Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] 04.07.2013 р. звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області про стягнення моральної шкоди, в якому зазначив, що він працював на ЗАТ "Донецько-Курахівський машинобудівний завод". Внаслідок нещасного випадку на виробництві, він отримав трудове каліцтво, за результатами якого складено акт за формою Н1 від 03.12.2004 р. Висновком МСЕК йому встановлено 25 відсотків втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми він знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що порушило його особисті немайнові права, у зв,язку з чим переносив моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 10000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області Шашков В. В. у судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, згідно з Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 р. №717-V (набрав чинності 20.03.2007р.) фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує моральну шкоду працівникам, оскільки відшкодування вищезазначеним законом не передбачено. Відповідно до підпункту пункту 44 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", прийнятий Верховною Радою України 28 грудня 2007 року (який набрав чинності з 01.01.2008 р.), внесені зміни до п. 3 розділу ХІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а саме: в абз. 3 виключені слова "і моральної (немайнової)" та доповнено новим абзацом такого змісту "відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008 року". Документи, на які посилається позивач, а саме - довідка МСЕК та акт про нещасний випадок за формою Н 1 є документами, що підтверджують факт нещасного випадку і встановлення зв,язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Враховуючи норми ст. 237-1 Кодексу України про працю, моральна шкода повинна відшкодовуватися власником підприємства або уповноваженим ним органом внаслідок порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно копії акту № 5 від 03.12.2004 р. за формою Н-1 з позивачем 01.12.2004 року у ЗАТ "Донецько-Курахівський завод" стався нещасний випадок на виробництві. Згідно копії довідки Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії ДОН-04 № 074570 [PERSON] оглянуто 05.08.2005 р. та встановлено у зв,язку з трудовим каліцтвом ступінь втрати професійної працездатності 25 відсотків, дата переогляду 05.08.2006 р. При вирішенні питання про право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Оскільки втрату працездатності [PERSON], згідно висновку МСЕК від 05.08.2005 року вперше встановлено з 05.08.2005 року, право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до набрання чинності як Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", так і Законом України "Про Державний бюджет України на 2007", якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. На підставі положень ст. 58 Конституції України дія нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. Відповідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. У зв'язку з вищезазначеним, посилання представника відповідача на те, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків не відшкодовується моральна (немайнова) шкода працівникам, суд не приймає до уваги. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області, оскільки стійку втрату працездатності у зв,язку з травмою на виробництві йому було встановлено вперше у період із 01.04.2001 р. по 31.12.2005 р., під час дії законодавчих актів, які надавали йому таке право. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стійка втрата працездатності позивача у розмірі 25 відсотків внаслідок каліцтва, встановлена йому довідкою Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії ДОН-04 № 074570 від 05.08.2005 р., змушувала його докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральну шкоду позивачеві дійсно було заподіяно. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, характер, тривалість втрати позивачем працездатності, а саме те що [PERSON] було встановлено втрату працездатності 05.08.2005 р. та дату переогляду втрати працездатності було призначено на 05.08.2006 р. але зазначений перегляд ним не пройдено у зв'язку з чим на теперішній час ступень втрати працездатності у позивача відсутній, тобто втрата працездатності тривала протягом одного року. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 5000 гривень, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] і він є достатнім для відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, спричиненої йому втратою працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок трудового каліцтва, який тривав протягом одного року. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. На підставі ч. 1 п. 2 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ч. 1 п. 18 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Виходячи з наведено, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: partial