Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які збільшив у судовому засіданні та просить визнати незаконною та скасувати довідку №131 ЖБК «Київський-14» від 07 грудня 2004 року, про те, що [PERSON] являється власником квартири №97 в будинку 170, корп. 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, визнати незаконним і скасувати Свідоцтво про право власності квартири серії ЯЯЯ № 536586, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, від 22 грудня 2006 року - [PERSON], визнати квартиру № 97 в будинку 170 корпус 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса, загальною площею 62,5 кв.м., корисної площі 58,9 кв.м., в тому числі житлова 37.3 кв.м., підсобна 21,6 кв.м., сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а також визнати за [PERSON], (ідентифікаційний номер [NUMBER]), право власності на ? частину квартири № 97 в будинку 170 корпус 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса, яка складається із 3-х кімнат, загальною площею 62,5 кв.м., корисної площі 58,9 кв.м., в тому числі житлова 37.3 кв.м., підсобна 21.6 кв.м. При цьому позивач посилається на те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з [PERSON] в ЖБК «Київський-14», пай за квартиру у повному обсязі був сплачений також в період шлюбу. Після розлучення з [PERSON], майнового спору між колишнім подружжям не виникало. Однак, після смерті колишньої дружини, [PERSON], позивачу стало відомо, що молодший син [PERSON] (відповідач по справі) оформив на своє імя право власності на спірну квартиру, при цьому ні позивач, ні його колишня дружина згоду на оформлення квартири на відповідача не давали. Пай за квартиру було сплачено коли [PERSON] був ще неповнолітньою дитиною і самостійного доходу не мав, в звязку з чим, позивач вважає, що його право власності на ? частину спірної квартири порушено. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, надали до суду заперечення та просили у задоволенні позову відмовити. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник ЖБК «Київський-14» до судового засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, з 19 квітня 1969 року по 09 лютого 2005 року [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбі (рішення Київського райсуду м.Одеси від 27.12.2004 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 156536, від 09.02.2005 року). 05 серпня 1982 року позивач перерахував 2000-00 інв. руб. в ЖБК , що підтверджується листом з ВО «Внешпосилторг» від 05.08.1982 року, № 2-5/6132, (а.с 7), після чого було направлено клопотання до Одеського міського виконкому про оформлення на [PERSON] 3-х кімнатної квартири в одному з будинків ЖБК. 05 листопада 1984 року [PERSON], отримав ордер № 1162/611 серії КР на трьох кімнатну квартиру №97, в будинку № 170, корп. 1 по вул. Люстдорфська (Черноморська) дорога в м. Одесі. Ордер було видано на підставі рішення виконкому Київської райради народних депутатів м. Одеси № 1010 від 02.11.1984 року. Відповідно ордера [PERSON], вселився в вищезазначену квартиру з дружиною [PERSON] і двома синами [PERSON] і [PERSON], що підтверджується ордером № 1162/611 серія КР від 05.11.1984 року, (а.с.8) . Після розлучення у колишнього подружжя не виникало спору щодо розподілу майна, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2004 року, про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач продовжував мешкати у спірній квартирі до 2007 року, а 28 березня 2007 року, [PERSON], знявся з реєстрації, що підтверджується довідкою №91 з ЖБК «Київський -14» від 14.06.2014 року, (а.с.19). З вказаної довідки також вбачається, що 07 квітня 1999 року зі спірної адреси знявся з реєстрації старший син позивача та [PERSON] - [PERSON], в звязку зі службою в армії. 28 грудня 2013 року померла [PERSON], колишня дружина позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 357800 від 28 грудня 2013 року, (а.с. 22). [PERSON] мешкала і була зареєстрована з 09.01.1985 року по день смерті 28.12.2013 року в квартирі № 97, в будинку № 170, корп. 1 по вул.Люстдорфська дорога в м. Одесі, що підтверджується довідкою № 91 з ЖБК «Київський -14» від 14.06.2014 року, (а.с.19). Після смерті матері, старший син позивача, [PERSON], звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на частку квартири № 97, в будинку № 170, корп. 1 по Люстдорфській дорогі в м. Одесі. 18 березня 2014 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 55866941. У межах спадкової справи державним нотаріусом [PERSON], було зроблено запит до КП « БТІ» Одеської міської ради про відомості реєстрації права власності на квартиру № 97, в будинку № 170, корп. 1 по Люстдорфській (Черноморській) дорогі в м. Одесі, що підтверджується копією ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року, про забезпечення доказів до подачі позову, по справі № 520/5103/14-ц, (а.с. 9). 09 квітня 2014 року КП «БТІ» Одеської міської ради надав відповідь на запит нотаріальної контори, з якого вбачається, що квартира № 97, в будинку № 170, корп. 1 по Люстдорфській дорогі в м. Одесі, зареєстрована за молодшим сином позивача, [PERSON], ще 30.01.2007 року. 05 червня 2014 року, після отримання відповіді з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, на запит суду про витребування доказів до подачі позовної заяви, стало відомо, що [PERSON], отримав довідку № 131 від 07.12.2004 року в ЖБК «Київський -14», про те, що [PERSON] являється власником кв. №97 в будинку 170, корп. 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі. Відповідач, [PERSON], [INFO], на час виплати паю за кооперативну квартиру, в 1992 році, не був членом кооперативу, був неповнолітній, самостійного доходу не мав тому не міг набути права власності на спірну квартиру. Крім того, як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], яка на час спірних правовідносин працювала бухгалтером в ЖБК «Київський-14», довідка №131, яка була видана відповідачу 07 грудня 2004 року не містить достовірної інформації, однак видавалась за змістом який вимагався для оформлення права власності. Відповідач, [PERSON], на підставі довідки № 131 від 07.12.2004 року з ЖБК «Київський -14» отримав свідоцтво про право власності на квартиру № 97 в будинку 170, корп. 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, серії ЯЯЯ № 536586, яке було зареєстроване в КП « Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за №17649689 від 30 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ № 536586 від 22.12.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно з КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за № 17649689 від 30.01.2007 року, (а.с. 12, 13). Будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю (ч. 1 ст. 384 ЦК). При цьому слід враховувати, що до складу майна ЖБК не входять квартири, надані членам кооперативу (пайовикам), які повністю внесли свій пайовий внесок за ці житлові приміщення. Адже, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч. 3 ст. 384 ЦК). Якщо член ЖБК не викупив квартиру, він має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу (ч. 2 ст. 384 ЦК). Порядок створення ЖБК, його діяльність, а також права і обов'язки членів ЖБК та членів їх сімей визначається Житловим кодексом Українcької РСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 (з наступними змінами), постановою Кабінету Міністрів України "Про дальший розвиток житлово-будівельної (житлової) кооперації" №593 від 20 жовтня 1992 року, окремими законами та нормативно-правовими актами. ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту, зареєстрованого у встановленому законом порядку. ЖБК є юридичною особою, яка створюється з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного будинку, а у випадках, передбачених законодавством, одно- і двоквартирних будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого житлового будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками). ЖБК не є суб'єктом підприємництва і здійснює свою діяльність виключно для забезпечення виконання статутних цілей відповідно до чинного законодавства. ЖБК здійснює свої повноваження власника таким чином, щоб це не порушувало житлові права членів ЖБК. Зокрема, відповідно до ст. 19 Примірного статуту, жилий будинок (будинки) та надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадяни повністю внесли пайові внески) і не можуть бути в нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Членами ЖБК можуть стати громадяни, які досягли 18 років, а також ті, що одружилися або влаштувалися на роботу до досягнення цього віку, і відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Членом ЖБК може стати також неповнолітній спадкоємець члена кооперативу за умови здійснення його прав і обов'язків до досягнення ним повноліття опікуном (піклувальником). До членів кооперативу належать особи, які постійно проживають у даному населеному пункті, перебувають на обліку бажаючих вступити до ЖБК відповідно до Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради N 228 від 5 червня 1985 року, або відповідають іншим вимогам, передбаченим нормативно-правовими актами. Члену ЖБК за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконкомом відповідної Ради народних депутатів, надається в безстрокове користування окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат відповідно до кількості членів сім'ї, суми його пайового внеску та граничного розміру, передбаченого Примірним статутом (ст. 141 ЖК). У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу немає потреби укладати спеціальний договір. Інститут викупу вперше був запроваджений Законом СРСР "Про власність в СРСР", прийнятим 6 березня 1990 року і введеним в дію з 1 липня 1990 року, а згодом закріплений у Законі України "Про власність" від 7 лютого 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об'єкта. Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", введеного в дію 15 квітня 1991 року (який діяв на час спірних правовідносин) та ч. 3 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного кооперативу після повної сплати пайового внеску набуває права власності на квартиру. Позивач, [PERSON], є членом Житлового-будівельного кооперативу «Київський -14», сплатив пай за кооперативну квартиру № 97 в будинку 170, корп. 1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі в 1992 році. Пай сплачено в період шлюбу з [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 2/290 від 15.07.1983 року та довідками № 92 від 14.06.2014 року з ЖБК «Київський-14», тобто відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України та ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР (діючого на час виплати паю) є власником ? частини спірної квартири. Доводи відповідача та його представника [PERSON] про переоформлення паю з позивача на [PERSON], судом не приймаються до уваги, оскільки стороною не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, крім того пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які були допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON], також судом не приймаються, оскільки вони є суперечливими між собою, щодо процедури видачі довідки №131 від 07.12.2004 року на імя [PERSON] та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено один із способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved