Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У березні 2017 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Товариство) з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що впродовж 35 років 11 місяців працював у Товаристві на різних посадах. За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено Українським НДІ промислової медицини, що підтверджується медичним висновком від 31.03.2016 р., Протокол № 501. Згідно висновку МСЕК від 22.12.2016 р. йому було встановлено третю групу інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 65%, з яких: 45% по вібраційній хворобі, 15% - ХОЗЛ, 5% туговухість з 06 червня 2006 р. безстроково та зазначено, що позивач має потреби у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортному лікуванні, протипоказана важка праця в умовах вібрації, виробничого пилу, шуму. Вважав, що відповідач не виконав вимоги Закону, щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці, внаслідок чого позивач отримав негативні зміни здоровя, що мають незворотній характер, завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 80 000 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судове засідання представник відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судове засідання на 11.04.17 р. та 11.05.17 р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.35,42). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник відповідача двічі на адресу суду надсилав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю надання додаткових доказів по справі, підготовки належним чином письмових заперечень проти позову та зайнятості представника в іншому судовому процесі, однак до клопотань суд ставиться критично, оскільки представник відповідача у запропонований в ухвалі про відкриття провадження строк не подав письмові запереченя проти позову, а також доказів зайнятості представника відповідача в іншому судовому засідані суду не було надано, що розцінюється судом, як зловживання представником відповідача своїми процесуальними правами. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини другої статті 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно трудової книжки БТ-І № 1194647, [PERSON], [INFO], з 29.12.1979 р. працював у Товаристві на різних посадах, а 15.06.2016 р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с.7-12). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 31.03.2016р., Протокол засідання лікарсько-експертної комісії №501, Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини, [PERSON], [INFO], якого останнє місце роботи ПАТ ПІВНГЗК, УЗТ, машиніст тяглового агрегату, встановлено захворювання професійні 31.03.2016р., а саме: - Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з акроангіоспазмами у сполученні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, білатеральною, переважно зліва, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін попереково-крижового відділу хребта (остеохондроз в комбінації зі спондилоартрозом), задньої протрузії диску L4-L5 (4мм), з крапельним звапненням, і L5-S1 (4,6мм), із вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеню; - Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група [PERSON] недостатність першого-другого ступеню; - Нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху) (а.с. 13). Судом встановлено, що згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 травня 2016 року, складеного комісією та затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, у хворого [PERSON], професія (посада) машиніст тягового агрегата (машиніст тягового агрегата на вивезенні гірничої маси в карєрі та на відвалах) стаж роботи 39 років 7 місяців (загальний), 15 років 3 місяці (за професією), 35 років 11 місяців (у цеху в умовах впливу шкідливих факторів), проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено наявність шкідливих умов праці виробнича загальна транспортно-технологічна вібрація, аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничий шум в параметрах, що перевищує гранично допустимі. Діагноз: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з акроангіоспазмами у сполученні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, білатеральною, переважно зліва, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін попереково-крижового відділу хребта (остеохондроз в комбінації зі спондилоартрозом), задньої протрузії диску L4-L5 (4мм), з крапельним звапненням, і L5-S1 (4,6мм), із вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ст. Т75.2; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група [PERSON] недостатність першого-другого ст. J44; 3 Нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху). Н90.3 (а.с.15-17) У п. 16 вищевказаного акта, професійне захворювання виникло за тих обставин, що працюючи машиністом тягового агрегата на вивезенні гірничої маси в карєрі та на відвалах гірничозбагачувального комбінату, виконував роботи з управління тяговим агрегатом під час перевезення гірничої маси в карєрі та на відвалах, випробування гальм, спостереження за сигналами, станом колії, контактної мережі, габаритами, утримання тягового агрегата в справному стані. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації тягових агрегатів підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, та виробничого шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 31.03.2016 протокол № 501 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 15.04.1980-01.07.1981 помічник машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи з карєру в управління залізничного транспорту ПівнГЗК, з 01.07.1981-01.11.1985 помічник машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи з карєру в управління залізничного транспорту ПівнГЗК, з 01.11.1985-15.12.200 машиніст локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи з карєру в управління залізничного транспорту ВАТ ПівнГЗК. Пунктом 19 акта визначено, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені): враховуючи роботу [PERSON] на ПівнГЗК, ВАТ та ПАТ ПІВНГЗК впродовж 35 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З довідки обласної МСЕК № 6 серії 10 ААГ №034737 вбачається, що [PERSON] під час огляду 16.06.2016 року, встановлено третю групу інвалідності з 06 червня 2016 року безстроково, вказано причину інвалідності професійне захворювання (а.с.17). Також згідно довідки обласної МСЕК № 6 серії 12 ААГ №016943, [PERSON] має ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 45% - вібр.хв; 15% ХОЗЛ; 5% - туговухість, з 06 червня 2016 р. безстроково (а.с.11). Згідно з доданих до позовної заяви копій медичних документів, позивач з 2014 року звертався до лікувальних закладів, з підстав отриманих професійних захворювань, йому рекомендовано проходити періодичні обстеження, спостереження лікарів за м/м, щорічні курси реабілітації, прийом медикаментів, вітамінних комплексів, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування і тд. (а.с.18-27). У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечна. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON], безперервний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача впродовж 35 років 11 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності, стан здоров'я, зміну способу життя позивача та його якість, стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, оніміння кінцівок, утруднення ходи, при фізичному навантаженні задишку, необхідності подальшого амбулаторного та стаціонарного лікування, аналізуючи медичні документи про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ ««Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 34\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial