Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

20.06.2019 позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що в період з 01.08.1986 по 19.02.2008 і з 18.03.2014 по теперішній час він проходить військову службу в Збройних силах України. 07.04.1993 позивача разом із сім`єю в складі трьох осіб, в тому числі дружини [PERSON] та доньки [PERSON] було зарахований на квартирний облік у військовій частині [NUMBER] , в/ч [NUMBER] , Бердичівському об`єднаному військовому комісаріаті. 29.12.2007 він був звільнений з військової служби за станом здоров`я, але 18.03.2014 позивач був призваний до ЗСУ згідно закону України "Про часткову мобілізацію". З довідки № 1294 від 25.03.2016 квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони України м. Житомир позивачу стало відомо, що він перебував на квартирному обліку в період з 07.04.1993 по 28.01.2000. Таким чином, позивач вважає, що його разом з сім`єю було знято з квартирного обліку 28.01.2000. В подальшому, 27.12.2016 позивача було зараховано на квартирний облік у в/ч [NUMBER] ( [NUMBER] ) в складі сім`ї одна особа в загальну чергу з 27.12.2016 в першочергові списки як учасника бойових дій. 06.12.2017 зарахований на квартирний облік у в/ч [NUMBER] в загальну чергу з 27.12.2016 в першочергові списки як учасник бойових дій в складі сім`ї дві особи, в тому числі [PERSON] . Про наявність рішення про зняття його з квартирного обліку в 2000 році він не знав, оскільки про розгляд такого питання його не повідомляли. В період з травня по серпень 2018 року позивач звертався до правонаступника в/ч [NUMBER] в/ч [NUMBER] м. Бердичів Житомирської області з метою з`ясування причини зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку 28.01.2000. На вказані звернення позивачем отримано відповідь, що в переданих протоколах в/ч [NUMBER] відсутня інформація про зняття його з квартирного обліку. Ні позивача, ні членів його сім`ї житлом забезпечено не було. Позивач вважає, що 28.01.2000 його було незаконного знято з квартирного обліку у в/ч [NUMBER] , правонаступником якої є в/ч [NUMBER] . В свою чергу, житлова комісія в/ч [NUMBER] також відмовила йому в зарахуванні на квартирний облік з 28.01.2000, посилаючись на відсутність повної інформації про попередній термін перебування на квартирному обліку та відсутність інших документів та відмовила зарахувати позивача у списки осіб, які мають право на позачергове отримання житлового приміщення у зв`язку з відсутністю підстав. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про визнання незаконними дій в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] [INFO] , правонаступником якої є відповідач ВЧ [NUMBER] Міністерства оборони України в особі житлової комісії Бердичівського гарнізону Житомирської області, щодо зняття позивача з 28.01.2000 та членів його сім`ї з квартирного обліку та виключення зі списку осіб, які користуються правом на одержання житлових приміщень та зобов`язання ВЧ [NUMBER] Міністерства оборони України у особі житлової комісії поновити позивача разом із сім`єю в складі трьох осіб, а саме: позивача, його дружину [PERSON] та дочку [PERSON] на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] Міністерства Оборони України та включити його до списку осіб, що користуються правом на одержання житлових приміщень з 28.01.2000, з врахуванням строку перебування на квартирному обліку з 07.04.1993. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.07.2019 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.08.2019 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача в/ч [NUMBER] мотивований тим, що у ЗСУ порядок перебування військовослужбовців, та осіб звільнених з військової служби регламентувався, зокрема, наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України", який втратив чинність 10.11.2006. З 07.04.1993 позивач перебував на квартирному обліку у ВЧ [NUMBER] , ВЧ [NUMBER] . Згідно витягу з послужного списку позивача, він в період з 08 травня 1997 року по 28 січня 2000 рік проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] (м. Бердичів Житомирської області), після чого був переміщений для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини (в/ч [NUMBER] , м. Бердичів Житомирської області). Саме 28.01.2000 позивача було знято з квартирного обліку. Сама ж військова частина [NUMBER] була розформована в 2000 році, про що йдеться в листі начальника КЕВ м. Житомир від 08.06.2018. Тому причини та підстави зняття позивача з квартирного обліку 28.01.2000 житловою комісією військової частини [NUMBER] є цілком очевидними - переміщення військовослужбовця до нового місця служби та неможливості залишення на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] , у зв`язку з її розформуванням, що передбачено вказаним вище Положенням. Тому представник відповідача вважає, що в житлової комісії військової частини [NUMBER] були всі законні підстави для зняття позивача з квартирного обліку, а тому також вважає безпідставним твердження позивача про незаконність зняття його з квартирного обліку у зв`язку з неповідомленням про час і місця розгляду вказаного питання. Так, Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень, затверджених наказом МОУ від 06.10.2006 № 577 в якій передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання про взяття на облік має право перебувати на засіданні, та на яку посилається позивач, вступила в силу лише з 10.11.2006. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача в/ч [NUMBER] поновити позивача з сім`єю в складі трьох осіб на квартирному обліку з 07.04.1993, представник вважає її безпідставною. Так, згідно облікової справи [PERSON] , яку він надав, датою зарахування на квартирний облік було 27 грудня 2016 року. Таким чином, жодних підстав для поновлення його на квартирному обліку з 07.04.1993 немає. Крім того, починаючи з 06.01.2016 позивач є власником квартири [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повній мірі. Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, зокрема, що в позові [PERSON] стверджує, що не знав про факт зняття його з квартирного обліку з 28 січня 2000 року житловою комісією в/ч [NUMBER] , а дізнався про це лише з довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир від 25.03.2016 за № 1294. Тобто, позивачу стало відомо про порушення його прав ще в березні 2016 року, тоді як він звернувся до суду з позовом лише 20.06.2019. Разом з тим, представник відповідача вважає, що строк позовної давності минув ще раніше, оскільки позивач не міг протягом більше ніж 16 років не знати про те, що він не перебуває на квартирному обліку. Зважаючи на викладене, представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмови в позові. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2019 частково задоволено клопотання позивача та його представника, а також задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 22.08.2019 в задоволенні заяви [PERSON] про поновлення строку позовної давності в порядку ст. 127 ЦПК України відмовлено. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.09.2019 продовжено строк проведення підготовчого судового засідання у даній справі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2019 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. 19.11.2019 позивач подав до суду клопотання в якому вказав про причини пропуску строку позовної давності, яке мотивовано тим, зокрема, що про порушення його права він дізнався лише з довідки від 25.03.2016. Позивач не має юридичної освіти та не знає особливостей законодавства щодо взяття та зняття з квартирного обліку, у зв`язку з чим не міг знати, що його права порушуються, тобто, що його зняли з квартирного обліку в 2000 році. Компетентні органи його не інформували з даного приводу. Крім того, в період з 28.05.2016 по 31.07.2017 позивач безпосередньо перебував в зоні АТО та приймав у участь в антитерористичній операції. Також, саме з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався із відповідними запитами до військової частини [NUMBER] в травні, червні та в липні 2018 року. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що причини пропуску вказаного строку були поважними. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини зазначені в позові, зокрема, позивач вказав, що починаючи з 01.08.1986 він проходив військову службу у Збройних силах України. 07.04.1993 його разом із дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] вперше було поставлено на квартирний облік у в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] , Бердичівському об`єднаному військовому комісаріаті на отримання житла. В 2000 році його було переведено в медичне депо військового шпиталю в тому ж місті Бердичів, яке не мало своєї житлової комісії. 29.12.2007 він звільнився з військової служби за станом здоров`я і при звільненні йому не повідомляли про зняття з квартирного обліку. В подальшому, 18.03.2014 згідно Закону України "Про часткову мобілізацію" він продовжив нести військову службу. 07.03.2015 його було направлено для проходження служби до м. Коломия, і місце дислокації військової частини постійно змінювалось. Житлова комісія в м. Коломия була створена лише в кінці 2016 року, оскільки до цього не було зареєстровано частину, як юридичну особу, а тому на квартирний облік його взяли лише 27.12.2016. Про зняття з квартирного обліку в 2000 року він дізнався лише в березні 2016 року. Жодного рішення про зняття з квартирного обліку він немає. На його звернення в/ч [NUMBER] йому надала лише довідку. В 2000 році житлова комісія мала право зняти військовослужбовця з обліку лише в разі його переведенні на службу до іншого гарнізону. Таке рішення оформлюється відповідним протоколом. В 2016 році він дійсно набув право власності на квартиру, однак це не було забезпечення житлом, а було спадкування. Дана обставина не має значення, оскільки він не приватизував та не отримував житло. З 25.05.2016 по 02.08.2017 він перебував в АТО. В травні, червні та липні 2018 року звертався до в/ч [NUMBER] із запитами про зняття з квартирного обліку, однак причин йому не повідомили. 06.06.2018 звернувся до в/ч [NUMBER] з питанням про поновлення його на квартирному обліку з 07.04.1993, однак йому було відмовлено, оскільки він числиться в загальній черзі з 27.12.2016. Заперечував проти доводів представників відповідача з приводу того, що облікова справа зберігається у нього, а з приводу наявності у нього оригіналів окремих документів, що стосуються його квартирного обліку пояснив, що це другі примірники таких документів. Також стверджував факт того, що в 2000 році усі облікові справи зберігались в секретаря житлової комісії і на руки вони військовослужбовцям не видавались. Представник відповідача в/ч [NUMBER] в судовому засіданні позов не визнав з підстав зазначених у відзиві, а також в заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Так, зокрема, пояснив суду, що в 2017 році [PERSON] звертався до житлової комісії і надав облікову справу та документи для квартирного обліку і його було зараховано на квартирний облік з 27.12.2016 так, як і за попереднім місцем служби. В 2018 році він звертався із рапортом про зміну дати зарахування на квартирний облік з 07.04.1993, але йому було відмовлено. При переміщенні військовослужбовців в інший населений пункт його знімають з обліку і справу передають не залежно від того є чи немає житлової комісії. Крім того, коли в 2000 році його було переведено у в/ч [NUMBER] м. Бердичів, він повинен був стати на облік у військовий комісаріат, що передбачено Інструкцією, затвердженою наказом № 577 від 2006. Позивач мав би знати, що його зняли з обліку. Ймовірно, що при переведенні з в/ч [NUMBER] до в/ч [NUMBER] м. Бердичів, позивача було знято з квартирного обліку. Облікові справи зберігаються протягом п`яти років, а потім знищуються. Можливо облікову справу видали позивачу на руки, і вона досі в нього, про що свідчить наявність у позивача оригіналів окремих документів, що стосуються його обліку. Також зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки протягом 16 років, тобто з 2000 по 2016, коли як зазначає позивач він дізнався про порушення його прав, він мав знати про таку обставину. Зважаючи на викладене, просив також застосувати наслідки спливу строку позовної давності, згідно поданої заяви та відповідно відмовити в позові. Представник відповідача в/ч [NUMBER] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 19.11.2019 проти задоволення позову заперечив, оскільки жодним доказом не підтверджується незаконність зняття позивача з квартирного обліку. В 2016 році позивач набув право власності на квартиру, що є підставою для відмови в прийнятті на квартирний облік. Інформація про підстави зняття позивача з обліку відсутня. Вважає, що 28.01.2000 його було знято з квартирного обліку, оскільки його перевели на інше місце служби. Куди передали облікову справу йому не відомо. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі (Т.1, а.с. 87, Т.2, а.с. 1). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Позов підтримали (Т.1, а.с. 129,131). Заслухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, відзив, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та про причини пропуску такого строку, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позову враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на військовій службі з 01.08.1986 по 19.02.2008 та з 18.03.2014 по даний час. Дані обставини підтверджуються витягами з послужного списку позивача. З наданої суду копії довідки № 1294 від 25.03.2016 виданої начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир слідує, що [PERSON] перебував на квартирному обліку у в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] з 07 квітня 1993 року по 28 січня 2000 року, складом сім`ї 3 особи. Житлом за рахунок Міністерства оборони України з 15 квітня 1993 року по 19 лютого 2008 року та з 18 березня 2014 року по 07 березня 2015 року не забезпечувався (т.1,а.с.40). На підтвердження зарахування позивача разом із сім`єю, до складу якої входили також [PERSON] та [PERSON] на час зарахування на квартирний облік) О.В. на квартирний облік у в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] з 07.04.1993 суду надано оригінали та ксерокопії: рапорту позивача від 17.03.1993; виписки з протоколу № 4 засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] від 07.04.1993; рапорту від 17.01.1996; виписки з протоколу № 2 засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] від 20.01.1996; витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] від 12.06.1997 та виписки з особової справи [PERSON] , згідно якої він одружений з [PERSON] та має дочку [PERSON] (Т.1,а.с.33-37, 185-190). Крім того, така обставина не заперечувалась представниками відповідачів в судових засіданнях. Як слідує з вказаного вище витягу з послужного списку позивача, 19.02.2008 його було звільнено зі служби. З 18.03.2014 він продовжив проходження військової служби в м. Бердичів Житомирської області та з 28.08.2014 був переведений на службу до м. Коломия Івано-Франківської області. З матеріалів облікової справи в/ч [NUMBER] ( [NUMBER] ) слідує, що протоколом № 7 від 27.12.2016 [PERSON] було зараховано на квартирний облік з 27.12.2016, включено в книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії в/ч, включено в списки військовослужбовців, які мають право на отримання житлових приміщень встановленим терміном з 27.12.2016. Згідно довідки № 15/351 від 22.02.17 [PERSON] перебував на квартирному обліку у Коломийському гарнізоні та військовій частині польова пошта [NUMBER] з 27.12.2016 зі складом сім`ї 1 (одна) особа. Дані обставини також зазначені в рапорті самого [PERSON] від 30.10.2016 та в копії витягу з протоколу № 5 засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] від 06.12.2017. При переведенні до в/ч [NUMBER] , [PERSON] було зараховано на квартирний облік з 27.12.2016, включено в книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов в/ч [NUMBER] під № 21, у складі сім`ї двох осіб, в тому числі дружини позивача [PERSON] . Дана обставина підтверджується матеріалами облікової справи [PERSON] у в/ч [NUMBER] , копією рапорту [PERSON] та витягом з протоколу № 5 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] . В подальшому позивач звернувся до житлової комісії в/ч [NUMBER] із рапортом щодо зарахування його на квартирний облік з 07 квітня 1993 року та включення в списки осіб, які мають право на позачергове отримання жилого приміщення. За наслідками розгляду вказаного рапорту було прийнято рішення про залишення дати зарахування на квартирний облік [PERSON] без змін з 27.12.2016. Вказане рішення оформлене у виді протоколу № 12 від 06.06.2018. З витягу такого протоколу слідує, що фактично єдиною підставою для відмови в зарахуванні [PERSON] на квартирний облік з 07 квітня 1993 року та включення в списки осіб, які мають право на позачергове отримання жилого приміщення стало те, що 07.04.1993 його було зараховано на квартирний облік у в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] [INFO] ) та 28.01.2000 знято з квартирного обліку. Разом з тим, підстав зняття не встановлено (т.1,а.с.25). Вказане рішення житлової комісії в/ч [NUMBER] позивачем оскаржено не було, як і усі попередні що стосувались питань його квартирного обліку. В даному випадку позивач звернувся до суду з вимогою про визнання незаконними дій в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] [INFO] , правонаступником якої є відповідач - в/ч [NUMBER] щодо зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку з 28.01.2000 та поновлення на такому обліку. Заперечуючи проти задоволення позову, представники відповідачів посилались на ряд різних обставин, зокрема, на ту обставину, що в 2016 позивач набув право власності на нерухоме майно в Житомирській області, в порядку спадкування. Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 65854642 від 15.08.2016 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51457451 від 06.01.2016 слідує, що позивач дійсно 06.01.2016 набув право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (т.1,а.с.69-73,127). Також, з довідки № 2895 від 01.11.2016 виданої міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 слідує, що з 07.11.2003 по 23.08.2016 [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою (Т.1,а.с.76). Разом з тим, як уже зазначалось вище позивач просить, зокрема, визнати незаконними дії що зняття його з квартирного обліку в 2000 році, тобто така обставина ще не існувала на той час. Натомість, на час зарахування позивача на квартирний облік у в/ч [NUMBER] вказана обставина вже мала місце, однак йому в зарахуванні на квартирний облік відмовлено не було. Також, в подальшому, при зверненні щодо зарахування на квартирний облік у в/ч [NUMBER] позивачу також відмовлено не було. Крім того, з аналізу змісту Положення слідує, що службовим житлом особа забезпечується саме у зв`язку із несенням служби не за основним місцем проживання або у зв`язку з його зміною в цілях такої служби. Так, зокрема, п.1 Положення визначав, що це Положення встановлює порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок* та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил України. За рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом за місцем служби військовослужбовці та члени їх сімей (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), які проходять військову службу у військових частинах, в установах, на підприємствах, в організаціях (у тому числі і в госпрозрахункових), військових навчальних закладах, військових комісаріатах, санаторіях, поліклініках, госпіталях, військових прокуратурах, військових судах, комендатурах, квартирно-експлуатаційних частинах (КЕЧ) районів, кафедрах (факультетах, відділеннях) військової підготовки цивільних вищих навчальних закладів, інженерно-технічних батальйонах, в єдиній системі управління повітряним рухом, військових представництвах на підприємствах та в організаціях (установах), лінійних органах військових сполучень на залізничному, водному і повітряному транспорті, Товаристві сприяння оборони України та Військах цивільної оборони України**. З 08.07.2017 і по час вирішення даного спору позивач проходить військову службу в смт. Ямпіль Вінницької області. Більше того, як вже зазначено вище, єдиною причиною відмови позивачу щодо зарахування його на квартирний облік з 07 квітня 1993 року та включення в списки осіб, які мають право на позачергове отримання жилого приміщення при вирішенні даного питання житловою комісією в/ч [NUMBER] було відсутність інформації щодо продовження його обліку після 28.01.2000. Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями\~Житлового кодексу УРСР, а також спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок забезпечення військовослужбовців житлом. Так, відповідно до частини першої статті 12\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами. За загальним правилом встановленим ст.\~40\~ЖК Української\~РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Аналогічні норми містились в п. 13 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України зі змінами та доповненнями, затвердженого наказом Міноборони України від 03 лютого 1995 року №20, який втратив чинність 10.11.2006. Так було передбачено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік. З витягу із послужного списку [PERSON] слідує, що 28.01.2000 його дійсно було переміщено з в/ч [NUMBER] м. Бердичів Житомирської області до в/ч [NUMBER] м. Бердичів Житомирської області (т.1,а.с.74). Таким чином, зважаючи на встановленні обставини суд вважає безпідставними заперечення представників відповідачів з приводу можливості зняття позивача з квартирного обліку 28.01.2000 року у зв`язку з його вибуттям на нове місце служби, оскільки він продовжив службу в тому ж самому населеному пункті. В судовому засіданні встановлено, що саме 28.01.2000 військову частину [NUMBER] м. Бердичів Житомирської області, правонаступником якої є відповідача в/ч [NUMBER] було розформовано. Дана обставина не заперечувалась представниками відповідачів. Пунктом 37 вказаного вище Положення передбачалось, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Тобто, факт розформування військової частини жодним чином не впливав на право позивача на продовження квартирного обліку і такої підстави для зняття з обліку законодавство не передбачало в 2000 році. З аналізу вказаного вище Положення слідує, що обов`язок ведення, передачі та знищення облікових справ військовослужбовців покладався саме на осіб, які здійснюють квартирний облік, а не на військовослужбовців, про що зазначав в судовому засіданні представник відповідача в/ч [NUMBER] . З листа № 2308 від 02.11.2006 Бердичівської квартирно-експлуатаційної частини слідує, що в зв`язку з реформуванням в 2000 році в/ч [NUMBER] ОНЦ в Бердичівську КЕЧ району на зберігання були передані книги протоколів засідань житлових комісій в/ч [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Житлові комісії в/ч [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] книги протоколів КЕЧ району не передали (т.1,а.с.163). Зі змісту архівної довідки № 179/1/16685 від 30.10.2019 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України слідує, що в документах в/ч [NUMBER] , м. Бердичів та військової частини [NUMBER] (з 01 жовтня 1998 року - в/ч [NUMBER] ) м. Бердичів, які знаходяться на зберіганні в архіві, інформація щодо перебування на квартирному обліку [PERSON] відсутня. Книги квартирного обліку (списки), книги реєстрації рапортів про взяття на квартирний облік військовослужбовців, протоколи та рішення житлових комісій в/ч [NUMBER] та в/ч [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) на зберігання до архіву не надходили, відомості про їх місцезнаходження відсутні (т.2,а.с.5). На неодноразові звернення позивача до житлової комісії в/ч [NUMBER] , м. Бердичів Житомирської області, яка є правонаступником в/ч [NUMBER] , м. Бердичів Житомирської області, йому було повідомлено, що в переданих протоколах в/ч [NUMBER] де зазначено проходження [PERSON] військової служби, відсутня інформація про його зняття з квартирного обліку (т.1,а.с.17-21). Таким чином, в ході судового розгляду сторонами не надано суду жодного письмового доказу зняття [PERSON] з квартирного обліку 28.01.2000, однак саме з цієї дати припиняється будь-яка інформація з приводу такого обліку. Також, в ході розгляду справи суду не повідомлено про обставини, які б могли слугувати підставою для втрати позивачем права на квартирний облік 28.01.2000, а також не надано докази таких обставин. В судовому засіданні представник відповідача в/ч [NUMBER] висловив припущення, що при переведенні позивача з в/ч [NUMBER] м. Бердичів до в/ч [NUMBER] м. Бердичів, його було знято з квартирного обліку у зв`язку з реформуванням військової частини, а облікову справу видали особисто позивачу. Разом з тим, на підтвердження таких обставин суду не надано жодного доказу. Частиною 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді даної справи суд зважає на те, що зняття з квартирного обліку є активною дією, тобто уповноважена особа має прийняти відповідне рішення. Разом з тим, доказів вчинення таких дій суду надано не було. Також про наявність відповідного рішення не свідчить жоден доказ, який міститься в матеріалах справи. Тобто, з аналізу встановлених обставин та положень вказаних вище норм суд приходить до переконання, що при ліквідації зазначеної вище військової частини 28.01.2000 не приймалось жодного рішення щодо квартирного обліку позивача так, як і не було вчинено жодної дії щодо продовження такого обліку за новим місцем служби, у військовому комісаріаті та в КЕЧ району. Таким чином суд вважає, що позовна вимога про визнання незаконними дій в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] [INFO] , правонаступником якої є відповідач військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України в особі житлової комісії Бердичівського гарнізону Житомирської області, щодо зняття позивача з 28.01.2000 та членів його сім`ї з квартирного обліку та виключення зі списку осіб, які користуються правом на одержання житлових приміщень задоволенню не підлягає. Щодо іншої позовної вимоги про зобов`язання військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України у особі житлової комісії поновити позивача разом із сім`єю в складі трьох осіб, а саме: позивача, його дружину [PERSON] та дочку [PERSON] на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] Міністерства Оборони України та включити його до списку осіб, що користуються правом на одержання житлових приміщень з 28.01.2000, з врахуванням строк перебування на квартирному обліку з 07.04.1993 суд зазначає таке. Відповідно до\~ст. 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно зі ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме згоду придбати житло у власність. Враховуючи те, що позивач, як військовослужбовець з 07.04.1993 набув право на перебування на квартирному обліку, а з 28.01.2000 він з такого обліку фактично зникає і доказів втрати такого права в період з 28.01.2000 по 27.12.2016 суду не надано суд вважає, що такі обставини є порушенням його прав і матеріали справи свідчать лише про те, що про порушення такого права позивач дізнався 25.03.2016. З даним позовом до суду позивач звернувся лише 20.06.2019. Тобто, строк позовної давності, який в даному випадку становить три роки дійсно пропущено, про що заявляв в ході розгляду справи представник відповідача і який просив суд застосувати наслідки спливу такого строку та відмовити в задоволенні позову. Разом з тим, позивач надав суду заяву в якій зазначив про обставини, які зумовили пропуск такого строку та додав до неї відповідні документи. Так, зокрема, з довідки [INFO] № 35 від 20.08.2019 слідує, що [PERSON] в період з 28.05.2016, тобто через три дні після отримання довідки і, по 31.07.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі і районах проведення антитерористичної операції, а саме в населеному пункті Єлизаветівко Донецької області, н.п. Врубівка Луганської області (т.1,а.с.82). Враховуючи вказані вище обставини пропуск такого строку не є значним, оскільки становить менше трьох місяців. Так, за загальним правилом, встановленим ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом\~ст. 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач протягом шістнадцяти років не міг не знати про його зняття з квартирного обліку, суд не вважає доведеним, оскільки, як вже зазначалось вище, саме на державу покладається обов`язок зарахування, ведення та припинення квартирного обліку. Вказані обставини, в свою чергу, свідчать про обов`язок державних органів доводити до відома особи, зокрема, про зняття її з квартирного обліку. Разом з тим, таких доказів суду також надано не було. Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» (Llhanv. Turkey), заява № 22277/93, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Зважаючи на викладене суд вважає, що причини пропуску позивачем строку позовної давності дійсно є поважними, а відтак його порушене право підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні даного спору суд також зважає на положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно абзацу 4 п. 11 вказаного вище Положення, військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні, зокрема, на рівнозначну посаду, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень. Зважаючи на положення вказаних вище норм, дію принципу верховенства права, а також на те, що позивач обрав саме такий спосіб захисту своїх прав суд вважає, що вказану позову вимог слід задовольнити частково та зобов`язати в/ч [NUMBER] Міністерства оборони України у особі житлової комісії поновити позивача разом із сім`єю в складі саме двох осіб, а саме: позивача та його дружини [PERSON] на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] Міністерства Оборони України та включити його до списку осіб, що користуються правом на одержання житлових приміщень з 28.01.2000, з врахуванням строк перебування на квартирному обліку з 07.04.1993 Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовної вимоги суд враховує те, що при зарахуванні позивача на квартирний облік у в/ч [NUMBER] м. Бердичів Житомирської області, його було зараховано лише в складі сім`ї двох осіб, в тому числі його дружини [PERSON] , а також те, що на час ухвалення даного рішення дочка позивача уже є повнолітньою, заміжньою та як пояснив сам позивач вона проживає з сім`єю в іншому місті. Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у виді судового збору з відповідача військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України в особі житлової комісії на користь позивача судові витрати у виді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст.\~24,\~47\~Конституції України, п. 1, 11, 13, 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України зі змінами та доповненнями, затвердженого наказом Міноборони України від 03 лютого 1995 року №20, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 40 Житлового кодексу УРСР, ст. 253,255, 256, 257, 260 ЦК України та

Outcome: partial