Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач з [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «Захід-Хліб-Збут - 2002», третьої особи [PERSON] про стягнення втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що Близько 07 години 00 хвилин 25 лютого 2012 року водій [PERSON] керуючи автопоїздом, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече» в напрямку від м.Тернополя до м.Теребовля. На 350 км. вказаної автодороги наближаючись до с.Кровінка Теребовлянського р-ну водій [PERSON] допустив перекидання автопоїзду у складі сідлового тягача «КАМАЗ-5320» р.н. [NUMBER] і напівпричепу «ОДАЗ- 9370» р.н. [NUMBER] на лівий бік та його подальший виїзд на смугу зустрічного руху. Внаслідок перекидання і виїзду на смугу зустрічного руху [PERSON] , допустив зіткнення з технічно справним автомобілем «Мercedes-Benz-308» р.н. [NUMBER] ., під керуванням водія [PERSON] . У результаті зіткнення транспортних засобів позивач [PERSON] (далі Позивач), отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді середньо-важкого забою головного мозку, чисельних переломів склепіння і лицевого черепа, з поширенням лінії перелому на його основу, рани лобової ділянки справа та синців повік і крововиливів у сполученні оболонки очей, травми правої ноги у вигляді відкритих переломів нижньої третини стегнової кістки і верхньої третини великогомілкової, закритого перелому таранної кістки стопи, закритого переломо-вивиху п`яткової кістки, рани стегна та рани і садна гомілки, закритого перелому правої ключиці та забою грудної клітки, із розвитком після травматичного характеру запальних змін у легенях, які згідно висновку експерта № 1021 від 22.06.2012р., відповідно до п. п. 2.1.2. і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року [PERSON] було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до кримінальної відповідальності за злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України. На момент ДТП (25 лютого 2012 року) [PERSON] , перебував в трудових відносинах з відповідачем ПП «Захід-Хліб-Збут-2002». Після ДТП 25 лютого 2012 р., яка сталася з вини [PERSON] , позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, проходив лікування, і в подальшому Теребовлянською МСЕК 14.06.2012 р., йому було встановлено І «Б» групу інвалідності від загального захворювання з 14.06.2012 р. по 01.07.2014 р. та продовжено І «Б» групу інвалідності з 05.06.2013 р. по 01.07.2014 р. та з 26.06.2014 р по 01.07.2015 р. З 30.06.2015 р. по 01.07.2016 р., позивача переведено на другу групу інвалідності від загального захворювання в зв`язку з покращенням функціонального стану організму, а також продовжено в подальшому з 19.08.2016 р. по 01.09.2018 р. Оскільки отримані ним травми під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.02.2012 року, привели до стійкої втрати загальної працездатності, просить стягнути з відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» 11 207, 20 грн., втраченого заробітку за період з 14.06.2012 р. по 05.06.2013 р.; 12 150, 20 грн., втраченого заробітку за період з 26.06.2014 р. по 30.06.2015 р.; 11 620, 92 грн., втраченого заробітку за період з 30.06.2015 р. по 01.07.2016 р.; 23 389, 09 грн., втраченого заробітку за період з 19.08.2016 р. по 01.09.2018 р., разом 69 887, 41 грн., втраченого заробітку, пропорційно до ступеня втрати ним працездатності. 06 березня 2018 року судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом. 05 квітня 2018 року представник відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» подав суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що цивільно-правова відповідальність водія сідлового тягача «KAMA3-5320» реєстраційний номер [NUMBER] і напівпричепу «ОДАЗ-9370» реєстраційний номер [NUMBER] на момент скоєння ДТП була забезпечена полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» згідно полісів № АА/7073910 та № АА/7073901 строк дії яких з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року у справі № 595/539/16 - визнано мирову угоду між позивачем [PERSON] та ПрАТ «УПСК» за умовами якої сторони дійшли згоди, що розмір відшкодування ПрАТ «УПСК» перед позивачем становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Також умовами угоди погоджено, що позивач з моменту підписання цієї мирової угоди та затвердження її судом, і належного її виконання, не матиме жодних майнових вимог та претензій «УПСК» з приводу виплати відшкодування по факту настання події в результаті якої у ПрАТ «УПСК» виник обов`язок здійснити виплату по відшкодуванню шкоди, а саме дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 25.02.2012 р. на 350 км. автодороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече» на під`їзді до Теребовлянського району, за участі забезпечених в ПрАТ «УПСК» транспортного засобу «КАМАЗ-5320» д.н. [NUMBER] та напівпричепу «ОДАЗ-9370» д.н. [NUMBER] і транспортного засобу «Мercedes-Benz-308» д.н. [NUMBER] . Оскільки позивач отримав відшкодування усіх видів завданої йому шкоди та взяв на себе зобов`язання не мати жодних майнових вимог з приводу відшкодування по факту настання дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що позивач звернувся до ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» з вимогою про відшкодування завданої шкоди, яка були задоволена ПрАТ «УПСК», як страховиком. Крім того вказує на те, що під час ДТП, яка сталася 25 лютого 2012 року (даний день субота, є вихідним днем) близько 07 години 00 хвилин, та позивач не надав жодних доказів, що встановлюють, чи здійснював водій [PERSON] під час скоєння ДТП свої трудові (службові) обов`язки або самовільно використовував службовий автомобіль для особистих потреб у неробочий час, що має істотне значення для травильного вирішення справи. Виходячи із вищенаведеного вважає, що позивач при зверненні до суду обрав неналежного відповідача (ПП «Захід-Хліб-Збут-2002»), також відсутнє підтвердження факту виконання водієм - [PERSON] своїх трудових обов`язків під час вчинення ДТП, відсутні докази надання інвалідності позивачу (відсутня відповідна довідка), належним чином не визначений відсоток втрати професійної працездатності, а також вимога позивача стягнення втраченого заробітку з ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» суперечить вимогам ст. 1202 ЦК України, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» у повному обсязі. 20 квітня 2018 року представник позивача [PERSON] - адвокат Янчишин В.Й. подав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що Мирова угода затверджена ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року, укладена між [PERSON] та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», стосувалася відшкодування вартості витрат: 59 598 грн. 06 коп. у якості відшкодування вартості витрат пов`язаних з лікуванням та 49 500 грн., у якості відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, а не відшкодування шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, та всіх інших вимог з приводу відшкодування шкоди за фактом ДТП. Таким чином, вимога про відшкодування шкоди завданої стійкою втратою працездатності, заявляється в перше, та у разі її задоволення не буде подвійним відшкодуванням, як помилково вважає відповідач. Право вимоги до ПП «Захід-Хліб-Збут-2002», як до роботодавця особи винної у ДТП - [PERSON] встановлено ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року, а також Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18.06.2013 р. яким встановлено, що водій [PERSON] керуючи технічно несправним автопоїздом у складі сідлового тягача «КАМАЗ-5320» р. н. [NUMBER] і завантаженого мукою вагою 15 тон. Також помилковим вважає твердження відповідача про те, що відсутня довідка встановленого зразка, яка підтверджує інвалідність позивача, оскільки разом з позовною заявою подано відповідні виписки із акту огляду МСЕК за 2012 р., 2013 р., 2014 р., 2015 р., 2016 р. Крім того вважає, що вимоги стягнути втрачений заробіток з ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» не суперечить вимогам cт. 1202 ЦК України, оскільки втрата працездатності позивача розрахована за минулий час, помісячно, що підтверджується відповідним розрахунком (додаток № 10 до позовної заяви). 30.08.2018 року представник відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» подав суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до п. 3 Мирової угоди, позивач [PERSON] , погоджується з тим, що не має та не матиме у ньому ніяких інших вимог аніж ті, що стосуються сплати суми відшкодування в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., зазначеної у Мировій угоді. З даного випливає, що заподіяна шкода була відшкодована позивачу, а вимога відшкодування шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності є такою, що суперечить Мировій угоді затвердженій ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року. Твердження сторони позивача наведене у відповіді на відзив про те, що «Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року, яка набула законної сили, встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 лютого 2012 року, позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження і у нього виникло право вимоги до ПП «Захід-Хліб-Збут-2002», як до роботодавця особи винної у ДТП про стягнення моральної шкоди та вартості пошкодженого автомобіля» не відповідає дійсності, оскільки жодної ухвали з відповідним твердженням 26 січня 2016 року Апеляційний суд Тернопільської області не виносив. Надані позивачем виписки з акту огляду МСЕК лише є доказом факту проходження медичної комісії, та аж ніяк не доводять факт втрати професійної працездатності. Крім того вважає, що позивач ототожнив поняття відшкодування шкоди, з поняттям розрахунку втрати працездатності, що є не правильним. За клопотанням представника відповідача судом 26.11.2018 року залучено до участі у справі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 12.12.2018 року у даній справі призначено судову медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи (вул. Князя Острозького, 5, м. Тернопіль) та провадження у справі зупинено. 26.04.2019 року провадження у цивільній справі № 607/3412/18 поновлено у зв`язку з надходженням до суду матеріалів даної справи разом з висновком судової медичної експертизи №22 від 17.04.2019 року Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи. 21.05.2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Янчишин В.Й. подав суду заяву про зміни та уточнення позовних вимог в якій просить стягнути з ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» на користь [PERSON] втрачений заробіток в розмірі 713 102 грн. 90 коп. з яких: ?141 766,05 (сто сорок одна тисяча сімсот шістдесят шість) грн., 100% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 14.06.2012 р. по 01.07.2013 р. та із 19.06.2013 р. по 01.07.2014 р.; ?67 916,73 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн., 85% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 09.07.2014 р. по 01.07.2015 р.; ?60 357,06 (шістдесят тисяч триста п`ятдесят сім) грн., 75% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 08.07.2015 р. по 01.07.2016 р.; ?295 217,81 (двісті дев`яносто п`ять тисяч двісті сімнадцять) грн., 80% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 08.09.2016 р. по 01.09.2018 р.; ?147 845,25 (сто сорок сім тисяч вісімсот сорок п`ять) грн., 70% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 17.09.2018 р. по 01.09.2019 р. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на момент ДТП 25.02.2012 р., позивач не працював тому, що був звільнений 01.09.2011 року. Для розрахунку шкоди завданої внаслідок втрати працездатності позивача просить взяти розмір його заробітку за останні 3 місяці до звільнення за період червень 2011 р. - 960 грн., липень 2011 р. - 960 грн., - серпень 2011р. - 960 грн., врахувавши, стійку втрату працездатності позивача, як «менеджера (управителя) у сфері надання кредитів». 13.06.2019 року представник відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» подав суду заперечення на заяву про зміни та уточнення позовних вимог в якій вказує на те, що згідно Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності було встановлено ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «УПСК» в розмірі 200 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Шкода, заподіяна життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Обов`язок відповідача по відшкодуванню потерпілому шкоди виникає лише після того коли виплаченої страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому. Будь-яких фактичних даних про те, що ПрАТ «УПСК», в межах ліміту відповідальності, що був визначений у відповідних Полісах, відшкодував Позивачу шкоду, в тому числі у зв`язку із стійкою втратою працездатності не має. Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, тобто ПП «Захід-Хліб-Збут-2002», який в свій час уклав відповідні договори страхування і сплачував страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому даний позов з вимогами до ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» є передчасним. Крім того зазначає, що висновок експерта №22 встановленим вимогам не відповідає через не дослідження експертами обставин, пов`язаних із виконанням [PERSON] у встановлений строк реабілітаційних заходів встановлених МСЕК і направлених в першу чергу на покращення стану його здоров`я в період до листопада 2017року, а після цієї дати рекомендацій ангіохірурга ВКМЦ ЗР [PERSON] . Також вважає, що експертами не враховано об`єктивних симптомів, ознак та чинників (які вбачаються з медичної документації), що свідчать про наявність у [PERSON] цукрового діабету ще до ДТП та перебіг цього захворювання після ДТП з відповідними наслідками притаманному цьому захворюванню. А тому вважає, що не можна категорично стверджувати про те, що втрата працездатності позивача [PERSON] є наслідком лише отриманих травм в ДТП. Також вказує на те, що виходячи з того, що [PERSON] на момент отримання в ДТП ушкоджень не працював, а тому розрахунок втраченого заробітку, за настання певних обставин, мав би обчислюватись саме з урахуванням приписів ч.3 ст.1197 ЦК України, із застосуванням при розрахунку втраченого заробітку звичайного розміру мінімальної заробітної плати, а не п`ятикратного, як розраховано позивачем у змінах та доповненнях до позовної заяви. Крім того вважає, що зазначені у висновку експерта №22 від 17.04.19р. [PERSON] та [PERSON] не будучи атестованими судовими експертами, не могли брати участь у експертизі у якості судового експерта. У додаткових поясненнях від 04.07.2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Янчишин В.Й. зазначив, що позивач [PERSON] , вважає висновок експерта №22 складений 17.04.2019 року експертами Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, об`єктивним повним та всебічним. Відповідач, жодним доказом не доводить факту відшкодування шкоди завданої втратою професійної працездатності, ПрАТ «УПСК» та помилково стверджує, що ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю потерпілого за полісом АА/7073901 та АА/7073910 становить по 200 000 грн., адже сума ліміту визначена в сумі 100 000 грн. Враховуючи те, що середній заробіток позивача [PERSON] , є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України має право на обчислення розміру втраченого заробітку (доходу) виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. У додаткових поясненнях від 18.07.2019 року представник відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» вказує на те, що позивачем приховуються обставини справи №607/10051/14-ц, в якій [PERSON] виступав у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, зокрема вимагав стягнути певну грошову компенсацію у якості відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності (копія позовної [PERSON] заяви додається). Однак рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/10051/14-ц від 12.02.15р. було відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] та серед підстав для відмови у задоволенні позову суд зазначив - відсутність звернення до страхової компанії. Тому вважає, що позивач помилкового стверджує, що вперше звертається з позовом про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності. Однак відмовившись від буд-яких майнових претензій до страхової компанії внаслідок укладення з останньою мирової угоди, що визнана ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26.01.2017р. позивач втратив таку можливість. Проте здійснення будь-якого виду страхового відшкодування мало б відбуватись за чітко визначеним алгоритмом, а відтак звернення вимоги до відповідача ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» могло б мати місце лише тоді, коли б за попереднім зверненням [PERSON] до страхової компанії її виплати було б недостатньо для відшкодування шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у обсязі заявленому у заяві про збільшення позовних вимог і просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у подих ним заявах по суті та додаткових поясненнях. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у подих ним заявах по суті та додаткових поясненнях. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, письмових пояснень, щодо позову суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Копією вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року підтверджується факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок чого позивачу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження. Згідно мотивувальної частини вказаного вироку вбачається, що близько 07 години 00 хвилин 25 лютого 2012 року водій [PERSON] керуючи технічно-несправим автопоїздом у складі сідлового тягача «КАМАЗ-5320» р.н. [NUMBER] завантаженого (мукою вагою 15 тон) і напівпричепу «ОДАЗ- 9370» р.н. [NUMBER] рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече» в напрямку від м.Тернополя до м.Теребовля. На 350 км. вказаної автодороги наближаючись до с.Кровінка Теребовлянського р-ну водій [PERSON] , допустив перекидання автопоїзду у складі сідлового тягача «КАМАЗ-5320» р.н. [NUMBER] і напівпричепу «ОДАЗ- 9370» р.н. [NUMBER] на лівий бік та його подальший виїзд на смугу зустрічного руху. Внаслідок перекидання і виїзду на смугу зустрічного руху [PERSON] , допустив зіткнення з технічно справним автомобілем «Мercedes-Benz-308» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті зіткнення транспортних засобів Позивач [PERSON] (далі Позивач), отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді середньо-важкого забою головного мозку, чисельних переломів склепіння і лицевого черепа, з поширенням лінії перелому на його основу, рани лобової ділянки справа та синців повік і крововиливів у сполучні оболонки очей, травми правої ноги у вигляді відкритих переломів нижньої третини стегнової кістки і верхньої третини великогомілкової, закритого перелому таранної кістки стопи, закритого переломо-вивиху п`яткової кістки, рани стегна та рани і садна гомілки, закритого перелому правої ключиці та забою грудної клітки, із розвитком після травматичного характеру запальних змін у легенях, які згідно висновку експерта № 1021 від 22.06.2012, відповідно до п. п. 2.1.2. і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно наказу №5к від 21.02.2012 р., виданого Директором ПП «Захід-Хліб-Збут-2002», [PERSON] з 21.02.2012 року прийнято на роботу водієм з випробувальним терміном один місяць. На момент ДТП (25 лютого 2012 року) [PERSON] перебав в трудових відносинах з Відповідачем ПП «Захід-Хліб-Збут-2002». Цивільно-правова відповідальність водія сідлового тягача «KAMA3-5320» реєстраційний номер [NUMBER] і напівпричепу «ОДАЗ-9370» реєстраційний номер [NUMBER] на момент скоєння ДТП була забезпечена полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ». Так, згідно Полісу серії АА/7073910 від 08.09.2011 року, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «KAMA3-5320» реєстраційний номер [NUMBER] , страхувальником [PERSON] , строк дії полісу з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю (на одного потерпілого) становить - 100 000 грн., за шкоду завдану майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн., франшиза - 500 грн. Згідно Полісу серії АА/7073901 від 08.09.2011 року, забезпеченим транспортним засобом є напівпричіп «ОДАЗ-9370» реєстраційний номер [NUMBER] , страхувальником [PERSON] , строк дії полісу з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю (на одного потерпілого) становить - 100 000 грн., за шкоду завдану майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн., франшиза - 500 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року по справі № 607/10051/14-ц за позовом [PERSON] до ПП «Захід-хліб-збут-2002», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ПрАТ «УПСК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до ПП «Захід-хліб-збут-2002», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «УПСК», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] у справі № 607/10051/14-ц стало те, що [PERSON] з часу настання страхового випадку і до дня ухвалення судом рішення не звертався до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування та погодження його розміру. У березні 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом ПП «Захід-хліб-збут 2002», ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третіх осіб [PERSON] , [PERSON] в якому просив стягнути з ПП "Захід-хліб-збут 2002" на його користь 150 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди; 500 грн. у якості відшкодування вартості франшизи; 2485 грн. 41 коп. у якості відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, а також стягнути з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на його користь 59598 грн. 06 коп. у якості відшкодування вартості витрат пов`язаних з лікуванням та 495000 грн. у якості відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля. Рішенням Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Cтягнуто із ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] 59598 грн. 06 коп. витрат пов`язаних з лікуванням. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року рішення Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині позову [PERSON] до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданої шкоди скасовано, затверджено мирову угоду за умовами якої: 1. Позивач та Відповідач-2 дійшли згоди, що розмір відшкодування Відповідача-2 перед Позивачем по вищевказаній справі становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 2. Позивач по даній Мировій угоді відмовляється від позовних вимог до ПрАТ «УПСК» на суму 59 098,06 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто вісім) грн. 06 коп., що становить різницю між сумою позовних вимог до ПрАТ «УПСК», яка зазначена в п. 1 цієї Мирової угоди, та узгодженою сумою відшкодування, яка зазначена в п. 3 цієї Мирової угоди, та інших заявлених вимог до ПрАТ «УПСК». 3. Позивач погоджується з тим, що не має та не матиме у майбутньому ніяких інших вимог до Відповідача-2, аніж ті, що стосуються сплати суми відшкодування в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 4. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та затвердження її судом, у випадку належного її виконання, не матиме жодних майнових вимог та претензій до Відповідача-2 з приводу виплати відшкодування по факту настання події, в результаті якої у Відповідача-2 виник обов`язок здійснити виплату по відшкодуванню шкоди, а саме: дорожньо-транспортна пригода, що трапилась 25.02.2012 р. на 350 км. автодороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече» на під`їзді до с. Кровінка Теребовлянського району, за участі забезпечених в ПрАТ «УПСК» транспортного засобу «КАМАЗ-5320» д.н [NUMBER] та напівпричепу «ОДАЗ-9370» д.н. [NUMBER] і транспортного засобу «Mercedes Benz» д.н. [NUMBER] . 5. Сплату відшкодування Позивачу Відповідач-2 повинен здійснити протягом 7 (семи) банківських днів після затвердження судом цієї мирової угоди, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 50 000 грн. на рахунок позивача. У випадку прострочення Відповідачем-2 строку сплати суми страхового відшкодування, Відповідач-2 зобов`язаний сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожен день її прострочення. 6. Судові витрати у справі № 595/539/16-ц покладаються на кожну зі сторін у розмірі, в якому вони були цією стороною фактично сплачені, і відшкодуванню іншою стороною не підлягають. У зв`язку із затвердженням мирової угоди закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 скасовано рішення Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП "Захід-хліб-збут 2002" про відшкодування моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ПП "Захід-хліб-збут 2002" на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. В решті рішення залишено без змін. Згідно мотивувальної частини вказаного рішення суду, судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 лютого 2012 року, позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження і у нього виникло право вимоги до ПП "Захід-хліб-збут 2002" як до роботодавця особи винної у ДТП про стягнення моральної шкоди та вартості пошкодженого автомобіля. Постановою Верховного суду від 26.06.2019 року касаційну скаргу приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» залишено без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року у не скасованій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року залишено без змін. Згідно мотивувальної частини вказаної постанови, суд зазначив, що оскільки водій [PERSON] , з вини якого завдано шкоди [PERSON] , на час вчинення злочину перебував з ПП «Захід-хліб-збут-2002» у трудових відносинах, що не оспорюється відповідачем, кошти на відшкодування моральної шкоди стягуються саме з цієї юридичної особи. ПП «Захід-хліб-збут-2002» не надано доказів, що [PERSON] або інші особи, 25 лютого 2012 року незаконно заволоділи автомобілем «КАМАЗ-5320» реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепом «ОДАЗ-9370» реєстраційний номер [NUMBER] . Доводи ПП «Захід-хліб-збут-2002» про недоведеність виконання [PERSON] трудових обов`язків під час ДТП 25 лютого 2012 року суперечать обставинам встановленим вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року та постановою від 28 липня 2012 року слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області про відмову у порушенні кримінальної справи щодо механіка ПП «Захід-хліб-збут-2002». При цьому і вирок і вказана постанова слідчого були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій у розглядуваній справі. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спричинені [PERSON] при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року ушкодження правої нижньої кінцівки у виді чисельних багато уламкових відкритих та закритих переломів кісток (стегнової, обох гомілкових у двох анатомічних ділянках і стопи - таранної та п`яткової) із масивним травмуванням м`яких тканин, за своїми наслідками призвели до незворотніх (стійких) порушень її функції. У зв`язку із цим, [PERSON] медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) щорічно впродовж 2012-2015 p.p., а у 2016 р. - на строк до 2018 p., визначалася група інвалідності, а саме: Теребовлянською МСЕК [PERSON] було встановлено: 1. 14.06.2012 р. до 01.07.2013 р. - І «Б» групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК - політравма 25.02.2012 року, про, що видано Виписку з акта огляду МСЕК: № 43/1 від 14.06.2012 року до довідки серії ТЕР №0046364. 2. 05.06.2013 р. до 01.07.2014 р. - І «Б» групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК- після перенесеної політравми, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК: № 232/4 від 05.06.2013 року до довідки серії ТЕР №0004891. 3. 26.06.2014 р. до 01.07.2015 р. - І «Б» групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК- після перенесеної політравми, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК: № 35/1 від 26.06.2014 року до довідки серії ТЕР №0332624. 4. 30.06.2015 р. по 01.07.2016 р. - ІІ групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК- консолідуючий перелом правої нижньої кінцівки, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК: № 264/7 від 30.06.2015 року до довідки серії ТЕР №0504146. 5. 19.08.2016 р. по 01.09.2018 р. - ІІ групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК - консолідованих (зрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів про що видано Виписку з акта огляду МСЕК: № 196/6 від 18.08.2016 року до довідки серії [NUMBER] . Львівським обласним центром МСЕК, [PERSON] було встановлено з 01.09.2018 р. по 01.09.2019 р. - ІІ групу інвалідності від загального захворювання, про що видано Довідку до акта огляду МСЕК: № 1592/1 від 18.09.2018 року до довідки серії ТЕР № [NUMBER] . Позивач [PERSON] в 1998 році закінчив Бучацький інститут менеджменту і аудиту і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобув кваліфікацію економіста, що підтверджується копією диплома серії [NUMBER] . [PERSON] з 18.04.2000 року по 30.11.2004 року в Бучацькому відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» на посадах економіста по кредитуванню, економіста І категорії, головного економіста, заступника керуючого відділенням у сфері надання кредитів», з 07.12.2004 року по 20.07.2009 року на посаді заступника відділення АКІБ «УкрСиббанк», та у СПД [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) з 24.02.2010 року на посаді технічного директора, в подальшому був переведений на посаду адміністратора з 17.09.2011 року та був звільнений з роботи 01.09.2011 року, що підтверджується записами трудової книжки серії [NUMBER] . Таким чином на момент ДТП 25.02.2012 року позивач [PERSON] не працював. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Матеріалами справи підтверджується, що водій [PERSON] , з вини якого завдано шкоди [PERSON] , на час вчинення злочину перебував з ПП «Захід-хліб-збут-2002» у трудових відносинах, що не оспорюється відповідачем. Відповідачем ПП «Захід-хліб-збут-2002» не надано суду доказів, що [PERSON] або інші особи, 25 лютого 2012 року незаконно заволоділи автомобілем «КАМАЗ-5320» реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепом «ОДАЗ-9370» реєстраційний номер [NUMBER] . Доводи представника відповідача ПП «Захід-хліб-збут-2002» про недоведеність виконання [PERSON] трудових обов`язків під час ДТП 25 лютого 2012 року суперечать обставинам встановленим вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року. Щодо твердження представника відповідача ПП «Захід-хліб-збут-2002» про те, що підприємство є неналежним відповідачем, оскільки відшкодування завданої шкоди в наслідок втрати працездатності повинна нести ПрАТ «УПСК», як страховик,суд зазначає наступне: Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Статтею 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений порядок відшкодування шкоди завданої стійкою втратою працездатності, зокрема (в редакції від 08.01.2011 року, яка діяла на момент ДТП) передбачено: 26.1. У зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування. 26.2. Страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації. 26.3. Якщо потерпілий, який навчається на денному (очному) відділенні закладу освіти, в результаті стійкої втрати працездатності не має можливості продовжувати навчання на денному (очному) відділенні, страховиком чи МТСБУ оплачується його навчання на заочному відділенні акредитованого закладу освіти України. 26.4. Якщо потерпілий, у якого настала стійка втрата працездатності, має можливість освоїти одночасно нову професію з метою отримання доходів від праці, яка сумісна з його теперішнім станом здоров`я, страховиком чи МТСБУ оплачується його професійна освіта, що відповідає освіті того ступеня, яка була у потерпілої особи на момент дорожньо-транспортної пригоди. 26.5. Потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв`язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Як зазначалося вище, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю (на одного потерпілого) становить 100 000 тис. грн. за кожним і полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА/7073901, серії АА/7073910 від 08.09.2011 року. Судом встановлено, що на час ДТП 25.02.2013 року позивач [PERSON] не працював. Таким чином, беручи до уваги положення ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП 25.02.2013 року, беручи до уваги, що на час ДТП позивач [PERSON] не працював, відповідно не одержував доходів, відтак у зв`язку із стійкою втратою працездатності позивача страховик ПрАТ «УПСК» мав обов`язок відшкодувати лише витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, при цьому відшкодування страховиком втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою працездатності, положення цієї норми закону для осіб, які не працюють, не передбачали. З врахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи обов`язок із відшкодування позивачу втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою працездатності несе відповідач ПП «Захід-хліб-збут-2002». Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №06 від 27.03.92 р., «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Під час розгляду справи судом, ухвалою від 12.12.2018 року призначено судово-медичну експертизу для з`ясування чи знаходиться втрачена [PERSON] професійна чи загальна працездатність у причинному зв`язку з ДТП, яка сталася 25 лютого 2012 року та визначення відсотку втрати професійної (а в разі її відсутності загальної) працездатності [PERSON] . Висновком експерта №22 складеним 17.04.2019 року експертами Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, визначено, що Спричинені [PERSON] при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року ушкодження правої нижньої кінцівки у виді чисельних багатоуламкових відкритих та закритих переломів кісток (стегнової, обох гомілкових у двох анатомічних ділянках і стопи - таранної та п`яткової) із масивним травмуванням м`яких тканин, за своїми наслідками призвели до незворотніх (стійких) порушень її функції. У зв`язку із цим, [PERSON] медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) щорічно впродовж 2012-2015 p.p., а у 2016 р. - на строк до 2018 p., визначалася група інвалідності, а саме: - перша "Б" у 2012-2014 p.p. (акти огляду МСЕК: № 43/1 від 14.06.2012, № 232/4 від 19.06.2013, №35/1 від 09.07.2014), при встановлених діагнозах - консолідуючих (незрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів (стегнової кістки у 2012-2104 p.p., великогомілкової кістки у 2012 та 2013 p.p., правої таранної кістки у 2012 р.) та різко виразної функціональної недостатності колінного та гомілковоступневого суглобів; - друга у 2015 та 2016 p.p. (акти огляду МСЕК: № 264/7 від 08.07.2015, № 196/6 від 08.09.2016), при встановлених діагнозах - консолідованих (зрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів, деформуючого остеоартрозу колінного суглобу III ст., його вадово згинальної постави і стійкої згинально-розгинальної контрактури з функціональною недостатністю суглобу (ФНС) III ст., контрактури гомілково-ступневого суглобу з ФНС ІІ-ІІІ ст. Крім цього, за відображеними у медичних документах даними лікарських обстежень та інструментальних досліджень (УЗД судин), перебіг травматичного процесу у правій нижній кінцівці [PERSON] супроводжувався розладами крово- та лімфотоку у виді тромбозу судин (флеботромбозу підколінногомілкового сегменту) з явищами хронічної лімфовенозної недостатності, прогресуючого набряку і порушення трофіки (живлення) м`яких тканин з виникненням поширених гнійно-некротичних виразок гомілки і стопи, що в кінцевому результаті, при виникненні клінічних ознак порушення прохідності гомілкових артерій (за даними УЗД - проявів їх тромбозу), з метою упередження прогресування некротичних змін в тканинах гомілки і розвитку загрожуючих життю явищ, призвело до необхідності оперативного втручання - ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, яке в ургентному (за життєвими показами) порядку було проведене 29.08.2018 року у Львівській обласній клінічній лікарні. Встановлені у [PERSON] характер та об`єм переломів кісток кінцівки, свідчать про значний за силою травмуючий вплив, при якому беззаперечно ушкоджуються також навколишні м`які тканини і судини з розвитком в них у наступному реактивно-запальних змін. Отже, зважаючи на наведене та відсутність за даними клініко- інструментальних обстежень [PERSON] супутніх хворобливих змін у судинах кінцівки, між отриманою ним у дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року травмою правої нижньої кінцівки і розвитком в наступному порушень крово- та лімфотоку, що призвело до необхідності її ампутації, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Після проведеного оперативного втручання, [PERSON] 17.09.2018 р. МСЕК визначила другу групу інвалідності на строк до 01.09.2019 р. за діагнозом - "ампутаційна непротезована кукса правого стегна на рівні середньої третини від 29.08.2018р. (травма в 2012 р.) як наслідок тромбозу гомілкових артерій правої нижньої кінцівки". Враховуючи виразність розладів функцій правої нижньої кінцівки у [PERSON] , що відображені в актах огляду МСЕК за відповідні періоди, встановлено розмір стійкої втрати працездатності у [PERSON] , як «менеджера (управителя) у сфері надання кредитів», а саме: - при встановленні першої «Б» групи інвалідності із 14.06.2012 по 01.07.2013 та із 19.06.2013 по 01.07.2014, загальна працездатність була втрачена на 90 (дев`яносто)% (ст. 141 - 55% та ст. 151 б - 35%), професійна - на 100% (п. 12.3 - 60% та п. 14.3.2 - 40%); - при встановленні першої "Б" групи інвалідності із 09.07.2014 по 01.07.2015 загальна працездатність була втрачена на 85 (вісімдесят п`ять)% (ст. 141 - 55% та ст./ 147в - 30%), професійна - на 95 (дев`яносто п`ять) % (п. 12.3 - 60% та п. 13.4.3 - 35%); - при встановленні другої групи інвалідності із 08.07.2015 по 01.07.2016 загальна працездатність була втрачена на 55 (п`ятдесят п`ять) % (ст. 1476 - 25%, ст. 156б - 20% і ст. 173б -10%), професійна - на 75 (сімдесят п`ять)% (п. 13.4.3 - 35% п 15.3.2-20% п. 17.10.2 - 20%); - при встановленні другої групи інвалідності із 08.09.2016 по 01.09.2018, загальна працездатність була втрачена на 60 (шістдесят) % (ст. 1476 - 25%, ст. 1566 - 20% і ст. 173в - 15%), професійна - на 80 (вісімдесят) % (п. 13.4.3 - 35%, п. 15.3.2 - 20%, п. 17.10.3 - 25%); - при встановленні другої групи інвалідності із 17.09.2018 по 01.09.2019 загальна працездатність втрачена [PERSON] відповідно до ст. 140 на 65 (шістдесят п`ять) %, професійна - відповідно до п. 12.2.2 на сімдесят (сімдесят) %. Розмір стійкої втрати загальної працездатності експертами встановлювався відповідно до "Таблиці відсотків втрати загальної працездатності внаслідок різних травм", затвердженої наказом МФ № 2 від 08.01.1986 p.; розмір стійкої втрати професійної працездатності - відповідно до "Порядку встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках", затвердженого наказом МОЗ України № 420 від 05.06.2012 р. та таблиці № 9 "Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках", затверджених тим же наказом. Вказану експертизу провели судово-медичні експерти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно листа КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 16.07.2019 року, участь [PERSON] - завідувача ортопедично-травматологічним відділенням, головного експерта групи експертів управління Тернопільської обласної державної адміністрації (УОЗ ТОДА) з напряму «Травматологоія», у проведенні судово-медичних експертиз унормована "Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи" (далі - Інструкція), "Положенням про бюро судово-медичної експертизи" (далі - ІІоложення), "Правилами проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-шедичвої експертизи (далі - Правила), затвердженими наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 "Про розвиток та удосконалення судово-медичної служби в Україні", зареєстрованими Мін`юстом України 26.07.1995 за N 248/784, а також наказу УОЗ ТОДА від 24.05.2019 № 32-к "Про затвердження складу групи експертів управління охорони здоров`я облдержадміністрації". Допитаний в судовому засіданні експерт Гаріян С.В. підтримав складений ним висновок №22 від 17.04.2019 року та суду пояснив, що він безпосередньо тричі проводив оперативні втручання пацієнту [PERSON] та ще один раз був присутній на операції [PERSON] у якості асистента. Згідно листа ректора Тернопільського національного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського від 09.07.2019 року, [PERSON] є професором кафедри хірургії №2 вказаного університету та включений до складу групи експертів з спеціальності судинна хірургія згідно наказу УОЗ ТОДА від 24.05.2019 № 32-к "Про затвердження складу групи експертів управління охорони здоров`я облдержадміністрації". Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав складений ним висновок №22 від 17.04.2019 року та суду пояснив, що він, як фахівець із судинної хірургії був залучений до проведення експертизи за запитом судово-медичної експертизи. Допитаний в судовому засіданні експерт Кравець О.Ф. підтримав складений ним висновок №22 від 17.04.2019 року та суду пояснив, що втрата працездатності [PERSON] є у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими травмами у ДТП, а наявність у пацієнта захворювання на цукровий діабет на висновки судової експертизи не впливають. Також зазначив, що до судової експертизи по [PERSON] було залучено фахівців ортопеда-травматолога [PERSON] та судинного хірурга [PERSON] на підставі "Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи (далі - Правила), затвердженими наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 "Про розвиток та удосконалення судово-медичної служби в Україні", Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на те, що втрата працездатності позивача [PERSON] не є наслідком лише отриманих травм в ДТП, а може бути пов`язана із захворюванням позивача на цукровий діабет, спростовується наданими суду медичними документами, а також висновком судово-медичної експертизи від 17.04.2019 року, де зазначено, що отримані ним травми є наслідком отримання тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.02.2013 року, і привели до стійкої втрати професійної працездатності. Твердження відповідача про недостовірність висновку судово-медичної експертизи від 17.04.2019 року є недоведеними, необґрунтованими, такими, що не спираються на жодні докази наявності обставин, які надавали б суду можливість ставити під сумнів зазначений висновок. Разом з тим, 21.05.2019 року представником позивача надано розрахунок втраченого заробітку у зв`язку із втратою працездатності, у якому він з врахуванням висновку експертизи від 17.04.2019 року просить стягнути з відповідача втрачений заробіток у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності в сумі 713 102,90 грн. з яких: - 141 766,05 грн. за періоди з 14.06.2012 по 01.07.2013, з 19.06.2013 по 01.07.2014 з розрахунку 100% втрати профпрацездатності; - 67 916,73 грн. за період з 09.07.2014 по 01.07.2015 з розрахунку 95% втрати профпрацездатності; - 60 357,06 грн. за період з 08.07.2015 по 01.07.2016 з розрахунку 75% втрати профпрацездатності; - 295 217, 81 грн. за період з 08.09.2016 по 01.09.2018 з розрахунку 80% втрати профпрацездатності; - 147 845,25 грн. за період з 17.09.2018 по 01.09.2019 з розрахунку 70% втрати профпрацездатності. При цьому, складаючи розрахунок сторона позивача виходить з того, що оскільки середньомісячний заробіток позивача на час ДТП був меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тому розмір втраченого заробітку повинен обчислюватися виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (ч. 1 ст. 1197 ЦК України). Однак, суд звертає увагу, що згідно положень частин першої та другої ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. За ч. 3 ст. 1197 ЦК України, якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. Аналіз наведених норм у взаємозв`язку дає підстави для висновку про те, що середньомісячний заробіток потерпілого обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за ч. 1 ст. 1197 ЦК України у тому разі, коли потерпілий на момент завдання шкоди працював та його середній заробіток був меншим від 5 мінімальних розмірів заробітної плати. Якщо потерпілий на момент завдання шкоди не працював, але до каліцтва перебував у трудових відносинах та був звільнений, застосовуються положення ч. 2. ст. 1195 ЦК України. За таких обставин, норми ст. 1197 ЦК України позивачем до проведеного розрахунку застосовано неправильно, оскільки на момент ДТП 25.02.2013 року позивач [PERSON] не перебував у трудових відносинах, відтак розмір відшкодування втраченого заробітку повинен проводитися за приписами ч. 2 ст. 1195 ЦК України виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати. При цьому, строки обмеження стягнення втраченого заробітку потерпілому законом не передбачено. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до ст. 13 «Про Державний бюджет України на 2012 рік», на 2012 рік мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2013 рік», у 2013 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2014 рік», у 2014 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі - 1218 гривень. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік», у 2015 році мінімальну заробітну плату установ лено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2016 рік», у 2016 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у 2018 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні. Відповідно до ст. 8 «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. Таким чином, за результатом проведеного судом розрахунку втраченого заробітку позивача внаслідок втрати професійної працездатності, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати, визначеної законами про державний бюджет України на відповідний рік, загальний розмір втраченого заробітку позивача складає 142 620,09 грн., з яких: 28 353,17 грн. за періоди з 14.06.2012 по 01.07.2013 та з 19.06.2013 по 01.07.2014 з розрахунку 100% втрати профпрацездатності; 13 583,2 0 грн. за період з 09.07.2014 по 01.07.2015 з розрахунку 95% втрати профпрацездатності; 12 071,28 грн. за період з 08.07.2015 по 01.07.2016 з розрахунку 75% втрати профпрацездатності; 59 043, 44 грн. за період з 08.09.2016 по 01.09.2018 з розрахунку 80% втрати профпрацездатності; 32 490,10 грн. за період з 17.09.2018 по 01.09.2019 з розрахунку 70% втрати профпрацездатності, який необхідно стягнути в повному обсязі з відповідача ПП «Захід-хліб-збут-2002». Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, позивач від сплати судових витрат звільнений, судові витрати у розмірі, пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, що складає 1426 грн. 20 коп. підлягає до стягнення з Приватного підприємства «Захід-Хліб-Збут - 2002» в користь держави.

Outcome: partial