Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові просила визнати за нею право власності на жилий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON], посилаючись на те, що спадщину після його смерті вона прийняла, звернувшися вчасно з заявою до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок їй відмовлено з тих підстав, що право власності за спадкодавцем при житті не зареєстровано. В подальшому від представника позивача - адвоката [PERSON], повноваження якої підтверджені відповідно до ст.42 ЦПК України, надійшла заява, у якій вона розмір позовних вимог зменшила і просила визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? (одну другу) частину зазначеного в позові жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON], посилаючись на те, що будинок був збудований позивачем та померлим її чоловіком під час перебування в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки з померлим чоловіком є рівними і спадщина після смерті чоловіка відкрилася на ? (одну другу) частину будинку, а не на будинок у цілому (а.с.25). В судове засідання позивач, представник позивача та представник відповідача не з»явилися, але: в позові позивач [PERSON] справу просила розглянути за її відсутності; представник позивача - адвокат [PERSON] надала суду заяву, у якій справу просила розглянути без її участі та в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує (а.с.66); Вертіївська сільська рада надіслала суду клопотання, в якому просила справу розглянути за відсутності її представника та зазначила, що уточнені позовні вимоги визнає (а.с.65). За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути за відсутності позивача, його представника та представника відповідача та, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази та приймаючи до уваги письмове визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, суд приходить до слідуючого висновку. Главами 84-89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Це знайшло також підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відповідно до якої за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту 23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки зверненню позивача [PERSON] з даним позовом до суду передувало її звернення до нотаріуса з заявою для оформлення спадщини і у прийнятті такої заяви їй нотаріусом не відмовлено, а постановою державного нотаріуса Ніжинської районної державної нотаріальної контори від 27 серпня 2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова на а.с.20), тобто, відсутність у позивача умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину підтверджена відмовою нотаріуса у видачі їй такого, право на спадщину та оформлення права на спадщину відповідно до норм ЦК України мають різні значення, тому відповідно до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" позов [PERSON] підлягає розгляду в суді. Відповідно до копії свідоцтва про одруження на а.с.8, позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 жовтня 1961 року, а відповідно до копії свідоцтва про смерть на а.с.7 [PERSON] помер [INFO]. Позивачем до позову додано ксерокопію рішення Вертіївської сільської ради від 22 листопада 1963 року про надання [PERSON] права на будівництво жилого будинку в с.Бобрик без визначення при цьому адреси (копія рішення на а.с.19). З копії технічного паспорта на жилий будинок [ADDRESS] видно, що будинок, веранда та ганок були побудовані в 1964 році, тобто, в період перебування позивача [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України в ред.1969 року будинок був спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON], як подружжя, відповідно їх частки були рівними - по ? (одній другій) у кожного. Зазначені правила застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого подружжям до 1 січня 1970 року. У сільській місцевості облік членів господарств всіх суспільних груп визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 року № 69. Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Відповідно до інформації Вертіївської сільської ради від 31.10.2014 року № 594/03-21 на а.с.67, наданій з посиланням на книгу погосподарського обліку Вертіївської сільської ради № 44 на 2011-2015 роки, на ім»я [PERSON] за реєстровим № 26551 за кодом 1 зареєстровано об»єкт погосподарського обліку у [ADDRESS] і згідно земельнокадастрової книги сільської ради - особовий рахунок [NUMBER], він мав у користуванні земельну ділянку розміром 0,54 га. (0,25 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,35 га. для ведення особистого селянського господарства) ( а.с.67). Довідкою виконавчого комітету Вертіївської сільської ради від 30 травня 2014 року на а.с.13 підтверджується, що жилий будинок [ADDRESS] мав статус робітничого двору і станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані [PERSON] - позивач, та її чоловік [PERSON] Відповідно довідки Вертіївської сільської ради від 29 листопада 2013 року на а.с.12 станом на [INFO], тобто, на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня смерті, позивач [PERSON] проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS], тобто, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла. Відповідно до копії спадкової справи №458/2013, заведеної до майна померлого [PERSON], на інше майно, а саме на земельні ділянки та на грошові вклади, позивачу [PERSON] 27 серпня 2014 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом (копії свідоцтв на а.с.60, 62, 64). Відповідно до ст.2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідно до ст.3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Оскільки жилий будинок [ADDRESS] зареєстровано в погосподарській книзі Вертіївської сільської ради на ім»я [PERSON] до набрання чинності зазначеним Законом, позивач [PERSON] відповідно до ст. 1226 ЦК України має право на спадкування частки у праві спільної сумісної власності та відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що спадщину прийняла, і так як відповідно до ст.25 ЦК України правоздатність фізичної особи в момент смерті припиняється, що не дає можливості позивачу одержати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, то за таких обставин є підстави для визнання за позивачем права власності на належну померлому [PERSON] ? (одну другу) частину жилого будинку у порядку спадкування, тобто, позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved