Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсними: договір, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» № 017573 17 грудня 2013 року; договір, укладений між нею та ПП «Аваль Інвест» № 017573 17 грудня 2013 року і договір між нею та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» № 000306 укладений 20 грудня 2013 року. Також просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» сплачені нею на його рахунок кошти у розмірі 2 191, 67 грн., стягнути з Приватного підприємства "Аваль - Інвест" на її користь 1 700 грн.; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» грошові кошти, сплачені на його рахунок у сумі 1 500,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 грудня 2013 року між нею, [PERSON] та ТзОВ «Аваль Інвест» було укладено угоду № 017573. На рахунок ТзОВ «Аваль Інвест» нею було сплачено загальну суму вступного платежу у розмірі 2 191, 67 гривень. Цього ж дня, між нею та ПП «Аваль Інвест» було укладено договір № 017573, за яким, згідно роз'яснень консультанта - 3-ої особи [PERSON], якщо вона оплатить суму першого внеску стане учасником програми «Перший Страховий БАНК», що дасть їй змогу отримати гроші у позику. Як виявилось пізніше, сума яку оплатила у розмірі 1700 гривень не являлася першим платежем згідно договору з ТзОВ «Аваль Інвест», а оплатою інформаційно-консультативних послуг, наданих представником ПП «Аваль Інвест». В позові вказує, що 3-я особа - консультант [PERSON] запевнила її про необхідність укладання договору страхування від нещасного випадку. Після чого між нею та ТзДВ «Страхова компанія «Традо» було укладено договір № 000306 від 20.12.2013 p., на виконання якого оплатила ТзДВ «Страхова компанія «Традо» суму у розмірі 1 500 гривень. Вона неодноразово прочитувала договір, однак їй до цього часу не зрозуміло суті послуг, що компанія надає населенню та їх необхідність. Грошові кошти їй пообіцяли перерахувати на банківський рахунок через 7 днів. В обумовлений термін гроші на рахунок не поступили, при зверненні до офісу ТзОВ «Аваль Інвест» в м. Львові (м. Львів, вул. Городоцька, буд. 8, офіс 401, поверх 4), їй сказали і надалі чекати перерахунку. Конкретної причини виникнення такої ситуації 3-я особа - консультант [PERSON] назвати не змогла та пояснення давати відмовилася. У Харківському відділенні на її вимогу врешті-решт видати грошову позику, працівником головного офісу було чітко сказано, що з цими питаннями більше не звертатися, сплачувати як можна більше платежів і чекати від них повідомлення про дату отримання грошей. Вважає, ця угода була укладена під впливом обману та застосуванням нечесної підприємницької практики і є нікчемною, тобто з порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки після укладення договору відповідачі не мали на меті надання їй позики. Тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти заочного розгляду справи не висловила. Відповідачі та 3- я особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від ТзДВ «СК «Традо» надійшло заперечення на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити в частині задоволення позовних вимог, пред'явлених до нього, з підстав дотримання всіх вимог Закону при укладені договору добровільного страхування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест», в особі представника [PERSON] було укладено договір № 017573, згідно умов якого Товариство за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми "Перший Страховий Банк" ( а. с. 26). Одночасно в цей же день під аналогічним номером між позивачем і відповідачем Приватним підприємством "Аваль-Інвест", в особі тієї ж [PERSON], був укладений договір про надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. Згідно умов договору позивачу необхідно було сплатити 1 700грн. ( а.с.10-11). Дана сума була проплачена позивачем, згідно квитанції № 24304.575.3 від 17.12.2013р. ( а.с.12) Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вищевказані договори були нею підписані через введення її в оману збоку представника відповідачів [PERSON], яка не роз'яснила, що договори укладаються з різними юридичними особами, не роз'яснила цільове призначення платежу в 1700грн., зазначивши, що це є перший платіж для отримання кредиту. Встановлено, що для отримання позики у розмір 40 000,00 грн.( додаток № 1 до договору № 017573, а с. 27), позивач здійснила необхідний платіж на рахунок ТзОВ "Аваль Інвест", що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи, а саме платіж за юридичний супровід - 75 грн. та платіж до фонду учасників - 416,67 грн., всього 491, 67 грн. ( а. с. 20). Після чого, здійснила оплату в розмірі 1700 грн. на рахунок ПП "Аваль Інвест" тощо. Отже, відповідач ТзОВ "Аваль Інвест" у свою чергу недобросовісно брав участь в укладенні договору № 017573, а саме, надав позивачу для укладення зовсім інший договір з іншою особою (відповідачем ПП "Аваль Інвест" ) ( а. с. 10-11). Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Отже, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Частина 1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Пунктом 5 частини 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ч.1 ст.15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Згідно ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Укладання договору добровільного страхування від нещасного випадку було обов'язковою умовою для отримання заявлених 40 000 гривень, що передбачено п.2.1.5 договору № 017573 від 17.12.2013 року. Тому, між позивачем та ТзДВ «Страхова компанія «Традо» було укладено договір № 000306 від 20.12.2013 р., на виконання якого позивач оплатила ТзДВ «Страхова компанія «Традо» грошові кошти в розмірі 1500 гривень. ( а. с. 15-20). Дану угоду було укладено під впливом недостовірних даних та введення в оману позивача. Посилання відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Традо» про те, що при укладенні договору страхування сторонами правочину витримані всі вимоги закону, тому підстави для його визнання недійсним відсутні, судом не приймається. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. З договору вбачається, що згідно з Програмою «Перший страховий банк», предметом договору є надання за рахунок грошей Фонду Учасників безвідсоткової позики з розстроченням платежів ( а. с. 26). З умов договору випливає, що відповідач ТзОВ "Аваль Інвест" формує групу Учасників за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених клієнтом програми, тобто за кошти членів самої програми. З даної групи формується Фонд учасників, який призначений для надання безвідсоткової позики для учасників програми, шляхом надання Рішення про призначення учаснику Програми безвідсоткової позики. При цьому, Рішення про призначення безвідсоткової позики надається не всім учасникам Програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість платежів (ст. 4 Правил, визначення «Захід з розподілу Фонду Учасників"). За таких обставин надання права на одержання товару учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників Програми (ст. ст.10, 12 Правил), отже виконання його умов Договору з боку відповідача ТзОВ "Аваль Інвест" залежить не тільки від самого клієнта, а й від третіх осіб. Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником безвідсоткової позики, не передбачає будь-якої відповідальності ТзОВ «Аваль Інвест» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником безвідсоткової позики навіть у разі повної плати всіх загальних внесків. Вказаний договір з ТзОВ «Аваль-Інвест» є таким, що вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою діяльності пірамідальної схеми. Відповідні висновку містяться у Постанові Верховного суду України від 23.05.2012р., прийнятій з підстав п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України та є обов'язковими для всіх судів України. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин суд дійшов висновку, що Договір № 017573, укладений 17 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест», в особі представника [PERSON] Договір від 17.12.2013р. № 017573 між [PERSON] та ПП «Аваль Інвест», Договір № 000306 від 20.12.2013 р. між [PERSON] та ТзДВ «Страхова компанія «Традо» є такими, що укладені з використанням нечесної підприємницької практики, а відтак є нікчемними договорами, оскільки їх недійсність передбачена законом. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом встановлено, що за вказаними договорами [PERSON] сплатила ТзОВ "Аваль Інвест" за юридичний супровід - 75 грн. та платіж до фонду учасників - 416,67 грн., всього 491, 67грн., що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи. Документів про підтвердження сплати позивачкою ТзОВ "Аваль Інвест" коштів на загальну суму 2191,67грн. не подано. В користь ПП "Аваль-Інвест" позивачка сплатила 1700грн. згідно квитанції № 24304.575.3 від 17.12.2013р. В користь ТзДВ «Страхова компанія «Традо» нею сплачено 1500грн., що стверджується копією квитанції. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає договори, укладені між позивачкою та відповідачами, нікчемними та застосовує наслідки нікчемності правочинів. Слід стягнути з відповідача ТзОВ "Аваль Інвест" на користь позивача грошові кошти, сплачені на його рахунок згідно представлених квитанцій, в розмірі 491, 67 грн., оскільки зазначена вимога в позові про стягнення з ТзОВ "Аваль Інвест" в сумі 2 191,67 грн. не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, крім того, слід стягнути з відповідача ПП "Аваль Інвест" на користь позивача грошові кошти в розмірі 1700 грн. та з відповідача ТзДВ «СК «Традо» стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 1 500,00 грн. У зв'язку із задоволенням позову з відповідачів підлягає стягненню в доход держави судовий збір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial