Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

ТОВ "Кредекс фінанс" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 629/4771АСLAPT2 від 14 серпня 2012 року станом на 29 червня 2015 року в сумі 16424,4 грн., з яких 10912 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2692,2 грн. - заборгованість за відсотками, 2820,2 грн. - заборгованість за пенею. Позовні вимоги мотивовано тим, що згаданий кредитний договір був укладений між ПАТ "Платинум банк" та відповідачем на суму 10912 грн. строком до 02 вересня 2014 року. В подальшому на підставі договорів факторингу відбувалося відступлення права вимоги за цим кредитним договором. Так, ПАТ "Платинум банк" відступив право вимоги ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів", а ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" - йому, позивачеві. Відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу № 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року він, позивач, набув право грошової вимоги до відповідача на суму 16424,4 грн. Заборгованість виникла у зв"язку з тим, що відповідач порушував умови графіку платежів згідно кредитного договору. У період з 14.08.2012 року по 29.06.2015 року відповідачем не вносив жодних платежів за кредитним договором, нарахування відсотків та інших платежів зупинено під час відступлення права вимоги від ПАТ "Платинум банк". З огляду на такі обставини, враховуючи те, що відповідач має перед ним, позивачем, непогашену заборгованість, позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання не з"явився. Позивач звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та ухвалою суду від 04.09.2015 року це клопотання було задоволено. Однак, у зв"язку з наявністю технічних проблем, що утруднюють проведення судового засідання у режимі відеоконференції, провести таку не представляється можливим. 08.09.2015 року від позивача на електронну адресу суду поступило клопотання про розгляд справи без присутності представника, позов підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Аналогічні клопотання поступили від позивача 05.08.2015 року на електронну адресу суду та 12.08.2015 року до канцелярії суду. З огляду на такі обставини, на підставі ч. 8 ст. 152-1 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення судового засідання без участі представника позивача. Відповідач, будучи у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився. Повістки про виклик в суд направлялися відповідачеві на адресу місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, проте поштові відправлення повернулися до суду з причин непроживання адресата за відповідною адресою (а.с. 24,25), тому згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений відповідачеві належним чином. Від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач у поданих до суду клопотаннях про розгляд справи без присутності представника не заперечив проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 14 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Платинум банк" та відповідачем було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 629/4771АСLAPT2, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 10912 грн. строком до 02 вересня 2014 року з щомісячним поверненням згідно графіку платежів, встановленого Додатком № 1 до кредитного договору. Відповідач порушував умови графіку платежів, в результаті чого утворилася заборгованість. Право вимоги кредитора до боржника за кредитним договором, укладеним з відповідачем, переходило до інших кредиторів на підставі договорів факторингу, а саме: - 19 червня 2013 року було укладено договір факторингу № 20130619-к між ПАТ "Платинум банк" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів"; - 08 травня 2015 року - договір факторингу 1/15-ФКю між ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Кредекс фінанс" - позивачем у справі. Сума заборгованості відповідача станом на 29 червня 2015 року складає 16424,4 грн., з яких 10912 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2692,2 грн. - заборгованість за відсотками, 2820,2 грн. - заборгованість за пенею. Відповідачеві направлялися повідомлення про відступлення права вимоги, в тому числі позивачем, проте станом на час розгляду справи судом заборгованість не погашено. Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією кредитного договору зі страхуванням життя позичальника № 629/4771АСLAPT2 від 14.08.2012 року (а.с. 7,8), копією витягу з договору факторингу № 1/15-ФКю від 08.05.2015 року та витягом з реєстру заборгованостей - Додатку № 1 до даного договору факторингу (а.с. 4, 11, 12), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як встановлено судом, відповідач порушувва умови графіку платежів згідно кредитного договору, укладеного з ПАТ "Платинум банк", в результаті чого утворилася заборгованість за основною сумою боргу, відсотками та виник обов"язок передати кредитору передбачену договором неустойку: пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В результаті укладення згаданих вище договорів факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ним, відповідачем, з ПАТ "Платинум банк". Про відступлення права грошової вимоги відповідачеві направлялися письмові повідомлення, в тому числі позивачем, проте заборгованість не погашено. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с. 1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved