Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

31 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись при цьому на наступні обставини. Згідно з розпорядженням №26-ос від 19.03.2013 року. [PERSON] було прийнято на роботу з 21.03.2013 року водієм другого класу. Розпорядженням №38-ос від 21.05.2018р. [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі його заяви від 21.05.2018р. Позивач вважає проведене звільнення таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства та його дійсній волі, оскільки 22.05.2018 року він уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ України про проходження військової служби у Національній гвардії України на посаді рядового складу строком на 3 роки та повідомив про це відповідача, вказавши про підставу звільнення у заяві від 21.05.2018р. До моменту звернення до суду із позовом, відповідач добровільно не поновив його на посаді та ніяких додаткових роз'яснень не надав. Враховуючи наведене, позивач просить суд поновити його на посаді водія другого класу Новотроїцької селищної ради Волноваського району з 21 травня 2018 року. Також просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 травня 2018р. та відшкодувати спричинену незаконним звільненням моральну шкоду, яку він оцінює у 2000 гривень. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали оголошені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області Мацуй О.І., присутня у залі суду, не визнала позовні вимоги, надала відзив, зі змісту якого вбачається незгода із діями самого позивача, який змінював кілька разів причину звільнення, переписував заяви про звільнення та дати самого звільнення. Вважає відсутній факт спричинення позивачу моральної шкоди та просить суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсягу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсягу з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження №26-ос від 19.03.2013 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу до Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області з 21.03.2013 року водієм другого класу. За змістом укладеного контракту від 22.05.2018р. між [PERSON] та Міністерством внутрішніх справ України про проходження військової служби у Національній гвардії України, позивач прийнятий на військову службу за контрактом, тому відносини, що склались між ним та відповідачем, регулюються нормами ст.. 119 КЗпП України та законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 року (зі змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі, судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Так, згідно з вимогами ч. 2,3 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Тобто, всупереч вимог діючого трудового законодавства, та іншої вищевказаної похідної нормативної бази, відповідач - Новотроїцька селищна рада Волноваського району Донецької області - здійснив звільнення позивача [PERSON] розпорядженням №38-ос від 21.05.2018р., незважаючи на наявну у його заяві про звільнення інформацію, про початок військової служби. Також суд зауважує, що відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303\\2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1-126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено проведення часткової мобілізації. Також, згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405\\2014, у Донецькій та Луганський областях проводиться Антитерористична операція. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, які спрямовані на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України,інших військових формувань - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до вимог ст..11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На даний час, відповідних рішень Президентом України не приймалось, у зв»язку із чим, суд вважає, що на території України, до теперішнього часу, діє особливий період. Враховуючи наведене, судом встановлений факт порушення відповідачем прав позивача [PERSON] щодо його незаконного звільнення, як військовослужбовця, якому надаються гарантії та пільги, у період дії особливого періоду, які підлягають відновленню, шляхом визнання незаконним розпорядження про його звільнення та поновлення на посаді. Крім того, підлягають задоволенню й похідні вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку впродовж проходження військової служби в Національній гвардії України до закінчення дії контракту на підставі ст..ст. 116, 117 КЗпП України. Враховуючи той факт, що встановленим порушенням вимог діючого трудового законодавства під час звільнення - позивачеві спричинена моральна шкода, на підставі чого, положення позивача зазнало суттєвих змін - погіршився налагоджений уклад його життя та життєвих зв'язків, нормалізація яких вимагає додаткових зусиль, він почував себе морально пригнічено та така ситуація є прямим наслідком дій відповідача у зв'язку із проведеним незаконним звільненням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Також підлягають стягненню з Новотроїцької селищної ради Волноваського району на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) гривень 80 копійок. Також суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді водія другого класу Новотроїцької селищної ради Волноваського району та в частині виплати йому середнього заробітку за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved