Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

03 серпня 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання договору недійсним, в обґрунтування якого зазначала, що спірний договір був укладений з порушенням закону, оскільки продавець отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру на підставі рішення суду, яке було скасовано, а позов залишено без розгляду, тому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв м., укладений 20 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований у КП "ОМБТІ та РОН" 27 вересня 2011 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року, позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернулася з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2014 року справу було прийнято до провадження суду. 27.03.2014 року ОМР звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв.м., укладений 20 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований у КП "ОМБТІ та РОН" від 27.09.2011 за №2569. В обгрунтування свого позову посилається на те, що вказаний договір порушує права Одеської міської ради, до компетенція якої входить управління земельними ділянками, які перебувають у комунальній власності. Самочинно зведена будівля зводилась на ділянці, яка не була відведена у встановленому законом порядку, а тому порушує майнові права територіальної громади щодо зазначеної земельної ділянки. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2014 року вказані позови були об'єднанні в одне провадження. В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2014 року позов [PERSON] було залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України, а розгляд позовних вимог Одеської міської ради продовжено в загальному порядку. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача ОМР - Самодурова Н.В. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов Одеської міської ради вважала обґрунтованим, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 13.06.2014 року надала до канцелярії суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову Одеської міської ради повністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши сторін, оглянувши матеріали по справі вважає, що позов ОМР підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 червня 2011 року по цивільній справі № 2-4566/2011 визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв.м., житловою 20,8 кв.м. 20 вересня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність (купили), в рівних частках кожний, за обумовлену в цьому договорі грошову суму, ізольовану квартиру [ADDRESS], та складається в цілому з двох житлових кімнат, площею 20,8 кв.м. та підсобних приміщень. Загальна площа вищевказаної квартири - 35,7 кв.м. Однак в подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року по справі № 2-5466/11 скасовано за нововиявленими обставинами та ухвалою цього ж суду від 20 жовтня 2011 року позовну заяву [PERSON] про визнання права власності - залишено без розгляду. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОМР та ІДАБК в Одеській області до [PERSON], [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], яким зобов'язано [PERSON] та [PERSON] за власний рахунок знести самовільно збудовану будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Зважаючи на те, що на теперішній час скасоване рішення суду, яке стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], він не набув права на відчуження спірного майна. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Так, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності, позивач [PERSON] зазначав, що він разом зі своєю сім`єю з 1996 року проживав у квартирі своїх родичів у [ADDRESS]. Коли позивач був ще малим його батьки реконструювали на подвір`ї підсобне приміщення для проживання, так як сім`я була велика та місця усім не вистачало. Мати позивача, батько, його брат та він з того часу оселились у вказаному реконструйованому приміщенні так як іншого житла не мали. Таким чином, зважаючи на те, що спірне приміщення знаходиться на землі, яка належить Одеській міській раді та не виділялась [PERSON] для будівництва спірного приміщення, вказаний договір порушує права Одеської міської ради до компетенції якої, відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування» належить управління земельними ділянками, які перебувають у комунальній власності. Виходячи з наведеного, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. в місті Одесі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20 вересня 2011 року № 2569 необхідно визнати недійсним. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] побудована на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, є самочинним будівництвом, зведена без дозволу та проекту на будівництво, а від так розпорядження земельною ділянкою відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України належить Одеській міській раді. Крім того, самочинно зведена нерухомість не може бути предметом правочину. Отже, зважаючи на викладене суд вважає за необхідним позов Одеської міської ради задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв, укладений 20 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований у КП "ОМБТІ та РОН" від 27.09.2011 за №2569. На підставі викладеного,

Outcome: approved