Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач, в особі його представника, звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, який, після уточнення, мотивував тим, що 22.10.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір № SAMDN80000738736831 "Стандарт", за яким позивач розмістив у відповідача вклад в сумі 10781 долар США строком на 3 місяці з нарахуванням 6,5 % річних. Строк дії договору сплинув 22.01.2014 року, але, відповідно до п.6 вказаного договору строк його дії автоматично продовжується на той же термін, у разі, якщо вкладником до закінчення строку дії договору не виявлено бажання забрати вклад разом з процентами. [PERSON] звернувся з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів 31.07.2014року, тобто в період, коли автоматично строк дії був продовжений до 22.10.2014 року. Саме з цієї дати ( 22.10.2014 року) він вважає договір припиненим. Однак незважаючи на звернення позивача з проханням повернути вклад та нараховані на нього відсотки, до цього часу вклад не повернутий. Тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк": вклад в сумі 10781 доларів США, відсотки на вклад за період з 22.10.2013 року по 01.12.2014 року в розмірі 896.44 доларів США; 934,20 доларів США в якості відшкодування заподіяних збитків неповерненням вкладу та відсотків, що складається з 8% суми вкладу та процентів, стягнутих з боржника, які відповідно до укладеного 28.07.2014 року договору про надання правової допомоги з її представником останній повинен отримати як додаткову винагороду; 10000 грн. моральної шкоди; 2000 грн. понесених витрат на правову допомогу. Розмір моральної шкоди обґрунтовує стражданнями та переживаннями щодо долі своїх заощаджень, які він планував направити на лікування свого сина [PERSON], необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні представники позивача підтримали уточнені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що позивач 22.10.2013 року зробив свій банківський вклад на території Автономної республіки Крим, який на даний час анексований Росією, і остання взяла на себе зобов'язання по відновленню прав вкладників за рахунок створеного Фонду гарантування вкладів Росії і їх поступово повертає вкладникам, тому вважає, що позивач повинен надати докази його звернення до вказаного Фонду, а ПАТ КБ «Приватбанк» не може нести відповідальність перед позивачем за неповернення його вкладу із-за відсутністю його вини. Крім того, позивачем не надані докази спричинення йому моральної шкоди та збитків, та відшкодування матеріальної та моральної шкоди ні умовами укладеного договору, ні ст..611 ЦК України не передбачено, тому просить в задоволенні позову повністю відмовити. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст..ст. 15, 23, 526, 626, 611,1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживача» та «Про банки та банківську діяльність». В судовому засіданні встановлено, що 22.10.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та вкладником [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № SAMDN80000738736831 "Стандарт", відповідно до якого Банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума вкладу за наведеним договором складає 10781 доларів США, строком 93 дні по 22.01.2014 року включно, процентна ставка: 6,5% річних. Дату внесення вкладу зазначено 22.10.2013 року ( а.с. 4). Факт прийняття банком грошових коштів [PERSON] у сумі 10781 доларів США грн. підтверджується квитанцією Кримського РУ відділення № 284 від 22.10.2013 року ( а.с. 5). Відповідно до п.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти у готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу з закінченням встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України (глава 72) обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивач неодноразово звертався усно та з письмовими заявами до відповідача та Сумської філії ПАТ КБ «Приватбанк» за місцем своєї реєстрації про повернення йому вкладу за договором № SAMDN80000738736831 "Стандарт" від 22.10.2013 року, що стверджується його заявами від 31.07.2014 року (а.с.6-8), з відміткою про отримання такої заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», але отримав відповідь від 06.08.2014 року ( а.с. 9) про неможливість задоволення його вимог. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до ч.1 ст.5 цього Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. ПАТ «Приватбанк» є стороною договору, він не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому є належним відповідачем і повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав, відповідає нормам діючого законодавства. Як було вказано вище, умовами договору депозитного вкладу № SAMDN80000738736831 "Стандарт" передбачена сплата відсотків за вкладом за період з 22.10.2013 року у розмірі 6,5 % річних та з 22.07.2014 року по 01.12.2014 року у розмірі 9,5 % річних. Враховуючи умови договору банківського вкладу № SAMDN80000738736831 "Стандарт" та той факт, що позивачем було подано до ПАТ «КБ «ПриватБанк» заяву про повернення вкладу та нарахованих відсотків від 31.07.2014 року, за період з 22.10.2013 року по 21.07.2014 року з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] підлягають стягненню відсотки за договором вкладу з розрахунку 6,5 % річних, як це передбачено умовами договору банківського вкладу та з 22.07.2014 року по 01.12.2014 рік - з розрахунку 9,5 % річних. За розрахунками представника позивача, викладеними в уточненій позовній заяві від 01.12.2014 року ( а.с. 82), які не спростовані представником відповідача та з якими погоджується суд, загальна сума нарахованих відсотків становить 896.44 доларів США. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України при розгляді справи №6-39 цс13 від 29.05.20013 року, право на отримання відсотків вкладник має по день фактичної виплати вкладу. Таким чином, внаслідок проведеного аналізу матеріалів справи та наведених вище норм діючого законодавства, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань щодо повернення суми депозитного вкладу та відсотків на неї за зверненням вкладника [PERSON] у спосіб, передбачений умовами договору. З огляду на викладене, з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] підлягають стягненню сума депозитного вкладу у розмірі 10781 (десять тисяч сімсот вісімдесят один) долар США та проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу, - 896,44 дол. США - відповідно до ст. 1061 ЦК України. Не суперечить чинному законодавству України, а відповідає нормам ч.2 ст.192 , ч.3 ст.533 ЦК України, Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.. 1061 ЦК України та абз.3 пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму в іноземній валюті. Також суд має право стягнути й проценти на банківський вклад в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., суд вважає необхідним в задоволенні позову в цій частині відмовити з наступних підстав: Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язань, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст..711 ЦК України, передбачено виплату моральної шкоди, яка заподіяна споживачу, лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції ( дефекту в продукції), відповідно до закону, або ця шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя та здоров'я людей. Підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням вкладу та відсотків ні договором, укладеним між сторонами, ні нормами, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами , не передбачено. Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України , які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому, у випадку невиконання зобов'язань у виді неповернення банківського вкладу, положення ст..23 та ст..1167 ЦК України, як підстава відповідальності за завдану моральну шкоду, не застосовуються. Відповідно до ст. ст.84, 88 ЦПК та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною та документально підтверджені витрати, пов'язані із наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При розгляді судом даної справи інтереси позивача [PERSON] представляв юрист [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 28.07.2014 року. Цим договором передбачено надання правових послуг фізичною особою-підприємцем шляхом: усного та письмового консультування позивачки з правових питань, складання необхідних правових документів, представництва замовника в судах, органах державної виконавчої служби, а також перед будь-якими третіми особами при вирішенні питань, пов'язаних зі стягненням з ПАТ КБ «Приватбанк» вкладу в розмірі 10781 доларів США та нарахованих відсотків згідно договору від 22.10.2013 року, ведення переговорів з іншими учасниками судового спору. Замовник зобов'язується своєчасно оплачувати роботу виконавця за цим договором. Крім того, відповідно до п. 4.3 цього договору, позивач має сплатити на користь свого представника додаткову винагороду в розмірі 8% від суми вкладу та відсотків, стягнутих з відповідача, що за підрахунками останнього складає 934,20 доларів США та оцінюється ним як понесені позивачем витрати для захисту своїх порушених прав у зв'язку з відмовою відповідача повернути вклад та відсотки. Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру від 28.07.2014 року № 30 за надання [PERSON] юридичних послуг за наведеним договором [PERSON] було сплачено останньому 1000 грн. ( а.с. 14 ) та квитанцією від 11.08.2014 року - ще 1000 грн. (а.с. 21). Згідно зі звітом про хід виконання договору про надання правової допомоги від 28.07.2014 року, при розгляді даної цивільної справи [PERSON] була виконана наступна робота: підготовка на подачу на адресу ПАТ «Приват банк» вимоги про повернення вкладу та відсотків (0,5 год.); підготовка та подача на адресу Лебединського районного суду Сумської області позовної заяви про стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» вкладу та відсотків за договором про вклад (2 год.); підготовка та подача до Лебединського районного суду Сумської області заяви про витребування доказів (0,5 год.). Крім того, у вказаній цивільній справі проводилось 4 судових засідання загальною тривалістю 1год. 27 хв.. Таким чином, загальна кількість часу, витраченого фізичною особою-підприємцем [PERSON] на надання правової допомоги позивачу, складає 4 год. 27 хв. Виходячи з вартості однієї години роботи - 487.20 грн. ( 1218 грн. х 40% = 487.20 грн.), сума загальних витрат, понесених позивачем, не перевищує розміру, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (487.20 х 4год.30 хв.= 2192.40 грн.), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню повністю. Разом з тим, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення на його користь 934,20 доларів США, які він вважає збитками, спричиненими неповерненням відповідачем банківського вкладу та відсотків та необхідністю захисту своїх порушених прав, так як вищевказана сума не є збитками, а є витратами на правову допомогу, що стверджується договором про надання правової допомоги від 28.07.2014 року (а.с.13). Інших доказів завдання позивачеві збитків не надано. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України « Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті,судовий збір оплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Визначаючи розмір судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що відсоток задоволених позовних вимог становить 88,3 % від загальної суми позовних вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1861 грн. 98 коп. На підставі ст. ст. 15, 23, 526, 626, 611, 711, 1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про захист прав споживача»,

Outcome: partial