Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач за першим позовом уточнюючи вимоги просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], втратившими право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що з осені 1991 року проживав разом з [PERSON], яка була матір'ю відповідачки і проживала з ними, в будинку по [ADDRESS], що належав [PERSON] на праві власності. 06.11.1992 року зареєстрували шлюб з [PERSON], після чого вона взяла його прізвище [PERSON]. Відповідачка 13.11.1992 року вийшла заміж і пішла проживати в квартиру свого чоловіка [PERSON] по [ADDRESS], яку їм начебто подарували батьки її чоловіка. [INFO] у них народилась донька [PERSON], яка проживала разом з ними. 04.03.1994 року за згодою дружини зареєструвався по [ADDRESS], а 30.07.1994 року дружина [PERSON] подарувала йому спірний будинок, договір про що було зареєстровано 21.02.1995 року у Конотопському МБТІ. В наступному відповідачка розійшлась з першим чоловіком і з початку 2000-х років до цього часу проживає зі своїм другим чоловіком [PERSON] по [ADDRESS], де [INFO] у неї народилась друга донька [PERSON], яка проживає разом з ними. З часу коли відповідачка вперше вийшла заміж у 1992 році, ні вона ні її діти жодного дня у спірному житлі не жили, вибула відповідачка за власним бажанням, перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, виїжджаючи забрала всі особисті речі, з часу вибуття ніякого спільного господарства з мешканцями спірного житла не вела і не веде, її старшу доньку декілька разів бачив випадково, а молодшу жодного разу не бачив взагалі. Він у спірному будинку жив разом з дружиною [PERSON], матір'ю відповідачки, до її смерті, тобто до [INFO]. Після отримання зустрічної позовної заяви, з'ясував, що по [ADDRESS], крім нього та відповідачки зареєстровані ще й її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить позов задовольнити, зустрічний позов не визнав, просить в його задоволенні відмовити. Відповідач за першим позовом та позивачка за зустрічним позовом первісний позов не визнала, просить в його задоволенні відмовити. В свою чергу пред'явила зустрічний позов де просить суд вселити її, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за адресою : будинок [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом надання ключів від будинку та господарських споруд обґрунтовуючи тим, що у спірному будинку вона проживала з покійною матір'ю до її смерті та позивачем за першим позовом. Після народження першої доньки [PERSON], [INFO], продовжували разом проживати дружньою сім'єю по [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Так було і після того, як 30.07.1994 року покійна матір подарувала спірне житло позивачеві за першим позовом. Після смерті матері у 2004 році познайомилась з теперішнім чоловіком, стала залишатись у нього, де проживає і зараз, але продовжувала підтримувати тісні стосунки з позивачем за першим позовом, допомагала по господарству. Такі стосунки підтримували і після народження [INFO] другої доньки [PERSON]. Позивач за першим позовом стверджував, що все майно залишить її донькам. Але після одруження позивача за першим позовом в кінці 2010 року, стосунки погіршали, з-за сварок не могли перебувати у спірному житлі, вимушені були переїхати до чоловіка в будинок по [ADDRESS], хоча в спірному житлі залишились особисті речі і не втратила до нього інтересу. Просить позов задовольнити. Третя особа Шосткинський МВ УДМС України в Сумській області заперечень проти позову [PERSON] не мають, просять справу розглядати у їх відсутність, про що надали заяву. Представник третьої особа органу опіки та піклування первісний позов не визнала, вважає в його задоволенні має бути відмовлено, оскільки будуть порушені права зареєстрованих у спірному житлі дітей [PERSON]. Підтримала зустрічний позов, вважає, що він має бути задоволений. Вислухавши сторони, представника, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] має бути відмовлено. Позивач за першим позовом та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.11.1992 року (а.с.3-4,10,36) і він з 04.03.1994 року, [PERSON] (а.с.16,30-31,36) з 20.10.1999 року, [PERSON], [INFO], (а.с.33-34,36) з 02.08.1996 року, [PERSON], [INFO] (а.с.35-36), зареєстровані [ADDRESS]. Відповідно договору дарування від 30.07.1994 року (а.с.5-6) будинок по [ADDRESS] належить позивачу за першим позовом [PERSON], що було зареєстровано 21.02.1995 року у Конотопському МБТІ (а.с.7-8). [INFO] померла [PERSON] (а.с.9). За [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.37). Особисті рахунки оформлені на позивача за першим позовом та оплату комунальних послуг по утриманню спірного будинку несе [PERSON] (а.с.52-67). Відповідно повідомлення комунальної організації (установа, заклад) "Шосткинська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 Шосткинської міської ради Сумської області", місце проживання [PERSON] на час вступу до школи 01.09.2002 року за адресою [ADDRESS]. За період навчання [PERSON] адреса проживання змінювалась. У 2005 р. по 2007 р. адреса : [ADDRESS]. З 01.09.2007 по 31.05.2013 в шкільній документації значиться [ADDRESS] (а.с.96). За повідомленням комунального лікувально-профілактичного закладу "Шосткинська дитяча лікарня", дитина [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку в дитячій поліклініці м.Шостка, згідно форми 112/о, зі слів матері, проживала від народження по травень 2004 року за адресою [ADDRESS]. Потім по лютий місяць 2011 року за адресою [ADDRESS]. З березня місяця 2011 року по теперішній час мешкає по [ADDRESS]. Дитина [PERSON], [INFO] з народження мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с.97). За свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], з 2004 року відповідачки за першим позовом та її дітей в будинку по [ADDRESS] взагалі ніколи не було. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що відповідачка за першим позовом та позивачка за зустрічним позовом після того як у 1992 році вийшла заміж і переїхала жити до свого першого чоловіка, в спірному житлі взагалі не появлялась і її дітей там не було. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ч.1, ч.2 та ч.7 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно ст. 383 ч.1 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 386 ч.2 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст. 391 цього кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, виходячи з наведеного, позивач за першим позовом, будучи власником будинку по [ADDRESS], маючи підстави передбачати можливість порушення свого права власності відповідачкою за першим позовом і позивачкою за зустрічним, звернувся до суду з вимогою про припинення вчинення нею дій, які порушують його право, тобто визнати відповідачку за першим позовом і позивачку за другим та її дітей втративши ми право користування спірним житлом. Це його право може бути обмежено лише у випадках встановлених законодавством, чого в дійсному випадку немає. Враховуючи і те, що [PERSON] та її діти не є членами його родини. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність" власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За вказаних обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зважаючи на те, що відповідачка за першим позовом і позивачка за зустрічним та її діти відсутні в спірному приміщенні понад строки зазначені в ст. 405 ЦК України і вони не є членами його сім'ї. Що стосується вимог [PERSON], в їх задоволенні має бути відмовлено, оскільки нею в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду, за правилами встановленими ст. 131 ЦПК України, жодних доказів щодо доведеності обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень з приводу зацікавленості у спірному житлі, що вибула вона з житла не за власним бажанням, що чинились перешкоди в користуванні житлом, що у спірному житлі є її особисті речі та речі дітей, що вона веде спільне господарства з мешканцями спірного житла, що власним житлом вона не забезпечена. Поряд з цим, виходячи з матеріалів справи, діти [PERSON] житлом забезпечені, оскільки проживають за адресами своїх батьків.

Outcome: approved