Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що 31 травня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідачці було передану кредитну карту зі строком дії до 04/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 750,00 грн. Відповідачка особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про те, що вона попередньо була ознайомлена та погодилася з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. В позовній заяві вказувалося, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до детального розрахунку станом на 31.08.2015 року складає 2098,95 грн. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 31.05.2006 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення сроку повернення кредиту та процентів за користування ним. В позовній заяві вказувалося, що отримані Позичальником кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що Кредитний договір б/н від 31.05.2006 року, не є розірваним. Враховуючи вищевказане, позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, з 31.08.2012 по 31.08.2015 рр. за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 31.08.2015 року віднімається розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 31.08.2012 року, таким чином сума заборгованності по відсоткам за період з 31.08.2012 по 31.08.2015 рр. складає у розмірі - 6036,39 грн. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із письмовою заявою, в якій просив суд слухати справу у відсутність представника банку, а позов задовольнити повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду направила заяву, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечує у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду, просила суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" строк позовної давності та у звязку з цим відмовити у задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, заяву відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 травня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідачці було передану кредитну карту зі строком дії до 04/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 750,00 грн. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 31.05.2006 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення сроку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов"язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 4% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. З матеріалів справи, зокрема із наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку вбачається, що [PERSON] останній раз кошти із кредитної карти зняла 18.07.2006 року в сумі 515 грн. Також з наданого ПАТ КБ "Приватбанк" додаткового розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка [PERSON] останній платіж на погашення кредиту внесла 24.12.2007 року в сумі 150 грн. Внаслідок цього позивач визначив загальну суму заборгованості за [PERSON] в загальному розмірі 6036,39 коп., які просить стягнути з відповідачки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору становить до 04/09. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. Таким чином, з наявних матеріалів справи, зокрема із розрахунку ПАТ КБ "Приватбанк", вбачається, що відповідачкою [PERSON] кошти із кредитної картки були зняті останній раз 18.07.2006 року в сумі 515 грн., а останній платіж в рахунок погашення кредиту було сплачено 24.12.2007 року в сумі 150 грн., тобто, заборгованість повністю не була сплачена позичальником. З часу останнього внесення відповідачкою по справі платежу в рахунок кредиту минуло більше 7 років. Саме тоді у позивача виникло право звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, що передбачено п.п. 5.2, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, однак лише після спливу тривалого часу, а саме 12 листопада 2015 року, тобто більше ніж через 7 років позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, незважаючи на тривале порушення відповідачкою умов кредитного договору, знаючи про грубе порушення з боку відповідачки взятих на себе зобовязань, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідачки в межах строку позовної давності. Судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] кошти в рахунок погашення заборгованості не вносила на кредитну лінію, але і кредитодавець, користуючись своїм правом, продовжував нараховувати відсотки за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку. Згідно умов договору строк дії картки визначено до 04/09. З розрахунку наданого позивачем видно, що відповідачка [PERSON] кредитною карткою після 24.12.2007 року не користувалася. А тому такі дії позивача суд розцінює як зловживання позивачем своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобовязань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій відповідачу. Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, позивачу було достовірно відомо про порушення його права і після 24.12.2007 року протягом трьох років у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення вже тоді наявної заборгованості з відповідачки, але позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, оскільки звернувся до суду з позовом до суду лише після спливу більше ніж семи років. Відповідач [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку подала до суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк". Позивачем не надано суду доказів, про досягнення між сторонами угоди про збільшення строку позовної давності. Оцінивши зібрані та перевірені в судовому засідання докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених чинним законодавством підстав для застосування до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" строку позовної давності терміном 3 роки відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідачки на користь позивача також не підлягають. Враховуючи вище викладене, та те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором із пропущенням строку позовної давності, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги про стягнення із відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed