Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить захистити його права, як споживача, стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 19000грн., які були внесені в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу від 03.12.2012 року, а також неустойку за порушення строків виконання зобовязань у розмірі 1750грн.. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі, та без застосування технічних засобів. Відповідачі в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідача згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 03 грудня 2012 року між позивачем, [PERSON], та відповідачем, ФОП [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], було укладено Договір № 0523 на надання послуг з виробництва меблів за спеціальним проектом, відповідач сплатив попередню оплату у розмірі 19000,00 грн.(девятнадцять тисяч), що засвідчено товарним чеком від 03.12.2012 року № 0520. Судом встановлено, що предметом договору є проектування, виготовлення, доставка, збирання і встановлення меблів. Судом встановлено, що попередня оплата за товар була внесена замовником в день укладання договору, тобто 03.12.2012р. у розмірі 19000,00 грн. Як встановлено в судовому засіданні в зазначений термін товар не був доставлений, після настання строку виконання зобов'язання позивач безрезультатно намагався зв'язатися з виконавцем щодо отримання товару, відповідач ухиляється від будь яких контактів і добровільно виконувати свої зобов'язання не бажає, як у визначені договором строки, так і тривалий час після закінчення цих строків і до сьогоднішнього дня, виконавець свої зобов'язання не виконав, сплачену в якості попередньої оплати суму 19000,00 грн. позивачеві не повернув. Позивач довів виконання своїх зобовязань за цим договором, щодо внесення відповідачу грошової суми авансового платежу (передоплати) у розмірі 19000,00 грн., та невиконання відповідачем в зазначений термін доставки товару, як було обіцяно самим відповідачем, а відповідач не спростував ці доводи позивача, як цього вимагає ст.60 ЦПК України. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів"до відносин, які регулюються ЗУ "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу. Тобто на правовідносини, що розглядаються, поширюється дія закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.8 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, Цивільного кодеку України та інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.І ст. 656 ЦК предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.І ст. 662 ЦК). Стаття 663 ЦК передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно положень ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар. Даний обов'язок продавця передбачений її. 1.1 договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Не виконавши свої зобов'язання з передачі товару виконавцем було порушено положення ст. 526 Цивільного кодексу України, які встановлюють що зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, з наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач та відповідач знаходилися у договірних стосунках, як боржник і кредитор, так як уклали договір купівлі-продажу з попередньою оплатою товару. Позивач свої зобов'язання за цим договором виконав та здійснив попередню оплату у розмірах та у строки, передбачені договором. Продавець, не передавши в строк товар замовнику, порушив взяті на себе за договором зобов'язання щодо належної передачі товару, тобто, свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконав. Внаслідок цього право позивача на отримання предмету договору чи повернення сплачених за нього, як попередню оплату, грошових коштів, відповідачем порушено. Згідно вимог статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Так, згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства, позивач обґрунтовано поставила питання про повернення суми попередньої оплати. Відповідно вищевказаних вимог матеріального закону, зокрема ч.2. ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, споживач у вищевказаному випадку на власний розсуд може скористатись правом призначення виконавцю відповідного строку для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця, згідно з приписами ч.2. ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", та відповідно до вказаної норми матеріального закону, позивач на власний розсуд може обрати лише один з видів захисту своїх прав, у тому числі розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Згідно з вимогами ч.5 ст. 110 ЦК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 7 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що очевидним є той факт, що через невиконання відповідачем своїх зобовязань, позивач позбавлений того, на що розраховував при укладені цього договору з відповідачем, а саме меблів за індивідуальним проектом. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь кошти в сумі 19000,00 грн., які були внесені в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу від 03.12.2012 року, а також неустойку за порушення строків виконання зобовязань у розмірі 1750,00 грн. - підлягають задоволенню. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 243грн.00коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved