Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька- Березовського [PERSON], який помер 09 червня 2016 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Баківці на вул. Львівська, 27, Жидачівського району Львівської області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Баківці на вул. Львівська, 27 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], її батько, а членами: вона та її мати [PERSON], яка померла 07.02.2002 року, не залишивши заповіту, а тому належна їй 1/3 частка у майні колгоспного двору в порядку спадкування за законом перейшла в рівних долях до неї та її батька-Березовського М.М., як спадкоємців першої черги. 09.06.2016 року її батько [PERSON] помер. Після її смерті відкрилась спадщина на належну батькові 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, який має статус колгоспного двору. На випадок своєї смерті батько склав заповіт, згідно із яким все належне йому майно заповів їй. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на на вищевказаний житловий будинок через те, що такий є власністю членів колгоспного двору, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27 квітня 1989 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташовані в с. Баківці на вул. Львівська, 27 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (арк. справи 6). Окрім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги [PERSON] селищної ради №1996 від 28 листопада 2017 року, що станом на 30 червня 1990 року житловий будинок №27 на вул. Львівська, с. Баківці Жидачівського району, Львівської області відносився до категорії "колгоспний двір", членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON]- дружина та [PERSON] дочка (арк. справи 11). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Баківці вул. Львівська, 27 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств\~"колгоспний двір", членами якого були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Частка кожного члена двору становила 1/3. Судом встановлено, що 7 лютого 2002 року померла [PERSON] Факт смерті останньої підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №039246 (арк. справи 16). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Проте, на день смерті із нею проживав та був зареєстрований її [PERSON] та дочка [PERSON] Відтак, останні, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), спадщину після смерті [PERSON] прийняли, оскільки як спадкоємці першої черги вступили в управління та володінням спадковим майном. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 09 червня 2016 року, у віці 74 роки, помер [PERSON], про що 10 червня 2016 року зроблено відповідний актовий запис №26 та виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області, від 10 червня 2016 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №419530 (арк. справи 17). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із належної останньому частини житлового будинку з погосподарськими будівлями, що в с. Баківці вул. Львівська, 27 Жидачівського району Львівської області (1/3 як член колишнього колгоспного двору; 1/6 успадкована після смерті дружини). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 23 жовтня 2007 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю дочці [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований (арк. справи 13). Відповідно до ч.1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з долученої до матеріалів справи довідки, яка видана [PERSON] селищною радою Жидачівського району Львівської області від 08 грудня 2017 року за вих. № 2046 вбачається, що до дня смерті і на день смерті [PERSON] (спадкодавця) в с. Баківці, вул. Львівська, 27, Жидачівського району Львівської області разом з ним проживала дочка- Стельмах Л.М., [INFO] (арк. справи 18). За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, з постанови державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області [PERSON] за № 895/02-31 від 07 грудня 2017 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, у звязку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами є власністю членів колгоспного двору, а померлий не є його останнім членом (арк. справи 19). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved