Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Представник позивача звернувся 14.05.2018 до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,4084 га, кадастровий номер 3224487700:02:001:0019, що укладений 25.04.2019 між [PERSON] та ФГ «[PERSON]», номер запису про інше речове право 31566137; визнати поновленим з ТОВ «Інтерагроінвест» договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області площею 2,4084 га, кадастровий номер 3224487700:02:001:0019, що укладений 01.08.2012 між [PERSON] та СП «Світанок» на умовах, що викладені в додатковій угоді від 17.03.2017 до договору № 27 оренди земельної ділянки від 01.08.2012 на строк 7 років; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначив, що 01.08.2012 між СП «Світанок» та власником земельної ділянки [PERSON] терміном на 5 років укладено договір № 27 оренди земельної ділянки під кадастровим номером 3224487700:02:001:0019. Земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4084 га розташована в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області та використовувалось СП «Світанок» за цільовим призначенням. Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований 29.12.2012 в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області за № 322440004004350. 09.09.2017 запис про наявність іншого речового права (права оренди) перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 22331571. Термін дії договору оренди земельної ділянки з урахуванням дати реєстрації договору, закінчився 29.12.2017. 29.03.2017 до СП «Світанок» поштовим відправленням надійшла письмова заява від [PERSON] датована 27.03.2017, в якій він повідомляє про те, що він є власником вищевказаної земельної ділянки і не має намірів продовжувати договір оренди на новий строк, просить передати земельну ділянку у власне користування. Відповідно до п. 3.3 Договору № 27 оренди земельної ділянки від 01.08.2012: «Після закінчення строку договору, орендар має першочергове право поновлення його на новий строк в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством». Маючи намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки з орендодавцем [PERSON] , СП «Світанок», як орендар, 07.04.2017 за вих. № 27/19 від 17.03.2017 надіслало на адресу [PERSON] , лист-повідомлення з підписаним зі сторони СП «Світанок» проектом додаткової угоди від 17.03.2017 до договору № 27 оренди земельної ділянки від 01.08.2012 (три примірники), відповідно до умов якої строк оренди пролонгується до 31.12.2024. Лист з додатками направлений на адресу власника листом з оголошеною цінністю та описом вкладення, який відповідач отримав 13.04.2017. 16.06.2017 до СП «Світанок» надійшла повторна заява від [PERSON] датована 24.05.2017, яка за змістом є аналогічною з попередньою (від 27.03.2017). В своїй заяві [PERSON] просить повернути земельну ділянку у власне користування. Жодних інших звернень або ж письмових повідомлень від [PERSON] до даного часу не надійшло. Зокрема, жодних листів-повідомлень про прийняте орендодавцем рішення про згоду укласти додаткову угоду або ж обґрунтувань відмови в її підписанні до СП «Світанок» та в подальшому до ТОВ «Інтерагроінвест» не надходило. У травні 2018 позивач отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку про належну [PERSON] земельну ділянку, а саме, що 03.01.2018, тобто через кілька днів після закінчення строку дії договору оренди землі з СП «Світанок», [PERSON] уклав новий договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером 3224487700:02:001:0019, площею 2,4084 га з іншим орендарем - ФГ «[PERSON]». Право оренди за вказаним договором зареєстровано 05.02.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 24773185. В подальшому, 03.01.2018 інше речове право було припинено. Крім того, 25.04.2019 між відповідачами було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), зі змісту якого випливає, що строк користування земельною ділянкою встановлюється до 31.12.2029, розмір орендної плати складає 14340,00 грн. Вважає, що відповідач [PERSON] надав СП «Світанок» недостовірну інформацію про свої наміри самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, оскільки мав наміри укласти договір з іншим орендарем. В той же час, в 2017 році СП «Світанок» пропонувало [PERSON] укласти договір оренди землі на значно кращих умовах. А саме, орендна плата в грошовій формі, яка була запропонована [PERSON] в 2017 році від СП «Світанок» мала розмір в грошовій формі 13167,71 грн, що на 2167,71 грн більше за пропозицію ФГ «[PERSON]». Враховуючи зазначене, вважає, що є наявний факт порушення переважного права СП «Світанок» на поновлення договору оренди земельної ділянки орендодавцем [PERSON] на новий строк. Також позивач зазначає, що СП «Світанок» було реорганізовано, а саме приєднано до ТОВ «Інтерагроінвест» з визначенням останнього правонаступником всіх прав та обов`язків СП «Світанок» і що знайшло своє відображення в установчих документах товариства. У поданих відзивах на позовну заяву представник відповідачів адвокат Якименко О.В. зазначає, що в силу п. 3.4 договору оренди від 2012 року орендодавець висловив своє волевиявлення і більш як за 6 місяців до закінчення договору повідомив позивача про небажання поновлювати договір та з проханням надати земельну ділянку після збирання врожаю 2017 року. Прохання було виконане орендарем та земельна ділянка повернена орендодавцю. Оскільки після збору урожаю 2017 року орендар на прохання орендодавця повернув земельну ділянку, то в силу п. 7.1 Договору та ст. 34 Закону України «Про оренду землі», договір оренди припинився і відповідно його поновлення є неможливим. Не відповідає дійсності те, що позивач є добросовісним орендарем та виконує всі умови договору оренди, зокрема в повному обсязі проводить виплату орендної плати так як орендна плата сплачувалась несвоєчасно та не в повному обсязі. Твердження позивача про те, що в 2017 році орендна плата виплачувалась у розмірі 9,948% від нормативної грошової оцінки, а у 2018 - 11,191% спростовується доданим до позову наказом позивача № 14-Г від 23.08.17, відповідно до п. 2 якого наказано орендну плату власникам земельних ділянок, договори оренди з якими закінчуються в 2017-2018 роках та не переукладені на новий строк, видавати виключно на умовах діючих договорів оренди. Позивач, як орендар земельної ділянки не виконував п. 5.3 Договору так як проект землеустрою не розроблявся. Звертає увагу суду на те, що у договорі, підписаному із ФГ «[PERSON]» у орендодавця об`єктивно кращі умови, оскільки за цим договором: розмір орендної плати обов`язково переглядається кожен рік, за ширшого кола підстав, які можуть вплинути на збільшення суми орендної плати та за відсутності обставин, при яких, як у опонента, сума орендної плати може бути знижена, зокрема, тут ідеться про «погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами», що безумовно є гіршою умовою для орендодавця. Зазначає, оскільки змінюються істотні умови договору і на це не отримано згоди орендодавця, на обов`язковій наявності якої постійно наголошує законодавець, між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, що випливає із повідомлень орендодавця, позивач втратив своє переважне право на укладення договору оренди спірної земельної ділянки. Додатково щодо відсутності з боку орендодавця відповіді на лист-повідомлення позивача про продовження дії договору вказує, що орендодавець у своїй заяві на адресу позивача однозначно та чітко висловив свою позицію щодо відсутності наміру продовжувати договірні відносини із позивачем після закінчення строку дії договору. Позивач погодився із рішенням орендодавця і, зібравши урожай, повернув земельну ділянку у вересні 2017 року. Після повернення ділянки орендарю, позивач уже не здійснював підготовчих осінніх польових робіт (оранка, культивація, внесення комплексу добрив і т.д.). Проведення даних робіт на свої ділянці орендар організовував самостійно. Після отримання листа-повідомлення позивача з пропозицією поновлення договору, орендодавець направив заяву позивачу у якій в категоричній формі відмовився укладати договір, а тому твердження про відсутність відповіді на лист-повідомлення не відповідає дійсності. У поданій відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що відповідачі помилково вважають, що заяви від 27.03.2017 та 24.05.2017 надіслані позивачу є заявами про відмову у поновленні договору на новий строк, адже позивач є первісним ініціатором листа - повідомлення з проектом додаткової угоди № 27/9 від 17.03.2017, а відповідач за наявності заперечень щодо поновлення договору оренди землі мав би направити до СП «Світанок» лист-повідомлення про прийняте рішення (надати відповідь на лист позивача). Таких відповідей позивачу від відповідача не надходило. Крім того, не відповідає дійсності твердження відповідачів про те, що СП «Світанок» та [PERSON] не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося, адже по суті з боку відповідача такі перемовини не велися, на відміну від позивача, який в порядку та строки визначені законодавством дотрималось процедури, що дає право на поновлення договору на новий строк. Не відповідає дійсності і твердження про те, що після припинення договору земельною ділянкою користується [PERSON] , та що орендна плата, запропонована з боку ТОВ «Інтерагроінвест», є меншою за орендну плату, запропоновану ФГ «[PERSON]». З підстав, аналогічних викладеній в позовній заяві, вважає наявний факт порушення переважного права СП «Світанок» на поновлення договору оренди земельної ділянки з орендодавцем [PERSON] на новий строк. У поданих запереченнях представник відповідача адвокат Якименко О.В. зазначає, що на момент укладення договору оренди між ФГ «[PERSON]» та [PERSON] земельна ділянка перебувала у користуванні останнього. Відповідачами, при укладенні 03.01.2018 договору оренди земельної ділянки, дотримано всіх вимог діючого законодавства. Оскільки [PERSON] та СП «Світанок» не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору щодо додаткової угоди, то відсутні будь-які підстави для поновлення договору оренди від 01.08.2012, на умовах, що викладені в додатковій угоді від 17.03.2017 до договору № 27 від 01.08.2012. Крім того, просить стягнути з позивача на користь ФГ «[PERSON]» понесені і документально підтверджені судові витрати. У поданих поясненнях на заперечення представник позивача зазначає, що не погоджується з наведеними доводами та твердженнями викладених у запереченнях відповідачів з підстав, аналогічних у відповіді на відзиві. Крім того зазначає, що є суперечливим твердження відповідачів про те, що на прохання орендаря земельна ділянка буда повернута орендодавцю після збору врожаю 2017 року, оскільки відсутні будь-які документи які б підтверджували факт передачі земельної ділянки. Також, [PERSON] проводив дії щодо закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) самовільно без законних на те підстав та всупереч вимогам Інструкції та в період дії договору оренди № 27 від 01.08.2012 укладеного між СП «Світанок» та [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала за викладених у позові обставин. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є власником земельної ділянки. В 2012 році з СП «Світанок» він уклав договір на 5 років. До 2017 року орендна плата не збільшувалася. Присадібну земельну ділянку СП «Світанок» обробляло неякісно і невчасно. Він писав заяву на адресу СП «Світанок», щоб йому повернули його земельну ділянку. Після отримання пропозиції СП «Світанок» повторно направив їм лист, підтвердив, що не бажає укладати з ними договір. При отриманні орендної плати за 2017 рік, йому повідомили, що він отримує орендну плату по умовам старого договору, оскільки не переуклав на новий строк. В серпні 2017 року відбулися збори за участю представників СП «Світанок». Там був присутній директор СП «Світанок» [PERSON], розмовляли за орендну плату, прохали залишитись, пропонували збільшити орендну плату, але він відмовив. Він звернувся до ФГ «[PERSON]» і в січні 2018 року вони уклали договір оренди. [PERSON] на зборах казав, що тим, хто не хоче продовжувати договори з СП «Світанок», виділити земельні ділянки в натурі. Представник відповідачів адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Крім того, просив стягнути з позивача на користь ФГ «[PERSON]» понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює головою ФГ «Тікич». В 2017 році від СП «Світанок» переходило багато орендодавців. Заперечень з боку СП «Світанок» та інвесторів не було. Однак, тим хто не пролонгував договір не доплачували орендну плату до рівня оплати по новим договорам. В 2016-2017 роках орендодавці стали звертатися до ФГ «Тікич» з метою укладення договорів оренди. 20.08.2017 року відбулися збори представників фермерських господарств СП «Дубівське», ФГ «Тікич», ФГ «[PERSON]» з представниками СП «Світанок», у тому числі директором [PERSON] , визначились з полями, які виділялись від СП «Світанок» фермерським господарствам. За результатами склали протокол, який підписали керівники господарств. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює заступником начальнику земельного відділу ТОВ «Інтерагроінвест». В 2016 року по липень 2018 він працював юрисконсультом по земельним питанням в СП «Світанок». Протягом 2016-2017 років по селу калинове проводили роботу по переукладенню договорів оренди. 29.03.2017 року надійшла заява від [PERSON], що він не бажає переукладати договір оренди, просить повернути земельну ділянку. В квітні 2017 року [PERSON] надіслали лист з проектом додаткової угоди. В червні від [PERSON] надійшла заява, що прохає повернути земельну ділянку для самостійного обробітку. 29.12.2017 закінчився строк дії договору, і навесні 2018 року передали [PERSON] земельну ділянку. [PERSON] дав список осіб, і в березні 2018 року виділили масив землі, в тому числі і земельну ділянку [PERSON]. Ніяких документів з цього приводу не складали. Пізніше з`ясувалося, що у [PERSON] є договір оренди з [PERSON] , який укладений на гірших умовах, ніж пропонувало СП «Світанок». Отже, встановили, щро було порушено переважне право СП «Світанок». В СП «Світанок» діяла внутрішня інструкція щодо передачі землі. Була створена комісія, в яку входили керуючий [PERSON], агроном [PERSON], та головний агроном [PERSON]. При передачі землі мав складатися акт прийому-передачі. У випадку з [PERSON] цього не робилося. [PERSON] казав, що люди підуть до його фермерського господарства. До СП «Світанок» ніяких заяв від [PERSON] щодо виділення земельної ділянки не надходило. В СП «Світанок» краща орендна плата, яка прив`язана до ціни продукції в натуральній формі, плюс «бонуси». Після направлення пропозицій орендодавцям і отримання відповідей, складалися списки власників землі, які не бажали продовжувати договори оренди і направили заяви про вихід. Списки складалися для оформлення масивів землі. Землю повернули власникам масивом, не конкретно [PERSON]. В правоохоронні органи щодо самозахвату земельної ділянки [PERSON] СП «Світанок» не зверталось. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює начальник юридичного відділу ТОВ «Інтеагроінвест», земельні ділянка [PERSON] перебувала в оренді Сп «Світанок», правонаступником якого є ТОВ «Інтерагроінвест». 29.12.2017 року закінчувався строк договору оренди. Орендну плату виплачували у повному обсязі. В березні 2017 року надійшла заява [PERSON] , що він бажає сам обробляти земельну ділянку і просить повернути землю після збору врожаю. [PERSON] було направлено пропозицію щодо укладення додаткової угоди ще на 7 років. Орендна плата пропонувалась 11925 плюс бонус 2000 грн на рік. В травні 2017 року від [PERSON] надійшов аналогічний лист, що самостійно буде обробляти земельну ділянку. В жовтні 2018 року з`ясувалося, що земельна ділянка [PERSON] знаходиться в оренді ФГ «[PERSON]» на умов, гірших за пропозицію СП «Світанок». Орендодавці відходили від СП «Світанок» через те, що останнє платило бонуси офіційно, а конкуренти - готівкою неофіційно. Земельну ділянку по акту прийому-передачі не передавали. В центральному офісі СП «Світанок» формувався список орендодавців, які не бажали поновлювати договори оренди. Проводилось обговорення щодо обміну землі масивами, обмін планувався весною 2018 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює керуючим відділку 4 с. Калинове ТОВ «Інтерагроінвест». [PERSON] писав листа до СП «Світанок», що буде виходити з господарства, буде самостійно обробляти землю. [PERSON] присилав і другий аналогічний лист. Він особисто земельну ділянку [PERSON] не виділяв і акти прийому-передачі землі не пидписував. Від СП «Світанок» відходили орендодавці, оскільки останнє платило бонуси офіційно, а конкуренти - неофіційно. В серпні 2017 року були збори, на яких був присутній керівники господарств [PERSON] , [PERSON] , директор СП «Світанок» [PERSON]. Він також був на цих зборах, але через 5 хвилин залишив їх. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є засновником ФГ «[PERSON]». В серпні 2017 року проводились збори за участю з боку СП «Світанок»: директора [PERSON], керуючого [PERSON], агронома [PERSON], а також з боку фермерських господарств: [PERSON], [PERSON] та його самого. Завчасно [PERSON] були представлені списки власників землі, які відходили до ФГ «[PERSON]». [PERSON] запропонував дати землю одним масивом, щоб не виділяти земельні ділянки в натурі, оскільки буде незручно обробляти землю в шаховому порядку. Він особисто складав протокол зборів, який підписав і [PERSON] .Він попрохав агронома [PERSON] проїхати на поля, подивитись, які поля будуть обробляти. У вересні 2017 року ці земельні ділянки вже почало оброблять ФГ «[PERSON]». Перепон з боку СП «Світанок» не було. Пропозиція ФГ «[PERSON]» щодо орендної плати 13600 краща за пропозицію СП «Світанок», яка складала 8930 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював агрономом в СП «Світнок». 20.08.2017 року відбулися збори представників фермерських господарств: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з представниками СП «Світанок»: директором [PERSON], керуючим [PERSON]. Для зручності обробітку господарствами земель, власники яких планували укласти договори оренди з фермерськими господарствами, було вирішено виділить земельні ділянки окремими масивами. Рішення було оформлено протоколом, який складав [PERSON] . Протокол підписали присутні, в тому числі [PERSON] і він сам. [PERSON] дав йому, як агроному, вказівку, і він на автомобілі «Нива» об`їхав і за допомогою приладу «Інспектор» обміряв поля, які виділялись. Дані з автомобіля передавались в службу GPS СП «Світанок». Складався акт, яка площа виділялась. Таким чином виділяли поля. Заміри робились для СП «Світанок», щоб розуміти скільки землі залишилось в користуванні. Восени 2017 року СП «Світанок» ці землі вже не обробляло. Після збору врожаю підприємством «Світанок» восени 2017 року, земельні ділянки почав обробляти [PERSON] . Конфліктів з приводу обробітку землі не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює механізатором ФГ «[PERSON]». В серпні-грудні 2017 року він обробляв замінні поля, які перейшли від СП «Світанок» до ФГ «[PERSON]». Це робилося в світлу пору доби. [PERSON] це бачили і претензій з боку СП «Світанок» не було. Суд, заслухавши у судовому засіданні вступне слово учасників справи, покази свідків, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія КВ № 037809, виданого 28.07.2004 Таращанським районним відділом земельних ресурсів Київської області, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,4084 га, кадастровий номер: 3224487700:02:001:0019, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області (а.с.26 том1). 01.08.2012 між відповідачем [PERSON] та СП «Світанок», правонаступником якого є позивач ТОВ «Інтерагроінвест», був укладений договір № 27 оренди земельної ділянки площею 2,4084 га, в тому числі ріллі - 2,4084 га, кадастровий номер 3224487700:02:01:0019, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, строком на 5 років, яка використовувалася СП «Світанок» за цільовим призначенням (а.с.16-19 том1). Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований 29.12.2012 в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області за № 322440004004350. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер: 97303590 від 14.09.2017, державним реєстратором - приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області Кошинською Л.О. 09.09.2017 зареєстровано інше речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 3224487700:02:001:0019, площею 2,4084 га, номер запису про інше речове право: 22331571. Підстава виникнення іншого речового права - договір оренди земельної ділянки № 27, укладений 01.08.2012 між відповідачем [PERSON] та СП «Світанок» (позивачем) (а.с.22-23 том1). Відповідно, строк оренди земельної ділянки закінчився 29.12.2017. 27.03.2017 [PERSON] направив позивачу заяву, в якій він повідомляє, що є власником земельної ділянки і не має намірів продовжувати договір оренди на новий строк, просить передати земельну ділянку у власне користування після збирання врожаю 2017 року. Як вбачається із відтиску штампу, дану заяву СП «Світанок» отримало 29.03.2017 за вх. № 230 (а.с.38-39 том1). Маючи намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки з орендодавцем [PERSON] , СП «Світанок», як орендар 07.04.2017 за вих. № 27/9 від 17.03.2017 надіслало на адресу [PERSON] лист-повідомлення з підписаним зі сторони СП «Світанок» проектом додаткової угоди від 17.03.2017 до договору № 27 оренди земельної ділянки від 01.08.2012 (три примірники), відповідно до умов якої строк оренди пролонгується до 31.12.2024. Лист з додатками направлений на адресу власника листом з оголошеною цінністю та описом вкладення, який відповідач отримав 13.04.2017 (а.с.29-37 том1). 15.06.2017 [PERSON] направив позивачу заяву, датовану 24.05.2017, в якій він повідомляє, що є власником земельної ділянки і не має намірів продовжувати договір оренди на новий строк, просить передати земельну ділянку у власне користування після збирання врожаю 2017 року. Дану заяву позивачем отримано 16.06.2017 (а.с.40-42 том1). Після збору врожаю 2017 року належна [PERSON] земельна ділянка була повернута [PERSON] за погодженням з СП «Світанок», на що вказують наявні у матеріалах справи дані результатів зібрання від 20.08.2017 за участю діючого на той час керівника СП «Світанок» [PERSON] , агронома цього підприємства [PERSON] , голови ФГ «Тікич» [PERSON]., засновника ФГ «[PERSON]» [PERSON]. та заступника директора СП «Дубівське», порядком денного якого було питання про кількість земельних ділянок, які повинні були вибути із оренди СП «Світанок» у зв`язку із закінченням строку дії договорів та визначення єдиним масивом земельних ділянок для їх виділу з метою зручності обробітку. За результатами розгляду питань порядку денного було оформлено протокол, з якого вбачається, що СП «Світанок» в особі його керівника було достовірно відомо про намір окремих власників земельних ділянок і в тому числі [PERSON] , строк дії оренди якого з підприємством закінчувався у 2017 році, не продовжувати останній та намір укласти такий договір з іншими суб`єктами сільськогосподарського виробництва і керівництво цього підприємства не заперечувало проти цього.(а.с.135 том2). Ця обставина чітко вбачається з огляду на додані до протоколу списки власників земельних ділянок, які були підготовлені працівниками СП «Світанок» і що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і у графі яких «Віддаємо у 2017 році» за № 62 значиться відповідач [PERSON] (а.с.136-140 том2). Таким чином з осені 2017 СП «Світанок» земельною ділянкою [PERSON] не користується, що підтвердили в судовому засіданні вищевказані свідки. 03.01.2018 після закінчення строку дії договору оренди землі з СП «Світанок», [PERSON] уклав з ФГ «[PERSON]» новий договір № 48 оренди належної йому земельної ділянки площею 2,4084 га, кадастровий номер: 3224487700:02:001:0019 (а.с.43-46 том1). Право оренди зареєстровано 05.02.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 24773185, строк дії договору до 05.02.2025 (а.с.27-28 том1). 04.02.2019 між [PERSON] та ФГ «[PERSON]» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі № 48 від 03.01.2018 (а.с.49-50 том2). 14.05.2019 зазначене інше речове право було припинено на підставі угоди про розірвання договору оренди землі, № б/н від 25.04.2019, укладеної між [PERSON] та ФГ «[PERSON]». Відомості внесені до реєстру 16.05.2019, індексний номер рішення: 46884014 (а.с.110 том2). 25.04.2019 між [PERSON] та ФГ «[PERSON]» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № б/н, згідно якого власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 2,4084 га, в тому числі 2,4084 га ріллі, яка знаходиться на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер: 3224487700:02:001:0019, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою її використання за цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб (а.с.111-112 том2). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 166785442 від 16.05.2019, державним реєстратором Гречінською Н.П., Першотравенська сільська рада Обухівського району Київської області, 14.05.2019 зареєстровано інше речове право на вказану земельну ділянку, номер запису про інше речове право: 31566137. Підстава виникнення іншого речового права: договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: б/н, укладений 25.04.2019 між [PERSON] та ФГ «[PERSON]», строк дії договору: до 31.12.2029 року (а.с.113 том2). Так, у ст. 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (ч.ч. 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми). Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Водночас підставою позовних вимог у даній справі позивач визначив ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", посилаючись на те, що продовжує користуватись відповідною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а протягом одного місяця після його закінчення відповідач не надав заперечень стосовно поновлення цього договору. Частиною 6 ст. 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). Викладене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 21.02.2018 в рамках справи № 917/772/17, 20.03.2019 в рамках справи № 908/2460/17. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 20.09.2018 у справі № 384/648/17-ц, провадження № 61-13391св18, пролонгація договору оренди можлива лише за мовчазної згоди власника землі (орендодавця), а при висловленні орендодавцем заперечень щодо пролонгації договору оренди землі такий договір не може вважатись поновленим. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.04.2019 № 625/166/18 наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, не порушено. Суд зазначає, що висновок Верховного Суду України № 6-219 від 25 лютого 2015 року, на який посилається позивач, не може бути застосований у даній справі, оскільки різняться фактичні обставини справи. Так, у вказаній справі Верховний Суд України встановив факт належного виконання ПП «Таврія» умов договору оренди; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк, укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем на таких самих умовах, які запропоновані ПП «Таврія» та продовження використання ПП "Таврія" земельної ділянки, отже Верховний Суд України зазначив, що суд апеляційної інстанції на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ПП «Таврія» переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та порушення цього права у зв`язку з укладенням орендодавцем договору оренди від 16 червня 2012 року з іншим орендарем - ФГ «Скорук М.А.». В нинішній справі Таращанський районний суд встановив, що відповідачем [PERSON] після отримання пропозиції СП «Світанок» було направлено відмови в укладенні додаткової угоди. Крім того, позивач в якості підстави позову не зазначав обставини, передбачені ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Отже доводи позивача, що порушено переважне право СП «Світанок» через укладання договору відповідачем [PERSON] на менш сприятливих умовах, є неспроможними. Крім того, суд критично оцінює доводи представника позивача про більш сприятливі умови, які запропонував СП «Світанок» [PERSON] Л .В., оскільки для отримання орендної плати в натуральній формі необхідна згода орендаря, що підтверджується додатком № 1 до додаткової угоди від 17.03.2017 року (а.с. 36 том1). В грошовій формі пропозиція СП «Світанок» складала 8392 грн (а.с.32 том1), а пропозиція ФГ «[PERSON]» - 11000 (а.с.43 том1). Отже, навіть з врахуванням «бонусів» СП «Світанок», пропозиція ФГ «[PERSON]» є кращою. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.05.2019 № 709/1899/17 при наявності вираженого волевиявлення орендодавця про відмову від продовження строку оренди та заявленої вимоги власника про повернення земельної ділянки, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами. Також Верховним Судом зазначено про помилковість позиції щодо обов`язку орендодавця обґрунтовувати причини відмови у поновленні договору оренди. Отже, оскільки зібрані по справі докази безспірно свідчать про факт заявлення [PERSON] заперечення стосовно поновлення договору оренди землі як за шість місяців до закінчення строку дії договору оренди, так і після отримання пропозиції від позивача до закінчення дії договору, суд приходить до висновку про припинення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі на новий строк. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.06.2019 року № 910/11518/18 поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми. Належним способом захисту порушеного права, у цьому випадку, є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим, за своєю суттю, є встановленням факту, який має юридичне значення і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Таким чином, позивачем ТОВ «Інтерагроінвест», у даному випадку, обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав в частині визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, що укладений 01.08.2012 між [PERSON] та СП «Світанок» на умовах, що викладені в додатковій угоді від 17.03.2017 до договору № 27 оренди земельної ділянки від 01.08.2012 на строк 7 років. Позов складений без викладення змісту додаткової угоди. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання поновленим договору оренди землі незалежно від інших, встановлених судом обставин. З урахуванням того, що суд не знайшов підстав вважати наявним у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі та відсутність належних та допустимість доказів протилежного, беручи до уваги невірно обраний спосіб захисту, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Підстав для визнання недійсним договору емфітевзису від 25.04.2019 року судом не встановлено. При таких обставинах суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи клопотання представника відповідача ФГ «[PERSON]» - адвоката Якименка О.В. про стягнення з ТОВ «Інтерагроінвест» на користь ФГ «[PERSON]» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд приходить до наступного. За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 15 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 в справі № 372/1010/16-ц, який з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»). На підтвердження понесених відповідачем ФГ «[PERSON]» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, адвокатом Якименком О.В. подано: Договір № 137/18 про надання правничої допомоги адвокатом від 20.06.2018, укладений між адвокатом Якименком О.В. та ФГ «[PERSON]», в собі голови [PERSON] . Відповідно до п.1 зазначеного договору, в порядку та на умовах, визначених у договорі виконавець зобов`язується надати замовнику правничу допомогу у цивільній справі № 379/585/18 за позовом ТОВ «Інтерагроінвест» до [PERSON] , ФГ «[PERSON]» (а.с.24 том2); Акт виконаних робіт від 08.02.2019 до договору за № 137/18 від 20 червня 2018 року про надання правової (правничої) допомоги адвокатом, згідно якого, юридичні послуги зазначені у акті виконано повністю, претензій та зауважень щодо надання правничої допомоги немає (а.с.25 том2); квитанцію № 10/29/19р. від 08.02.2019 про оплату витрат на надання правничої допомоги (гонорару) адвокатом у справі № 379/585/18 в розмірі 10000,00 грн (а.с.26 том2); розрахунок від 20.06.2018 до договору за № 137/18 від 20 червня 2018 року про надання правової (правничої) допомоги адвокатом (а.с.64 том2). Однак, в акті виконаних робіт від 08.02.2019 до договору за № 137/18 від 20 червня 2018 року про надання правової (правничої) допомоги адвокатом відсутні конкретні суми по видам виконаних робіт. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що належних та допустимих доказів, яких би в сукупності було достатньо для підтвердження витрат на правничу допомогу не надано, тому в цій частині вимоги представника відповідача задоволенню не підлягають. Крім того, ухвалою суду від 20.05.2019 задоволено частково заяву генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» Тертичного О.В. про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони фермерському господарству «[PERSON]» ідентифікаційний код юридичної особи 40769592 с. Калинове Таращанського району Київської області, вул. Новоселівська, 14, до набрання законної сили рішенням у даній справі, звертатися до реєстраторів та здійснювати будь-які дії по внесенню змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно земельної ділянки, що належить [PERSON] кадастровий № 3224487700:02:001:0019, площею 2,4084 га, що розташована в адміністративних межах Калиновецької (раніше Чапаєвської) сільської ради Таращанського району Київської області. Згідно ч.ч. 4, 5, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-605цс16), зазначила, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Метою забезпечення позову, згідно з вказаною Постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. З огляду на вищевикладене, в зв`язку з тим, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання ухвали суду, а також що скасування зазначених заходів забезпечення позову не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо позову, яким закінчується вирішення спору по суті та для недопущення перешкоджання у використанні за цільовим призначенням земельних ділянок, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду.

Outcome: dismissed