Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач 31.05.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Одесагаз» та з урахуванням уточнень до позову від 16.06.2017 року просив зобовязати відповідача встановити в його квартирі [ADDRESS], квартирний лічильник газу згідно Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за кошти газорозподільних підприємств до 01.01.2018 року, а розрахунки за спожитий газ до встановлення лічильника газу здійснювати за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між ним, мешканцем будинку №13-а по вул. Тіниста у м. Одесі, та ПАТ «Одесагаз» 03.08.2015 року було укладено договір №167711 про надання послуг з газопостачання, в якому зазначено, що розрахунки за спожитий газ за відсутності лічильників газу визначаються згідно постанови КМУ №619 від 08.06.1996р.. Працівники ПАТ «Одесагаз» без його відома та всіх інших мешканців будинку встановили домовий лічильник газу в жилому будинку за вищевказаною адресою та підключили його квартиру до домового лічильника газу, чим, на думку позивача, грубо порушено норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Посилався на те, що відповідачем домовий лічильник газу встановлено без відома балансоутримувача дома, без попереднього обговорення договору по розрахунку за спожитий газ з обліком всіх мешканців, проживаючих в жилому будинку. Позивач у 2016 році звертався до відповідача з проханням виконати установку квартирного лічильника газу, листом №820/36 від 17.05.2016 року ПАТ «Одесагаз» повідомило, що газові квартирні лічильники, де спожитий газ використовується тільки для приготування їжі, будуть встановленні до 01 січня 2018 року. Повторно позивач звертався до відповідача 05.01.2017 року з проханням встановити квартирний лічильник газу, на що отримав відповідь, що установка домових лічильників робиться у межах чинного законодавства, і керуються підзаконними нормативними актами. Позивач вважає, що підзаконні нормативні акти не відміняють положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з приводу встановлення квартирних лічильників газу, а тому звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2017\~ року (с. Нікітіна С.Й.) відкрито провадження по справі. 21.09.2017 року зазначена справа надійшла провадження\~ судді Домусчі Л.В. на підставі протоколу авто розподілу від 20.09.2017 року. Ухвалою суду від 22.09.2017 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 31.10.2017 року. До суду 31.10.2017 року надійшли письмові заперечення ПАТ «Одесагаз», згідно яких позовну заяву вважають необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що з 01 липня 2015 року ПАТ «Одесагаз» як оператор ГРМ здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу. Відповідно до вимог п.5 Глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем позивачу, як споживачу, за адресою: [ADDRESS], була надіслана заява-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу. Позивачем вказана заява-приєднання була підписана, а тому між ними було укладено договір розподілу природного газу. Особливості встановлення лічильників газу споживача визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у зазначені строки лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно листа НКРЕКП від 02.06.2016 року № 5524/16.1.1/7-16, на сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. З метою недопущення зростання тарифу на розподіл природного газу НКРЕКП Постановою від 24.03.2016р. № 404 затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Одесагаз» на 2016-2025 роки на підставі пообєктного переліку багатоквартирних будинків, які необхідно обладнати загальнобудинковими вузлами обліку природного газу. Встановлення індивідуальних лічильників газу здійснюється у багатоквартирних будинках, які не було включено до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Одесагаз» на 2016-2025 роки. Тобто де це доцільно, а саме у будинках в яких більшість квартир вже оснащено вузлами обліку природного газу. Згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ "Одесагаз" на 2016-2025 роки, передбачено встановлення будинкового лічильника газу, зокрема на групу будинків за адресами вул. Тіниста, 13 та вул. Тіниста, 13а. Тобто, станом на 2016 рік НКРЕКП на ПАТ «Одесагаз» було покладено обов'язок встановити будинковий лічильник газу на групу будинків за адресами вул. Тіниста, 13 та вул. Тіниста, 13а. Виходячи зі змісту Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вказували, що у ПАТ «Одесагаз» виникає право виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача обов'язок щодо забезпечення його об'єкта приладом комерційного обліку природного газу. На підставі вищезазначеного ПАТ "Одесагаз", як Оператор ГРМ, 24.09.2016р. здійснило встановлення загальногобудинкового лічильника газу на групу будинків за адресами вул. Тіниста, 13 та вул. Тіниста, 13а, який було введено в експлуатацію з 01.11.2016р.. У разі наявності загальнобудинкового вузла обліку природного газу, встановленого для ведення обліку обсягів споживання природного газу споживачами в багатоквартирному будинку або на групу будинків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. № 620 (у редакції від 27.01.2016р.). Постанова КМУ № 620 від 16.05.2002р. також визначає порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу. Згідно п.4 Постанови КМУ № 620 від 16.05.2002р. у разі незгоди розраховуватися за спожитий природний газ за показаннями будинкового вузла обліку споживач має право встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо за своєю адресою за власні кошти. Також слід зазначити що облік розподіленого природного газу здійснюється за показниками загальнобудинкового вузла обліку виключно між споживачами (мешканцями будинків) у яких не встановлено квартирні лічильники газу та наявні тільки газові плити. У споживачів (мешканців будинків) у яких наявні газові плити та проточні газові водонагрівачі та/або опалювальні прилади встановлені квартирні лічильника, газу га облік розподіленого природного газу здійснюється виключно за їх показниками. Діючим законодавством України не передбачено надання згоди мешканцями будинку на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Таким чином стверджували, що даний лічильник є комерційним для взаєморозрахунків між постачальником, оператором газорозподільних систем та споживачів. Згідно п. 5.5 Договору якщо обєкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку, що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу, визначення обєму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. № 620 (у редакції від 27.01.2016р.). За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову. 13.11.2017 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення на заперечення ПАТ «Одесагаз», згідно яких зазначив, що в газовий тариф, по якому населення розраховується за спожитий газ з 2011 року, при неодноразовому його підвищенні, зараховано встановлення квартирних лічильників газу для населення, які до цього часу не встановлені, але вже давно проплачені. Вважає, що замість того, щоб організувати роботу по виконанню Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ПАТ «Одесагаз» посилається на різні підзаконні нормативні акти, забуваючи, що останні не підміняють собою Закон. Вважає, що встановленням загальнобудинкового лічильника газу відповідач намагається просто уникнути сплати штрафних санкцій. Вважає, що підстав не виконувати Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у відповідача не було і тепер не має. У судове засіданні 13.12.2017 року сторони не зявились, тому розгляд справ був відкладений на 13.12.2017 року. 13.12.2017 року позивач подану уточнену заяву від 16.06.2017 року підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що загальнобудинковий лічильник може бути встановлений лише за згодою мешканців будинку, проте ними було проведено зібрання та усі мешканці будинку висловили свою не згоду на встановлення єдиного лічильника на будинок, про що написали відповідні листи відповідачу. На що отримали відповідь ПАТ «Одесагаз» про те, що вони керуються підзаконними нормативно-правовими актами та відмовило у встановленні особистих лічильників. Представник відповідача [PERSON] (по довіреності від 02.01.2018 року) у судовому засіданні 13.12.2017 року пояснив, що вони встановлюють лічильники за рахунок коштів тарифу на розподіл природного газу, які затверджує НКРЕКП та є їх регулятором на ринку природного газу. Було прийнято Кодекс газорозподільних систем, який регулює відносини між ними та споживачами, у тому числі встановлення вузлів обліку природного газу. Згідно постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року №404 їм було передбачено кошти як на встановлення індивідуальних лічильників, так і обладнання загальнобудинковими вузлами обліку природного газу. На сайті їх товариства наявний конкретний список будинків, в яких, на думку НКРЕКП, мають бути встановленні загальнобудинкові вузли обліку. Згідно вказаного списку в будинку позивача повинен був та був встановлений у 2016 році загальнобудинковий вузол обліку, який і вважається комерційним. Ними все було здійснено у відповідності до діючого на той час законодавства. Отримання згоди мешканців будинку на встановлення таких приладів обліку стало необхідним з 19.01.2018 року після внесення відповідних змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Також вказав, що згідно п.4 постанови КМУ №620, споживач за власні кошти може встановити індивідуальний лічильник. Розгляд справи був відкладений на 28.02.2018 року. 28.02.2018 року представником відповідача через канцелярію суду було подано копії актів про ведення загальнобудинкового вузла обліку в експлуатацію та договору про зняття показників загальнобудинкового вузла обліку. 28.02.2018 року у звязку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи був відкладений на 19.03.2018 року. 19.03.2018 року у звязку із слуханням цивільної справи №522/21669/17 розгляд даної справи був відкладений на 19.04.2018 року. У судовому засіданні 19.04.2018 року позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав та обставин, викладених ним у позові та поясненнях до нього. При цьому пояснив, що в його будинку зареєстровано ОСББ «Тінистий 13-а» , з 21.01.2016 року він є головою правління та без згоди ОСББ відповідач не мав права встановлювати загальнобудинковий лічильник. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] та просив відмовити з урахуванням їх позиції, викладеної у письмових запереченнях від 31.10.2017 року (а.с.36-39). 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є мешканцем квартири за адресою: [ADDRESS], та споживачем природного газу, відповідно до укладених договорів. Судом встановлено, що у вказаному будинку №13-а по вул. Тінистій у м. Одесі зареєстровано ОСББ «Тінистий 13-а» з 21.01.2016 року, що підтверджується інформацією з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 01 листопада 2016 року відповідачем було встановлено та прийнято в експлуатацію загальнобудинковий вузол обліку в будинку за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 13-а, про що свідчить акт від 01.11.2016 року. Між балансоутримувачем вказаного будинку (КП ЖКС «Фонтанський») та ПАТ «Одесагаз» 01.11.2016 року було укладено договір про зняття показників загально будинкового вузла обліку природного газу, встановленого за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 13-а. Проте, доказів щодо того, що зазначений будинок знаходиться на балансі КП «ЖКС «Фонтанський» судом не встановлено. Крім того, судом встановлено, що згідно протоколу загальних зборів мешканців будинку ОСББ «Тіниста 13» від 25.12.2016 року та від 28.01.2017 року, мешканці будинку вирішили звернутись до відповідача з проханням відключити будинок від загальнобудинкового вузла обліку газу та просили встановити квартирні лічильники. За розглядом даної справи судом встановлено, що позивач не згоден із діями відповідача з встановлення єдиного загальнобудинкового вузла обліку, у звязку з чим [PERSON], а також інші мешканці будинку адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 13а, зверталися до ПАТ «Одесагаз» з приводу безкоштовного встановлення в їх квартирах індивідуальних лічильників газу замість загальнобудинкового лічильника газу, що підтверджується протоколом зібрання мешканців будинку від 25.12.2016 року та реєстром відповідних заяв мешканців будинку (а.с.7-9). Листом від 07.02.2017 року вих..№ 345/21 ПАТ «Одесагаз» було фактично відмовлено мешканцям у вставленні індивідуальних лічильників та повідомлено, що ПАТ «Одесагаз» зобовязане забезпечити вузлами обліку природного газу всі категорії споживачів до 01.01.2018р. Закон не передбачає встановлення лише індивідуальних лише індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі або будинку та пільг щодо встановлення вузлів обліку природного газу за кошти газорозподільного підприємства. Вказали, що Постановою НКРЕКП від 24.03.2016р. № 404 затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Одесагаз» на 2016-2025 роки на підставі пообєктного переліку багатоквартирних будинків, які необхідно обладнати загальнобудинковими вузлами обліку природного газу. Відповідно до постанови КМУ від 16.05.2002 року №620 24.09.2016 року ПАТ «Одесагаз» за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 13-а здійснено встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на групу будинків. Вказано, що ПАТ «Одесагаз» діяло виключно в межах чинного законодавства України. Суд вбачає, що Закон України «Про ринок природного газу» розділив функцій постачання та розподілу природного газу. З 1 липня 2015 року ПАТ «Одесагаз», як Оператор ГРМ, здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Правові засади функціонування ринку природного газу України, засновано на принципі вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співробітництва, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначаються Законом України "Про ринок природного газу". Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, Регулятором є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Пунктом 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Статтею 4 гл. 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем зазначено, що побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відповідно до ст. 18 Кодексу газорозподільних систем приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб'єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Згідно з п. 1 - 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об'єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу; лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам'ятовування та відображення об'єму газу, що проходить через нього. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" у разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року прийнято постанову N 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за N 1379/27824. Так, абз.7 п. 3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем було викладено в наступній редакції: "Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу." Постановою від 11.08.2016 року N 1418 "Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП" Відповідачем було внесено зміни до абз.7 п.3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, а саме в абзац сьомий після слів "лічильником газу" доповнити словами " (індивідуальним або загальнобудинковим)", а після слів "об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу" доповнити словом " (алокація)". Отже, після внесених змін абз.7 п.3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем викладено в наступній редакції: "Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.". Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2018 року (справа №826/1413/17), залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2018 року, було визнано незаконним, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та визнано нечинним в окремій частині Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року N 2494, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року N 2845, від 10 березня 2016 N 304, від 11 серпня 2016 року N 1418, а саме в частині слів "… або загальнобудинковим", які містяться в абзаці сьомому пункту 3 глави 4 розділу IX цього Кодексу. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об'єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об'єднань співвласників багатоквартирних будинків. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" не передбачає одноособово побутовим споживачем відмовитись від встановлення загальнобудинкового лічильника газу та не передбачає його обов'язку надавати згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Проте, суд враховує, що в даному будинку було створено ОСББ «Тіниста 13-а», який не надавав свою згоду як балансоутримувач на встановлення загальнобудинкового вузла обліку і з яким не укладався відповідний договір. У силу положення п. 1 ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач є споживачами газу за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що останній від встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу за рахунок оператора газорозподільних мереж не відмовлявся. Суд зазначає, що особисті рахунки відкриті на кожного із споживачів, а не на весь будинок. Якби акт про порушення складався на конкретного побутового споживача, який не дає встановити лічильник у квартиру, тоді б він був відповідальним за відмову від встановлення лічильника у квартиру, але не на будинок. Крім цього, встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувалось споживачем. Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку. З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що в даному випадку порушуються права Позивача та призводить до невідповідності умов договору на постачання природного газу між споживачем та газорозподільною компанією, яким передбачається, оскільки кошти сплачуються споживачем тільки за той газ, який він дійсно спожив. Такий облік газу порушує вимоги ст. 18 Закону України "Про ринок природного газу". Отже, згідно з положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (далі - Закон України) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, з 1 січня 2016 року. Необхідно також зазначити, що Законом України передбачається встановлення лічильників кожному споживачеві. Тобто наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах багатоквартирних будинках та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачеві. Що стосується джерел фінансування, то вони визначені статтею 3 Закону України, зокрема, індивідуальні лічильники населенню встановлюються за кошти газорозподільних підприємств. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Між тим, положення ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (зміни до якого були внесені Законом України від 21.12.2017 року, який набрав чинності 19.01.2018 року), в редакції на час винесення рішення), суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Отже, зважаючи на те, що на час вирішення даного спору по суті редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» була змінена та було визначено інших строк для забезпечення лічильників газу, оскільки закони не мають зворотної сили, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] у частині позовних вимог щодо встановлення лічильника в термін до 01.01.2018р.. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та наявність підстав для задоволення його вимог в частині зобовязання Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» встановити [PERSON] в квартирі №12 в буд. 13 А по вул. Тіниста в м. Одеса лічильник газу за кошти Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до 01.01.2021р.. До встановлення [PERSON] лічильника газу в квартирі №12 в буд. 13 А по вул. Тіниста в м. Одеса зобовязати публічне акціонерне товариство «Одесагаз» проводити певні розрахунки за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial