Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Карпатський горизонт" про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивував тим, що з 29 січня 2014 року до 30 вересня 2014 року він перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатський горизонт". 30 вересня 2014 року його звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. На думку [PERSON] його звільнено незаконно, оскільки заяву про звільнення за власним бажанням він не писав, а роботодавець такої заяви не реєстрував. Натомість на адресу підприємства поштою ним направлено заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням з 23 жовтня 2014 року згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням підприємством законодавства про працю та умов трудового договору. Ураховуючи викладене, [PERSON] просить скасувати наказ ТОВ "Карпатський горизонт" від 30 вересня 2014 року №10 про звільнення його з роботи на підставі статті 38 КЗпП України, поновити його на роботі, стягнути з ТОВ "Карпатський горизонт" на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явився, до початку розгляду справи надав суду заяву, в якій просить слухання справи провести без участі позивача та його, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача ТзОВ "Карпатський горизонт" в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.131). Причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року [PERSON] прийнято на роботу у ТОВ "Карпатський горизонт" на посаду пивовара (а.с.3). Згідно зі статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. На підставі наказу №10 від 30.09.2014 року ТОВ "Карпатський горизонт" [PERSON] звільнено з роботи за згодою обох сорін з 30.09.2014 року. Підстава для звільнення- заява [PERSON] (а.с.49). При цьому, доказів того, що заяву про звільнення позивач писав при прийнятті на роботу в січні 2014 року суду не надано. Зі змісту наказу про звільнення [PERSON] вбачається, що його звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України- за угодою сторін. Як слідує з копії трудової книжки позивача [PERSON] від 28.12.2011 року, його звільнено 30.09.2014 року на підставі наказу ТОВ "Карпатський горизонт" №10 від 30.09.2014 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, що не відповідає формулюванню, яке міститься в наказі №10 від 30.09.2014 року та заяві [PERSON] про звільнення. Крім цього, в заяві [PERSON] про звільнення не зазначено дату її написання і дату, з якої він бажав звільнитися, а відтак суд вважає, що роботодавцем всупереч вимогам чинного трудового законодавства (про розірвання трудового договору працівник повинен попередити роботодавця за два тижні або ж зазначити в заяві дату звільнення) винесено на основі такої наказ про звільнення позивача з 30 вересня 2014 року- за згодою обох сторін. Самовільно звільнити позивача за ст.36 КЗпП України на підставі заяви про звільнення директор ТзОВ «Карпатський горизонт» не мав правових підстав, оскільки написана заява стосується положення норми ст.38 КЗпП України. У відповідності до ст.235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Твердження позивача, що він ще фактично працював у відповідача до 23 жовтня 2014 року спростовується довідкою Пенсійного Фонду України про індивідуальні відомості на застраховану особу за 2014 рік, де зазначено, що в жовтні 2014 року жодних виплат [PERSON] від ТзОВ "Карпатський горизонт" не отримував, останнє нарахування відбулося у вересні 2014 року (а.с.4). Інших доказів на підтвердження даних доводів позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що на адресу відповідача поштою ним направлялася заява про звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України з 23 жовтня 2014 року. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень- ч.1 ст.60 ЦПК України. Таким чином, з врахуванням письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, невідповідності формулювання підстави звільнення з посади пивовара в наказі №10 ТОВ "Карпатський горизонт" заяві про звільнення без дати та запису в трудовій книжці позивача про його звільнення, суд вважає, що відповідач допустив порушення трудового законодавства при винесенні зазначеного наказу, тому наказ підлягає скасуванню, а позивач- поновленню на роботі. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Зі змісту постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" вбачається, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу (п.1 з)). Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (п.2). Отже, позивачу повинен бути розрахований середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто дню звільнення- 30 вересня 2014 року. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач [PERSON] працював на умовах п"ятиденного робочого тижня (а.с.81). Згідно Листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 кількість робочих днів у серпні 2014 року- 20, у вересні 2014 року- 22. Отже, середньодення заробітна плата позивача для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 1073,85 грн (заробітна плата за вересень 2014 року (а.с.41)+ 1073, 85 гривень (заробітна плата за серпень 2014 року (а.с.40) / 42 робочих днів (22 у вересні 2014 та 20 у серпні 2014 року)= 51,14гривень. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 51,14 гривень х 240 робочих днів за період з 01.10.2014 року по 15.09.2015 року (день постановлення рішення суду)= 12273, 60 гривень, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. При вирішенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Виходячи з цих обставин, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає обгрунтованою суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню- 1000 гривень. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню- ч.3 ст.235 КЗпП України. Також на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved