Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи"«Хмельницькгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предме спору на стороні відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначено, що він є власником квартири [ADDRESS] . За мною, як за побутовим споживачем послуг відповідача зареєстрований особовий рахунок абонента- [NUMBER] . Рахунки за спожитий природний газ сплачує вчасно. У цьому будинку АТ "Хмельницькгаз" здійснено монтаж загально будинкового лічильника газу. Однак, на його встановлення згоду позивач не давав. А тому вважає, що дії відповідача щодо встановлення загально будинкового лічильника є порушенням вимог ч. 1 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Він проживає з дружиною, у квартирі встановлена газова плита, не має навіть газової духової шафи (користуємося електрошафою). Для забезпечення гарячої водою, у період відсутності централізованого гарячого водопостачання, користуютья електричним бойлером. У будинку проживають переважно пенсіонери, які користуються газовими плитами старого зразка з газовими духовими шафами, а також сім`ї з дітьми. Крім того, кількість зареєстрованих осіб, які мешкають в будинку, менша ніж кількість фактично проживаючих. Розподіл фактичного споживання газу, згідно показників загально будинкового лічильника, здійснюється пропорційно кількості зареєстрованих, без урахування дійсного обсягу спожитого газу та особливостей встановленого газового лічильника. А тому практично позивачеві доводиться більшу частину спожитого газу сплачувати за сусідів. Таким чином, прошу врахувати, що загально будинковий лічильників не відображає реального (дійсного) обсягу спожитого ним природного газу. 09 грудня 2019 року позивач звернувся з листом до керівництва АТ "Хмельницькгаз" з проханням на безкоштовне встановлення індивідуального лічильника обліку газу. Згідно відповіді, наданої АТ "Хмельницькгаз" №29001.5-Лв-6969-1219 від 16.12.2019 р., йому було відмовлено у встановленні індивідуального лічильника обліку газу, та роз`яснено право встановити вказаний лічильник за власний кошт. Позивач вважає, що своєю відмовою встановити йому індивідуальний газовий лічильник, АТ "Хмельницькгаз" порушує його права передбачені Законом України "Про захист прав споживача". Ухвалою суду від 22.01.2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні. 10.03.2020 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач представника не направив проте, подав до суду заяву у якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За мною, як за побутовим споживачем послуг відповідача зареєстрований особовий рахунок абонента- [NUMBER] . 09 грудня 2019 року позивач звернувся з листом до керівництва АТ "Хмельницькгаз" з проханням на безкоштовне встановлення індивідуального лічильника обліку газу. Згідно відповіді, наданої АТ "Хмельницькгаз" №29001.5-Лв-6969-1219 від 16.12.2019 р., йому було відмовлено у встановленні індивідуального лічильника обліку газу, та роз`яснено право встановити вказаний лічильник за власний кошт. Кодекс газорозподільних систем главою 1 розділу 1 визначив, що оператор газорозподільної системи є суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Відповідно до Постанови НКРЕКП № 857 від 29.06.2017 р. "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу" АТ "Хмельницькгаз" було видано АТ "Хмельницькгаз" (код ЄДРПОУ 05395598) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Хмельницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ "Хмельницькгаз". Таким чином, позивач є споживачем природного газу, а відповідач АТ "Хмельницькгаз" - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачання. Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (3533-УІ). Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України 3533-УІ, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону України № 3533-УІ та графіками оснащення квартир і приватних будинків, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках. Згідно постанови НКРЕКП від 15 грудня 2016 року №2312 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року №453 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Хмельницькгаз", в структуру тарифу затверджено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб м природного газу, які становлять 20,61 грн. Тому, з врахуванням наведеного, саме на відповідача - АТ "Хмельницький", покладений обов`язок встановлення індивідуальних лічильників газу. Велика Палата Верховного Суду вирішуючи аналогічних спір у справі №214/2435/17 визначила наступну правову позицію (постанова від 07 листопада 2018 року додається): "Зі змісту статті 6 Закону №3533-УІ вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону №3533-УІ визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої першої статті 6 Закону №3533-УІ зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року. У рішенні також вказано, що зважаючи, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем було здійснено, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вимоги статті 6 Закону №3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення НКРЕКП. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону №1023-ХІІ, статті 2 Закону України № 1875-ІУ волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд правильно керувався частиною першою статті 3 Закону України № 3533-УІ, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним." Враховуючи, що позивач виконє обов`язок щодо оплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, вимоги статті 6 Закону №3533-УІ зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 Закону №1023- XII, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про вчинення дій зобов`язального характеру тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 840.80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved