PERSON], так і щодо строку виконання ним замовлення за договором, а саме: проведення остаточного розрахунку мало бути до виконання замовлення чи після його виконання, що має суттєве значення для визначення питання відносно того, ким із сторін договору порушені його умови. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому суд виходить із загального порядку проведення розрахунків, встановленого ч.2 ст.873 ЦК України, відповідно до якого робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником і лише за згодою замовника ним може бути оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Оскільки, як зазначено вище, кошти в сумі 3000,00 грн. позивачем [PERSON], як замовником, відповідачу сплачені, то зазначене свідчить про виконання нею взятих зобов»язань щодо проведення часткової оплати і про невиконання відповідачем взятих зобов»язань по виконанню замовлення, оскільки передбачений п.3.2 двадцятиденний строк з дня укладення договору минув, і про наявність форс-мажорних обставин, які б перешкоджали виконанню умов договору, відповідно до його п.5.1, відповідач, як виконавець, позивача [PERSON], як замовника не повідомляв. Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Договір про завдаток має оформлятися письмово під страхом визнання його нікчемним (ст.547 ЦК України). Встановлення у договорі побутового підряду умов щодо внесення замовником завдатку законом не заборонено, проте слід враховувати положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої продавець (виконавець) робіт не повинен включати у договори із споживачем умови, що обмежують права споживача, які є несправедливими, тобто, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Розділ четвертий укладеного між сторонами договору «Відповідальність сторін» (пункти 4.1-4.6) містить лише положення щодо неповернення виконавцем робіт замовнику внесеного завдатку у разі невиконання ним умов договору, і не містить обов»язку виконавця щодо повернення замовнику внесеного завдатку у разі невиконання умов договору з вини виконавця, хоч при цьому договір у даній частині містить посилання на ч.1 ст.571 ЦК України (п.4.2 договору). Частиною першою статті 571 ЦК України встановлено, що коли порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов»язання сталося з вини кредитора, він зобов»язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. І так як у судовому засіданні встановлено, що невиконання договору сталося з вини відповідача, як виконавця за договором, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, і питання про додаткову сплату вартості завдатку не ставилося, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] коштів у сумі 3000,00грн., як внесеного завдатку, слід задовольнити, а також слід задовольнити позовні вимоги в частині розірвання укладеного між сторонами договору індивідуального замовлення, так як відповідно до ч. 2 ст. 852 та п.2 ч. 1 ст. 872 Цивільного кодексу України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, замовник має право за своїм вибором вимагати його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов»язані з порушенням їхніх прав, тому відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved