Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

27 грудня 2016 року до позивач звернулася до Вінницького районного суду із позовам до відповідача про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину за законом в частині земельної ділянки та про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. З врахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог (а.с.57-58) позов позивачем обґрунтовано тим, що [INFO] року в м. Вінниці помер її чоловік [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0402 га в межах згідно з планом, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району. Зазначає, що в державному акті на право приватної власності на землю серія ВН без номеру, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 25.02.1994 року, на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року, помилково вказано, що земельна ділянка надана для сільськогосподарського виробництва, а вірно- для ведення садівництва. Вказує, що вона являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], яка спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та 10.01.2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку в якому також вказано, що земельна ділянка надана для сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що на час переоформлення вищевказаного Державного акту вона не звернула увагу на правильність написання цільового призначення, а саме для «ведення садівництва», а не « для сільськогосподарського виробництва», як зазначено в державному акті і лише після звернення про присвоєння земельній ділянці кадастрового номера виявила наявність помилки, яка перешкоджає їй використовувати власність на свій розсуд та привести у відповідність до вимог чинного законодавства технічну документацію по встановленню меж земельної ділянки на місцевості (в натурі). Просить суд визнати недійсними вищевказаний державний акт та свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку від 10.01.2002 року, та визнати право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0402 г. В судове засідання учасники судового розгляду не з'явились, попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] та її представник позивачів за довіреністю [PERSON] в поданих заявах зазначили, що уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.67-68); представник відповідача- Вінницько-Хутріської сільської ради Вінницького району в поданій заяві зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.64). Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення, виходячи такого. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН без номеру, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 25.02.1994 року, на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №827, [PERSON] належить земельна ділянка, розташована на території Вінницько-Хутірською сільської ради Вінницького району, з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва (а.с.21-22). Відповідно до рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року земельні ділянки передані у приватну власність громадянам садівницького колективу "Росінка" масиву "Вінницькі-Хутори-2" в розмірах і по угіддях згідно додатку (а.с.18-20). Рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів від 29.09.1988 року № 264 "Про відведення земельних ділянок під колективні сади і городи" віднесено в постійне користування підприємствам, організаціям та установам м. Вінниця під колективні сади та городи 96,1 га земель з землекористування колгоспу с. Вінницькі Хутори по розмірах згідно додатку (а.с.12-17). Згідно копії членської книжки садовода від 09.02.1990 року, вбачається, що [PERSON] прийнятий в члени товариства "Росинка"(а.с.11). [INFO] року помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на вищезазначену земельну ділянку, яка розташована на території Вінницько-Хутірською сільської ради Вінницького району, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН без номеру, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 25.02.1994 року, на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №827. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON], як його дружина , яка спадщину прийняла, оскільки подала до нотконтори заяву про прийняття спадщини та 10.01.2002 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0402 га в межах згідно з планом, розташованої на території Вінницько-Хутірської сільської ради, Вінницького району, Вінницької області, переданої для і сільськогосподарського виробництва, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого Вінницько-Хугірською сільською радою Вінницького району, Вінницької області 25.02.1994 року, згідно рішення від 18.12.1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 827(а.с.28). З копії рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району 26 сесії 06 скликання від 07.02.2014 року «Про внесення змін в рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993р. гр. [PERSON]», вбачається що даним рішенням вирішено внести зміни в рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 р. в частині визначення цільового призначення земельної ділянки площею 0,0400 га, право на яку посвідчено державним актом серія ВН б/н, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №729 в зв'язку з допущеною помилкою при визначенні цільового призначення, а саме: замість слів «для сільськогосподарського виробництва» слід читати «для ведення садівництва» (а.с.53). З довідки громадської організації об'єднання садівників масиву "Вінницькі-Хутори-2" від 24.12.2016 року № 239 вбачається, що [PERSON] дійсно є членом садівничого товариства "Росинка-1" масиву "Вінницькі-Хутори-2" і за нею рахується ділянка [NUMBER] площею 400 кв.м., присвоєна адреса [ADDRESS] (а.с.10). З довідки садівничого масиву "Вінницькі-Хутори-2" від 24.12.2016 року № 238 вбачається, що дійсно рішенням Вінницької районної ради народних депутатів від 29.09.1988 року №264 надані земельні ділянки в користування для ведення садівництва 29 садовим товариствам, в тому числі СТ «Росинка", а [PERSON] площею 0,04 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до п. «б» ч. 3ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, до даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно вимог ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, з огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено, що при виготовленні вищезазначеного державного акту на право приватної власності на землю на ім*я [PERSON] було допущено помилку у визначенні цільового призначення земельної ділянки і помилково вказано, що землю передано для сільськогосподарського виробництва, а не для ведення садівництва, тому у суд вважає , що наявні правові підстави для визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН без номеру, оскільки позасудовим шляхом в нести зміни до такого акту діючим законодавством не регламентовано та власник нерухомого майна помер. Оскільки, суд задовольнив вимогу позивача про визнання вказаного державного акту недійним , тому підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну ділянку від 10.01.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-71, оскільки це свідоцтво видано на підстави вище вказаного державного акту, тобто є похідною вимогою. Також підлягає до задоволення позовна вимога позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ,на земельну ділянку площею 0,0402 га, оскільки вона є спадкоємцем першої черги як дружина після його чоловіка, інші спадкоємці відсутні і поза судового шляху оформити свої спадкові праві на цю ділянку у неї не існує.

Outcome: approved