Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою про повернення земельної ділянки відповідачем СТОВ «Ренет». Позивач мотивував свої вимоги тим, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 10.06.2004 року Теплицькою районною державною адміністрацією, він є власником земельної ділянки, площею 2,5060 га. 01.07.2006 між позивачем з однієї сторони, та відповідачем СТОВ «Ренет» в особі директора Яковенка Володимира Петровича - з іншої, було укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передав відповідачеві в оренду терміном на 10 років(до 01.07.2016) належну йому земельну ділянку площею 2,5060 га. Позивач зазначає, що у зв'язку із закінченням строку оренди він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому земельну ділянку, проте відповідач відмовляється, з посиланням на те, що оскільки договір оренди було зареєстровано 26.06.2007, тому цей договір діє до 26.06.2017. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]- [PERSON], який діє на підставі довіреності від 08.11.2016, позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду представник позивача пояснив, що його довіритель уклав договір оренди землі лише на 10 років. Строк дії договору оренди закінчився 01.07.2016. Позивач завчасно повідомив про припинення договору оренди - відповідача, просив повернути земельну ділянку, оскільки сам бажає займатись її обробітком. Також позивач отримував орендну плату з 2006 року по 2016 рік, чим підтверджується той факт, що СТОВ «Ренет» обробляє земельну ділянку позивача з 2006 року. У зв'язку з неявкою належно повідомленого відповідача просить провести розгляд справи у заочному порядку. Представник відповідача СТОВ «Ренет» в судове засідання не з'явився, хоча їх було повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з неявкою відповідача, суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 10.06.2004 року Теплицькою районною державною адміністрацією, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2,5060 га, яка розташовані на території Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області( а.с. 7). 01.07.2006 між позивачем [PERSON] та відповідачем СТОВ «Ренет» в особі директора Яковенка Володимира Петровича, було укладено договір оренди землі, земельної ділянки площею 2,5060 га, яка була зареєстрована у Теплицькому секторі ДЗК Теплицького району 26.06.2007 року за № 040780400393. Відповідно до умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Відповідно до довідки № 339/1/10/13 від 10.10.2016 Теплицького відділення Гайсинської ОДПІ позивач з 01.01.2006 по 30.06.2016 отримував орендну плату від СТОВ «Ренет», що підтверджує фактичне використання відповідачем земельної ділянки позивача саме з моменту укладення договору, тобто з 01.07.2006. За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У п. 8 вищевказаного договору оренди землі від 01.07.2006 сторони встановили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. Цей договір не був нотаріально посвідченим. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору(стаття 15 Закону України "Про оренду землі"). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років(стаття 19 Закону України "Про оренду землі"). Зі змістом вказаної норми кореспондуються і приписи пункту 1 статті 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором. Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як вже було зазначено вище, позивач та відповідач 01.07.2006 уклали договір оренди землі згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування, строком на 10 років, вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Матеріалами справи встановлено, що до теперішнього часу СТОВ «Ренет» користується цією земельною ділянкою, відмовляється її звільнити та повернути позивачу. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Таким чином, судом достовірно встановлено, що сторони 01.07.2006 досягли усіх умов щодо передачі відповідачу у десятирічне користування земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу і у цей же день земельну ділянку було передано орендарю в користування, якою він користується більше 10 років, хоча строк договору оренди сплив 01.07.2016, а тому вимоги позивача щодо повернення земельної ділянки, що є наслідком припинення договору оренди землі в зв'язку з закінченням терміну його дії є законними та обґрунтованими, тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу спірні земельні ділянки. Письмову відповідь відповідача про те, що строк дії оренди має обчислюватись не з дня укладення договору, а з дня його державної реєстрації, тобто, з 26.06.2007 року суд не приймає до уваги, виходячи з наступного(а.с. 11). Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК, ЦК та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073(в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Тобто, державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначений сторонами дії договору свідчить лише про правомірне, договірне використання відповідачем спірних земельних ділянок відповідно до зазначених норм ЗК, ЦК інших Законів України, а не про момент укладання зазначеного договору. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди землі, набуваються після відповідної його державної реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162цс13), які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved