Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові та, уточнивши позовні вимоги в подальшому, просив визнати за ним право власності на жилий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що будинок був збудований у 1959 році і належав колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON], а членами двору були його мати [PERSON] та його рідна сестра [PERSON], тобто, будинок фактично належав у рівних частинах кожному з них - по 1/3 (одній третій) частині. Після смерті [INFO] батька [PERSON] спадщину його частки прийняли порівну - по 1/6 (одній шостій) частині, мати [PERSON] та його рідна сестра [PERSON], так як на день відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем, тому відповідно їх частки збільшилися з 1/3 (однієї третьої) до ? (однієї другої) в кожної з них. Після смерті [INFO] сестри [PERSON] спадщину її ? (однієї другої) частини будинку прийняла його мати [PERSON], так як постійно проживала зі спадкодавцем однією сім»єю, а після смерті [INFO] матері [PERSON] спадщину прийняв він, подавши у встановлений строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому нотаріусом відмовлено з тих підстав, що будинок належить колгоспному двору, тобто, не визначені частки власників будинку. У судове засідання позивач [PERSON] та представник відповідача не з»явилися, але від позивача надійшла заява, а від відповідача клопотання, у яких вони справу просили розглянути: позивач - за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує, а відповідач - за відсутності його представника та зазначив, що позовні вимоги визнає (а.с.28,64). За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути за відсутності сторін та, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази та приймаючи до уваги письмове визнання відповідачами позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, суд приходить до наступного висновку. Главами 84-89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Це знайшло також підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відповідно до якої за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту 23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки зверненню позивача [PERSON] з даним позовом до суду передувало його звернення до нотаріуса з заявою для оформлення спадщини і у прийнятті такої заяви йому нотаріусом не відмовлено, а постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 14 жовтня 2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова на а.с.24), тобто, на час розгляду справи в суді відсутність у позивача умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину підтверджена відмовою нотаріуса у видачі йому такого, право на спадщину та оформлення права на спадщину відповідно до норм ЦК України мають різні значення, тому відповідно до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" позов [PERSON] підлягає розгляду в суді. Позивачем надано ксерокопію свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Ніжинською районною радою народних депутатів 19 листопада 1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської районної ради народних депутатів від 26 травня 1989 року № 117, відповідно до якого жилий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], яке 19 листопада 1990 року зареєстровано в Ніжинському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 1 за реєстровим [NUMBER](а.с.15), тобто, державна реєстрація права власності була проведена відповідно до діючого на той час законодавства - п.18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. З довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 29 серпня 2014 року № 02376 на а.с.13 також убачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на спірний жилий будинок у цілому було зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON]. Довідкою Великодорізької сільської ради від 06 листопада 2014 року № 03-29/530 на а.с.65 підтверджується, що станом на 19 листопада 1990 року, тобто, на час видачі свідоцтва про право власності на жилий будинок [ADDRESS], у ньому проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON] - батьки позивача, та їх дочка [PERSON] Визначення поняття колгоспного двору міститься в ст.7 Конституції СРСР 1936 року, відповідно до якого колгоспний двір - це родинно-трудове об'єднання осіб, все або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Тобто, членство в колгоспному дворі може не співпадати з членством у колгоспі, але якщо дорослі члени сім»ї колгоспника, які працювали на підприємствах чи в установах, але не являлися членами колгоспу, допомагали колгоспному двору у веденні підсобного господарства, вони визнавалися членами колгоспного двору. У сільській місцевості облік членів господарств всіх суспільних груп визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 року №69. Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Відповідно до роз»яснень, що викладені у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з послідуючими змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Норма щодо належності майна колгоспного двору його членам на праві сумісної власності та щодо рівності часток членів колгоспного двору була закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року). Зазначене дає підстави вважати, що частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були рівними, тобто, становили по 1/3 (одній третій) частині в кожного, оскільки докази, якими б підтверджувалось, що хтось із названих членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, крім померлого [PERSON], втратив право на частку в його майні у матеріалах справи відсутні. Підпункт «г» п.6 цієї ж постанови містить роз»яснення щодо порядку спадкування і в ньому зазначено, що згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» з 01 липня 1990 року застосовуються загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору, тобто, спадкування після смерті останнього члена колгоспного двору, що мало місце до цієї дати і було закріплено у ст.563 ЦК УРСР, втратило чинність. Відповідно до зазначеного, на належну 1/3 (одну третю) частку [PERSON] відкрилася спадщина [INFO]. З матеріалів спадкової справи № 22, реєстровий № 227, заведеної Ніжинською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], убачається, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON] і їй на грошовий вклад 21 січня 1992 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.48). Таким чином, частка [PERSON] у праві власності на будинок збільшилася з 1/3 (однієї третьої) до 2/3 (двох третіх), а не як зазначено в позові, що спадщину після смерті [PERSON] у рівних частинах прийняли дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] Докази, якими б підтверджувалось прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дочкою [PERSON] у матеріалах справи відсутні, оскільки суд надає перевагу матеріалам спадкової справи, а не довідці Великодорізької сільської ради від 18 серпня 2014 року № 03-29/399, в якій зазначено, що на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня його смерті в будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], так як зазначена довідка не містить посилання на погосподарську книгу, а в матеріалах спадкової справи є довідка Великодорізької сільської ради № 004, видана в січні 1992 року (число в копії довідки на а.с.46 нечитаєме), в якій з посиланням на погосподарську книгу за 1990 рік під № 1, на особовий рахунок [NUMBER], сторінки 26-27, зазначено, що на день смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживала та була зареєстрована лише [PERSON] - дружина померлого і саме їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. [PERSON] померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть на а.с.5). Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 38751962, виданої Ніжинською районною державною нотаріальною конторою 29 жовтня 2014 року, спадкова справа до її майна не заводилася (а.с.41). Довідкою Великодорізької сільської ради від 18 серпня 2014 року на а.с.11 підтверджується, що на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня смерті у будинку [ADDRESS] проживала та була зареєстрована її мати [PERSON], тому, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.ст.1261, 1268 ч.3 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, вона вважається такою, що спадщину після смерті дочки у виді належної їй 1/3 (однієї третьої) частини будинку прийняла, тобто, їй став належати будинок у цілому. Після смерті [INFO] [PERSON] - матері позивача, приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу, відповідно до якої позивачем, як спадкоємцем за заповітом (копія заповіту на а.с.59), 07 липня 2014 року подано заяву про прийняття спадщини (а.с.51), тому відповідно до ст.1269 ЦК України він вважається таким, що спадщину після смерті матері прийняв, до того ж, 04 вересня 2014 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше майно померлої [PERSON], а саме на земельну ділянку (а.с.62). Відповідно до ст.2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідно до ст.3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Оскільки реєстрація права власності на жилий будинок [ADDRESS] була проведена відповідно до діючого на той час законодавства, позивач [PERSON] відповідно до вищезазначених підстав має право на спадкування і вважається таким, що спадщину прийняв, то за таких обставин є підстави для визнання за позивачем права власності на жилий будинок у порядку спадкування за заповітом після смерті його матері, тобто, позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved