Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON], інтереси якої за довіреністю представляє адвокат [PERSON], звернулася в суд з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права на частку спадкового майна та визнання права власності на частку спадкового майна у порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON], [PERSON] міської ради, Чернівецької області, де третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору є [PERSON], Головне Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Посилається на те, що 13 грудня 1995 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається із права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га вартістю 8928,35 грн. посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син, а її чоловік, [PERSON], який не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер 06.05.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, 1936 року побудови, із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами, вартістю 339585,00 грн., який розташований в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом є також їхні діти - [PERSON], який спадщину прийняв та [PERSON], який спадщину не прийняв і на неї не претендує. Інших спадкоємців першої черги за законом та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Зазначила, що своєчасно прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме свідоцтво про право на 1/2 частину на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на 1/2 частину житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами у с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області у державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори не може через відсутність належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вищезгадане нерухоме майно. Також зазначила, що у сертифікаті серія ЧВ №0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, невірно зазначено прізвище, імя та по-батькові померлого [PERSON], а саме: «Пріц Михайло Юрійович», в звязку з чим необхідно встановити належність померлому 13.12.1995 року [PERSON] даного правовстановлюючого документу. Збільшивши позовні вимоги просить встановити факт належності правовстановлюючого документу померлому 13.12.1995 року [PERSON], а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га, серія ЧВ №0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, із земель селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, який виданий «Пріц Михайлу Юрійовичу», визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1936 року побудови, із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області, після смерті [PERSON], що помер 06.05.2012 року та визнати за нею право на 1/2 частину земельної частки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га, посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, Вижницького району Чернівецької області, із земель селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, як спадкове майно [PERSON], що помер 06.05.2012 року. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом до [PERSON] міської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], де третіми особами є [PERSON], Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Посилається на те, що 13.12.1995 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається із права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га вартістю 8928,35 грн. посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його батько, [PERSON], який не оформив своїх спадкових прав, оскільки теж помер 06.05.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, 1936 року побудови, із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами, вартістю 339585,00 грн. в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області. Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом є також є його матір - [PERSON], яка спадщину прийняла та його рідний брат [PERSON], який спадщину не прийняв і на неї не претендує. Інших спадкоємців першої черги за законом та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Зазначив, що своєчасно прийняв спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме свідоцтво про право на 1/2 частину на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на 1/2 частину житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами у с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області у державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори не може через відсутність належним чином оформлених документів. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1936 року побудови, із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області, після смерті [PERSON], що помер 06.05.2012 року та визнати за ним право на 1/2 частину земельної частки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га, посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, Вижницького району Чернівецької області, із земель селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, як спадкове майно [PERSON], що помер 06.05.2012 року. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В підготовче засідання представник позивачки [PERSON] та її представник [PERSON] не зявився, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивачки [PERSON] [PERSON] скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутності [PERSON], позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] визнають, не заперечує щодо задоволення. В підготовче засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] міської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. В підготовче засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява та відзив, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, просить справу розглядати без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зустрічний позов підтримує, просить задовольнити. В підготовче судове засідання представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника Держгеокадастру. В підготовче судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову [PERSON] відповідачами, та визнання зустрічного позову [PERSON] відповідачами, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі, зустрічний позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18 грудня 1995 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №019089, виданого 18.12.1995 року Іспаською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №51. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається із права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га вартістю 8928,35 грн. посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99 та житлового будинку, із належними до нього господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ. «А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області, 1936 року побудови, вартістю 339585,00 грн. З довідки [PERSON] міської ради №3-793 від 22.12.2017 року вбачається, що згідно запису з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) [PERSON] був виписаний та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0063209. (книга реєстрації ст.99 порядковий номер 786). З довідки [PERSON] міської ради №3-633 від 30.10.2017 року вбачається, що [PERSON], який помер 13.12.1995 року та [PERSON], є одна і та ж особа. З відповіді відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №0.24-0.170-7/101-18 від 17.01.2018 року вбачається, що Сертифікат на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0063209 на [PERSON] (Юрійовича) не передавався до Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Згідно даних реєстру других примірників правопосвідчуючих документів зареєстрованих та виданих до 01.01.2013 року на території Вижницького району [PERSON] (Юрійовича) правопосвідчуючі документи на земельну ділянку не видавався. Розмір земельної частки (пай) складає 1,11 га, вартість такої частки 8928,35 грн. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка [PERSON] надала докази того, що померлий 13.12.1995 року [PERSON] мав право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га, а тому є всі підстави встановити факт належності померлому 13.12.1995 року [PERSON] правовстановлюючого документу а саме: сертифікату, серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, Вижницького району Чернівецької області, із земель селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області. Даний факт має для позивачки юридичне значення і іншим порядком підтвердити його не має можливості, тому вимога [PERSON] про встановлення факту правовстановлюючого документу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Встановлення факту належності даного правовстановлюючого документу необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], спадщину прийняв його син [PERSON], оскільки на час смерті батька проживав та був зареєстрований в спадковому будинку, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.02.2018 року, відповідно до якого встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер 13.12.1995 року є батьком [PERSON], який помер 06.05.2012 року. 06.05.2012 року помер чоловік позивачки [PERSON] та батько позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №106702, виданого 07 травня 2012 року виконавчим комітетом Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18; копією свідоцтва про одруження Серія І-УР №061811, виданого 05.11.1961 року Банилівським сільським ЗАГСом Вашківецького району, актовий запис №36; копією свідоцтва про народження Серія І-МИ №347203, виданого в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №66. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] оскільки на час його смерті проживав разом із ним в житловому будинку, однак не встиг оформити спадщину. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] спадкоємцем за законом є син померлого [PERSON] [PERSON], який спадщину не прийняв, на спадкове майно не претендує, про що 17.10.2017 року подав відповідну заяву до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори, що підтверджується копією заяви. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №155/2017 року. Позивачка [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулись до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності [PERSON] та [PERSON] на дане майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №825/02-31 від 17.10.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1936 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, 1936 року побудови, з відповідною часткою належних до нього господарських будівель та надвірних споруд в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, 1936 року побудови, з відповідною часткою належних до нього господарських будівель та надвірних споруд в с.Іспас по вул.Федьковича, 31, Вижницького району Чернівецької області, підлягають задоволенню. У відповідності до ст.152 ч.3 п.а ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). [PERSON] на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу). Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Статтею 3 Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Оскільки [PERSON] був членом селянської спілки ім.Шевченка, однак до проведення розпаювання землі, тобто виділення її в натурі помер, в звязку з чим державний акт на зазначену земельну ділянку не видавався, а право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному колгоспу, членом якого є певна особа, а тому на думку суду позивачка [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] як спадкоємці після смерті [PERSON], який спадщину прийняв після смерті батька [PERSON], який помер 13.12.1995 року, однак не встиг оформити спадкових прав в звязку із смертю, мають право на успадкування лише на те, що належало покійному [PERSON], а саме, права на земельну частку (Пай). Оскільки, судовим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2018 року, визначено ступінь спорідненості померлого 13.12.1995 року [PERSON] з померлим 06.05.2012 року [PERSON], а саме те, що вони є батьком та сином, враховуючи той факт, що позивачка [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] як спадкоємці після смерті [PERSON], який спадщину прийняв після смерті батька [PERSON], який помер 13.12.1995 року, однак не встиг оформити спадкових прав в звязку із смертю, що дає їм право на спадкування майна померлого [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців першої черги за законом, а також встановлено належність померлому [PERSON], земельного сертифікату серія ЧВ № 0063209, який виданий Іспаською сільською радою Вижницького району, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] райдержадміністрацією за №786, сторінка 99, Вижницького району Чернівецької області, із земель селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області який був виписаний на [PERSON], що згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за ними права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,11 га, посвідченого сертифікатом, серія ЧВ № 0063209, по 1/2 частці кожному, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved