Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

31.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини, мотивуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, під час перебування у шлюбі, 07 березня 2009 року у них народився син [PERSON], який на даний час проживає разом з матірю. Майже одразу після народження дитини, сімейне життя між нами з відповідачкою поступово стало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до розірвання шлюбу. Фактично з самого моменту розлучення, з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки та осіб, які проживають разом із нею, стосовно неможливості нормального спілкування із дитиною. Всі намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів, оскільки Відповідачка перешкоджала та не бажала присутності позивача, та штучно створюла такі обставини, через які він не міг нормально зустрічатися з сином. Кожного разу, коли позивачу вдавалося більш-менш налагодити звязок та встановити певний графік відвідування дитини, відповідачка втручалася та своїми діями негативно впливала на його стосунки з сином. Таким чином, після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися з відповідною заявою до органу опіки та піклування Первомайського районної державної адміністрації Миколаївської області щодо способу участі у вихованні та спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON], і тим самим реалізував передбачене законом право, так як, відповідно до законодавства України батьки мають однакові права та обов'язки щодо своєї дитини. Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини при Первомайській райдержадміністрації від 22.10.2014 року (протокол № 11), позивачу було визначено спосіб участі у вихованні малолітнього сина, шляхом спілкування з ним кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 до 16:00 годин дня за його місцем проживання. Однак, погодитися з вище вказаним рішення органу опіки та піклування позивач не може, оскільки вони з дитиною проживають в різних населених пунктах, та щоб з сином доїхати до місця проживання позивача потрібно майже годину та стільки ж часу на повернення назад додому. Таким чином, в нормальній обстановці вони можу провести разом зі своїм сином лише вісім годин на місяць, а тому через брак часу він фактично позбавлений можливості у спілкуванні та проведенні спільного відпочинку з сином. На підставі вищевказаного він змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги змінили та просили визначити [PERSON], [INFO] спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] 07.03.2009 р. н.: - - перебування з батьком за місцем проживання батька періодично щомісячно з 10:00 години кожної першої суботи до 14:00 години кожної першої неділі місяця та з 10:00 години кожної третьої суботи до 14:00 години кожної третьої неділі місяця. - перебування з батьком з можливістю виїзду за межі міста Первомайськ для забезпечення відпочинку та оздоровлення дитини щорічно у період літніх шкільних канікул з 09:00 години 20 червня по 16:00 годину 04 липня кожного року та з 9:00 години 20 липня по 16:00 годину 04 серпня кожного року. - перебування з батьком під час сімейних свят за місцем його проживання з 10:00 по 16:00 годину 18 жовтня (у звязку з днем народження бабусі 17 жовтня) кожного року, з 10:00 по 16:00 годину 09 березня (у звязку з днем народженням сина 07 березня) кожного року. - перебування з батькома за місцем проживання батька під час загальнодержавних свят з 10:00 до 16:00 години 01 січня (новий рік) кожного року або з 10:00 до 16:00 години 07 січня (Різдво) кожного року за вибором відповідачки. Відповідачка змінені позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду надав заяву із клопотанням про розгляд справи у відстуність їхнього предстаника, проти задоволення позовних вимог заперечень не надали. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ФП від 10.03.2009р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, батьками [PERSON] , 07.03.2009р. є позивач та відповідачка. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у встановленому законом порядку. На теперішній час дитина - [PERSON] проживає з матірю - відповідакою по справі. Позивач після чисельних марних спроб вирішити питання участі у вихованні дитини мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, вимушений був звернутися з відповідною заявою до органу опіки та піклування Первомайсського районної державної адміністрації Миколаївської області щодо способу участі у вихованні та спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON], і тим самим реалізував передбачене законом право, так як, відповідно до законодавства України батьки мають однакові права та обов'язки щодо своєї дитини. Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини при Первомайській райдержадміністрації від 22.10.2014р. (протокол № 11), було визначено позивачу спосіб участі у вихованні мого малолітнього сина шляхом спілкування з ним кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 до 16:00 годин дня за місцем проживання позивача. 22.10.2014р. рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Первомайській райдержадміністрації той самий час, у ті самі дні та у тому самому обсязі було встановлено для побачення матері позивача [PERSON] з онуком (протокол № 11). Позивач має постійне місце проживання двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], у якій є окрема кімната для сина належним чином умебльована та, у якій створено належні умови для перебування дитини, що підтверджується актом-обстеження матеріально-побутових умов сімї неповнолітнього від 21.07.2015 р. Окрім того, позивач має постійний заробіток, що надає йому можливість забезпечувати потреби дитини під час його знаходження з ним, за місцем роботи та постійного проживання характеризуюся з позитивної сторони. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02.11. 1989 р. (статті 8, 9, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. Так, згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення. Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання. Проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Так, Із ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом виключно в інтересах дитини. Крім того, стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із положеннями ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З огляду на вищевикладені факти та положення норм матеріального права є достатні підстави для повного задоволення позовних вимог.

Outcome: approved