Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

25 січня 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 02.11.2010 року [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з заявою про отримання кредиту та отримав кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкрив [PERSON] картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку, а також здійснював її обслуговування. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг"," Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ " ПРИВАТБАНК", які були йому надані в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.11.2020 року має заборгованість в сумі 25997,84 гривень, з яких: 24375,58 грн.- заборгованість за тілом кредита, в тому числі - 20,00грн. - заборгованість за поточним тілом кредита та 24355,58 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита, 1622,26 грн. -заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25997,84 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав з наступних підстав. 02.11.2010 року він підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Умовами та правилами надання банківських послуг визначено, що дані Умови та правила, Пам"ятка клієнта, Тарифи та заява про приєднання до Умов та правил становить укладений договір банківських послуг. Однак зазначені Умови та правила, Пам"ятка клієнта, Тарифи та заява можуть вважатися складовою частиною договору лише за умови наявності підпису відповідача на кожному із зазначених документів, що передбачено ст. 207 ЦК України. Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, надані позивачем, не містять підпису відповідача. Більш того позивачем надані зміни, що вносилися до Умов та правил банківських послун без зазначення дати внесення цих змін. Пам"ятка клієнта позивачем не надана. Тому не можливо стверджувати однозначно, що відповідачу 02.11.2010 року для ознайомлення були надані зазначені документи в редакції доданої позивачем до позовної заяви. Наявність підпису відповідача лише на одному документі - анкеті-заяві з декількох документів, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, не є підставою для висновку про укладання договору, не може свідчити про укладання кредитного договору між сторонами. За відсутності підпису відповідача та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті банку Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Відсутні підстави вважати , що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору,яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені,штрафу) за порушення терміну виконання договірних зобов"язань. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. В анкеті-заяві відповідачу, як клієнту банку, було запропоновано оформити на своє ім`я картку "Універсальна", пенсійну картку, картку Gold, Зарплатний пакет тощо, про те відповідачем була обрана Зарплатна картка із запропонованих варіантів, оскільки відповідач проставив позначку навпроти Зарплатної, а не "Універсальної", тому не можливо визначити який тариф мав застосовуватися для обслуговування кредитної карти. 3 анкети-заяви не вбачається сума наданого кредитного ліміту, внаслідок чого застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим . В анкеті-заяві не зазначені проценти за користування кредитом та розмір штрафних санкцій за порушення зобов`язань, ознайомлення відповідача зі змістом документів, що знаходилися на сайті банку на час підписання анкети- заяви. Позивачем не надано доказів про отримання відповідачем кредитної картки. Наведений аналіз доказів, наданих позивачем, свідчить , що позивач та відповідач не досягли згоди стосовно істотних умов Договору, оскільки позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження досягнення згоди щодо предмету договору та інших істотних умов, що підтверджують ціну кредиту, умови повернення кредиту, сплати процентів та їх розміру, розміру штрафних санкцій. На підтвердження наявності заборгованості за договором позивач надав розрахунки заборгованості, однак не надав докази про відкриття на ім`я відповідача рахунку та виписки по даному рахунку, як то передбачено Умовами та правилами надання банкіських послуг, розробленими позивачем. Відовідно до п.5.6 Положення про оргаганізацю операційної діяльності в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року (яка була чинною протягом строку дії карток № [NUMBER] - по 09/16, № [NUMBER] - по 03/18, втратила чинність на підставі постанови НБУ №75 від 04.07.2018 року), виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за день операцй і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Не підтверджений іншими доказами, а також випискою з розрахунку відкритого на ім`я відповідача, розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом укладання кредитного договору, отримання віповідачем грошових коштів у кредит, розміру наявної заборгованості за кредитом. Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач частково сплатив кошти, одержані в кредит, чим виконував умови кредитного договору, не можуть бути взяті до уваги. Ця обставина не свідчить, що відповідач отримав кошти у зазначеному позивачем розмірі та на умовах, що були погоджені сторонами. Відповідач просив у задоволені позову відмовити. Позивач надав до суду відповідь на відзив [PERSON] , в якій не погодився з відзивом та вказав, що [PERSON] , підписавши 02.11.2010 анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, і відповідач вважався повідомленим про розмір відсотків та щомісячного платежу. Відповідачу було видано кредитну карту, коштами з якої він користувався та частково сплачував заборгованість, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки відповідача - до останнього дня 03.2022 року. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися, тому виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами по справі. Позивач прозив позов задовольнити . Від представника відповідача - адвоката Штундюка О.А. до суду надійшло пояснення, в якому він позов не визнав, вказавши, що у зв"язку з невизнанням відповідачем Умов та правил банківських послуг, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгожденими банк. Вважає, що [PERSON] на даний час має заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" за тілом кредиту у розмірі 1613,43 грн і вказаний факт підтверджується проведеним ним розрахунком на підставі наданих позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором б/н від 02 листопада 2010 року, укладеного між банком та [PERSON] , довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , відповідно до якої 15.08.2018 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в сумі 17000 грн. та виписки за договором. Вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми тіла кредиту в розмірі 24375,50 грн. є необгрунтованими та безпідставними, оскільки кредитний ліміт, який і являється тілом кредиту, станом на день звернення до суду становив 17000 грн. і зазначену суму відповідачем фактично було погашено. Просив в задоволені позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Позивач надав до суду заперечення на пояснення, в яких вказав, що 02.11.2010 року між банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір та досягнуто всіх істотних умов договору, що підтверджується підписом [PERSON] в анкеті-заяві. Відповідач підписанням анкети -заяви позичальника приєднався до Умов та правил надання банківських послуг; заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Виписка з карткового рахунку, надана суду банком, свідчить про те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Посилання відповідача на Закон України " Про захист прав споживачів" не є правомірним, так як положення вказаного закону не поширюється на спірні правовідносини. Розрахунок, який здійснив відповідач, не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Розрахунок заборгованості, що надав банк, проведений автоматизованою системою станом на 30.11.2020 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов"язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання. В матеріалах справи відсутні будь-як належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Банком не заявлено вимог про стягнення пені, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування пені не повинні прийматися судом до уваги. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов"язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов"язання за договором. Посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не повинні прийматися судом до уваги. Позивач просив позов задовольнити. До суду представник позивача повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити , не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги не визнав з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, просив у їх задоволені відмовити. Представник відповідача - адвокат Штундюк О.А. до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2010 року [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приват Банк" з заявою про отримання кредиту та отримав кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. АТ КБ "ПриватБанк" відкрив [PERSON] картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку та здійснював її обслуговування. З анкети- заяви від 02.11.2010 року вбачається, що [PERSON] підписав анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку (а.с. 21). До позову додано позивачем текст Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», розрахунок заборгованості та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких відсутній підпис відповідача, який би підтверджував його ознайомлення з даними документами (а.с.4-12, 22-48 ). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість [PERSON] перед банком, яку позивач просить стягнути станом на 30.11.2020 року становить 25997,84 гривень, з яких: 24375,58 грн.- заборгованість за тілом кредита, в тому числі - 20,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредита та 24355,58 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита, 1622,26 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Як вбачається із витягу з особистого рахунку позичальника, останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 28.11.2020 року (а.с.12-13). Наданими позивачем доказами підтверджується, що між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким йому було надано кредитні картки: № [NUMBER] від 29.11.2013 року термін дії якої до 09/16, № [NUMBER] від 14.04.2015 року темін дії якої до 03/18, № [NUMBER] від 05.05.2018 року термін дії якої до 03/22 (а.с.20). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК Україним позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту стягнути і інші складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на його сайті, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, про можливість списання коштів з тіла кредиту на погашення відсотків, про зарахування повернутих сум саме на погашення відсотків та їх розмір, про односторонню зміну банку кредитного ліміту чи процентної ставки, що неодноразово відбувалось за час дії договору кредиту. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника від 02.11.2010 року, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.11.2010 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, на підставі яких банком нараховано, зазначений в позові, сукупний розмір заборгованості. Тому, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст.і 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Судом встановлено, що згідно довідки (а.с.20) з листопада 2013 року і по даний час у відповідача було три активні банківські картки, якими він користувався, з яких списувалися і переводилися кошти, та які відповідач поповнював. Суду не надано відомостей, на яких саме умовах було видано всі три картки, в якому розмірі взаємні перекази по картками можна вважати списанням чи погашенням заборгованості відповідача саме за договором від 02.11.2010 року, а з наданого розрахунку заборгованості неможливо з`ясувати з якої саме картки здійснювалося зняття та поповнення коштів. Крім того суд зазначає щодо простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. Водночас правові підстави для стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту у суду відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 02.11.2010, яка підписана [PERSON] , та оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, з огляду на наведене вище. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 190/1419/19. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений міцж сторонами кредитний договір від 02.11.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту( користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ " ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк( термін) виконання боржником обов"язку визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов"язання виконання боржником обов"язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір яких підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою за договором. Із поданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 31.01.2020 року відповідно до відомостей, які містяться в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 15.08.2018 року йому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 17000 гривень. Представлений позивачем до суду розрахунок має графи «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Складова погашення за наданим кредитом» та «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості». Станом на 15.08.2018 року заборгованість [PERSON] перед відповідачем, згідно графи «Складова заборгованості за наданим кредитом» становила 6136, 38 грн. Відповідно до графи « Витрати клієнтом кредитних коштів» за період з 15.08.2018 року по 30.11.2020 року [PERSON] було витрачено 11597,48 грн. кредитних коштів. З урахуванням « Складової заборгованості за наданим кредитом» та «Витрат клієнтом кредитних коштів» в період з 15.08.2018 року по 30.11.2020 року [PERSON] було заборговано та витрачено 17733,86 грн. (6136,38 грн. + 11597, 48 грн.). За вказаний період [PERSON] згідно графи « Складова погашення за наданим кредитом» вніс 16120,43 грн. на погашення кредитних коштів. Таким чином, на час звернення позивача до суду відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 1613,43 грн. ( 17733,86 грн. ( витрачені кошти) - 16120,34 грн. ( внесені кошти на погашення) . Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 1613,43 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на просрочення кредиту згідно зі статтею 625 ЦК України. Як вказував сам позивач, кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією та діє до останнього календарного дня вказаного місяця, строк перевипущеної картки відповідача - до останнього дня 03.2022 року. Таким чином, враховуючи, що строк дії картки не закінчився, то вимога до відповідача про сплату відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, є безпідставною та не підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 150,25 грн. На підставі ст.ст. 207, 526, 626,628,633,1048,1049,1050, 1054,1056-1 ЦК України та

Outcome: partial