Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить: припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку сумісної часткової власності; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування по заповіту після смерті [PERSON]; визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку сумісної часткової власності. В обґрунтування позову представники позивача позов підтримали, посилались на викладені в ньому обставини, додатково пояснили, що спірна квартира була приватизована на 4 осіб: позивача [PERSON], відповідача [PERSON], їх маму та дідуся, та оскільки частини кожного з них в спірній квартирі не визначені, позивач не може прийняти спадщину по закону після смерті матері в виді 1/8 частини спірної квартири, та по заповіту після смерті дідуся в виді 1/4 частини спірної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, не заперечував, що квартира приватизована на чотирьох осіб, та позивач має право на спадкування після смерті діда та матері. Зазначив, що причиною не визнання ним позову є те, що позивач викрав у нього документи, а саме свідоцтво про смерть діда та матері, свідоцтво про право власності на квартиру з технічним паспортом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. В судовому засіданні було оглянуто оригінали свідоцтва про смерть [PERSON], [PERSON], свідоцтва про право власності на спірну квартиру, які не дійсними не визнавались, дублікати не отримувались, рішення суду щодо визнання права власності на спірну квартиру відсутні. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1996 року квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]/а.с.6/ [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.02.2006 року./а.с.3/ Як вбачається з повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 3784/02-14 від 28.07.2016 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], спадкодавець залишив заповіт на все майно на користь [PERSON], інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не подавав, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.11.2011 року./а.с.4/ З повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 3785/02-14 від 28.07.2016 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не подавав, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось, заповіт від імені померлої не посвідчувався. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95 року розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Визначити позасудовим порядком розмір часток співвласників в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру на даний час неможливо через смерть двох із співвласників цього майна. Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В цьому випадку частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю власників або не встановлено законом. Ідеальна частка кожного з сторін, в тому числі й частки покійних [PERSON], [PERSON], становить по 1/4 частині у спірній квартирі, оскільки при отримані квартири у власність сторони вважали спірну квартиру спільною сумісною власністю, що свідчить про відсутність домовленості щодо часток учасників приватизації та в подальшому ніхто не ставив питання про визначення часток. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників квартири належить по 1/4 її частки. Також суд вважає, що при визначенні часток в праві спільної сумісної власності, право спільної сумісної власності на спірну квартиру необхідно припинити. В іншій частині позову суд відмовляє в задоволенні, оскільки судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні сторонами права, та сторони не заперечують проти того, що позивач має право на спадкування за законом після смерті матері в виді 1/8 частини спірної квартири, та по заповіту після смерті дідуся в виді 1/4 частини спірної квартири, внаслідок чого була відкрита спадкова справа, та перешкодою у прийнятті спадщини є лише не визначеність часток кожного з співвласників.

Outcome: partial