Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У січні 2015 року позивачі звернулися до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „АХА Страхування» (далі ПрАТ «СК «АХА Страхування») за участю третіх осіб про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та пов'язаної із смертю потерпілого, в обґрунтування якого посилалися на те, що 04 жовтня 2013 року приблизно о 07 годині 15 хвилин, у дворі будинку №70 по вул. Енгельса в м.Бердянську Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Epiсa 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], скоїв наїзд на їхню матір - [PERSON], [INFO], яка знаходилася на дорожньому покритті проїзду біля під'їзду №2 вказаного будинку, в положенні лежачи, перпендикулярно напрямку руху автомобіля, в результаті якого вона була смертельно травмована. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.08.2014 року, який набрав законної сили 16 жовтня 2014 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому було призначено покарання з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з випробовуванням на 1 рік. Вони є дітьми загиблої, були залучені органом досудового розслідування та судом в якості потерпілих згідно ст.ст. 55,353 КПК України. Під час досудового розслідування було установлено, що 03.10.2013 року о 16-00 годині між [PERSON] та ПрАТ «СК «АХА Страхування» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АС 6429362), згідно з яким були застраховані майнові інтереси страхувальника [PERSON], пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet Epiсa 2.0, реєстраційний номер [NUMBER]. Про дорожньо-транспортну пригоду вони, як потерпілі, письмово повідомили вказану страхову компанію та направили необхідні документи. По телефону їм повідомили, що заведена справа №1.102.13.09733. При розгляді кримінальної справи в суді ними була подана позовна заява до [PERSON] та АТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Їхні вимоги до страхової компанії про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, згідно ст.27 Закону (відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, та витрат на спорудження надгробного пам'ятника) суд залишив без розгляду згідно поданої ними заяви. Вимоги до [PERSON] були задоволені. Коли обвинувальний вирок суду відносно [PERSON] набрав законної сили, вони звернулися до страхової компанії із заявою про виплату зазначеного страхового відшкодування згідно ст.35 Закону та у строки, згідно положень ст.ст.36, 37.1.4 Закону. Однак у задоволенні вимог їм письмово було відмовлено з посиланням на те, що на час ДТП та укладення полісу з [PERSON] відповідальність водія транспортного засобу, під керуванням якого [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду, вже була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу №АС 2240582. У зв'язку з чим на підставі ст. 989 ч.1 , ст.ст.203, 215 ЦК України Поліс №АС 6429362 від 03.10.2013 року, укладений між [PERSON] та АТ «СК «АХА Страхування», є нікчемним та не створює юридичних наслідків, в тому числі обов'язку щодо виплати зазначеного страхового відшкодування. З відмовою страхової компанії вони не згодні, оскільки у ст.17-3 Закону не передбачено умов визнання нового договору недійсним, які закріплені в загальній нормі ЦК України (ст.989). Крім цього, відповідач не надав доказів, що страхувальник [PERSON] при укладенні договору 03.10.2013 року повідомив чи не повідомив про інші договори, та чи були повернуті йому сплачені кошти в сумі 288,10 грн. при визнанні договору недійсним. У Законі відсутні норми, які б забороняли громадянинові укласти особисто договір, у якому було зазначено забезпечений транспортний засіб та особу цього громадянина. У полісі, на який посилається відповідач, особа страхувальника є інша та яка непричетна до ДТП 04.10.2013 року, внаслідок якого загинула їхня матір. [PERSON] з іншими страховими компаніями, в тому числі з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», свою цивільно-правову відповідальність не застраховував, і ця страхова компанія не може відповідати за його дії як водія. Поліс АС 6429362 від 03.10.2013 року, укладений [PERSON] з ПрАТ «СК «АХА Страхування», на день страхового випадку був дійсним для виконання як для страховика, так і для страхувальника. Тому відповідач повинен згідно ст.27.3 Закону відшкодувати їм моральну шкоду в розмірі 13764 грн. - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі ( 1147 х12) в рівних частках кожній, що становить по 6882 грн. А на підставі ст.27.4 Закону - понесені ними витрати на спорудження надгробного пам'ятника та його установлення на кладовищі у розмірі 8689 грн. у рівних частинах кожній, що становить по 4344,50 грн. Зазначений ними розмір не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, тому просили вказані суми стягнути з ПрАТ «СК «АХА Страхування». У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, а їх представник [PERSON] доповів по суті позову, також просили стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу. Представник відповідача за довіреністю Черкащенко Т.В. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» є неналежним відповідачем у справі, оскільки на момент укладення договору страхування водія [PERSON] з їхньою страховою компанією, був дійсним поліс цивільно-правової відповідальності АС 2240582, укладений в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки страхується сам автомобіль, яким може на відповідній правовій підставі управляти будь-яка особа. Тому другий договір, відповідно до ст. 989 ЦК України, є нікчемним з моменту його укладення. Розмір збитків страхова компанія не оцінювала, оскільки для цього не було підстав. Відповідно до ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] повинен був повідомити страховика про існуючий договір страхування з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки водії знають, що всі автомобілі повинні бути застраховані. Тому, на її думку, саме поліс АС 2240582, виданий ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та укладений раніше полісу АС6429362, має забезпечувати цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу станом на 04.10.2013 року. Щодо довідки, виданої ДАІ про чинність полісу, укладеного [PERSON] з ПрАТ «СК «АХА Страхування, то ДАІ не є органом, який обліковує поліси страхування, а тому довідка не є належним доказом. Не заперечувала, що позивачі зверталися до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, проте їм було відмовлено у виплаті з посиланням на нікчемність укладеного з [PERSON] полісу. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в судове засідання не з'явився, направив до суду письмові пояснення, в яких постався на те, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/6429362, виданий ПрАТ «СК «АХА Страхування», станом на день ДТП був чинним, оформлений належним чином з додержанням вимог законодавства. Посилання ПрАТ «СК «АХА Страхування» на ч.1 ст.989 ЦК України - на обов'язок страхувальника повідомити страховика про всі раніше укладені договори страхування, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки за наслідком зміни права власності на автомобіль Chevrolet Epiсa , [PERSON] було укладено новий договір страхування в ПрАТ «СК «АХА Страхування» АС /6429362. На момент укладення даного полісу [PERSON] як страхувальником не укладалося інших договорів страхування щодо транспортного засобу. В той же час, за полісом АС 2240582, на який посилається відповідач, страховиком якого є ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», страхувальником за ним є [PERSON] Їх правова позиція співпадає з правовою позицією Вищого господарського суду України, що викладена в постанові суду від 23.06.2015 року у справі №901/19332/14. Придбавши автомобіль, [PERSON] як страхувальник скористався правом свободи договору. Тому вважають відмову ПрАТ «СК «АХА Страхування» у виплаті позивачам суми страхового відшкодування безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, проте його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши позивачів, їх представника, представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 жовтня 2013 року приблизно о 07 годині 15 хвилин, у дворі будинку №70 по вул. Енгельса в м.Бердянську Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Epiсa 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], скоїв наїзд на матір позивачів - [PERSON], [INFO], яка знаходилася на дорожньому покритті проїзду біля під'їзду №2 вказаного будинку, в положенні лежачи, перпендикулярно напрямку руху автомобіля, в результаті якого осьання була смертельно травмована. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.08.2014 року, який набрав законної сили 16 жовтня 2014 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому було призначено покарання з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з випробовуванням на 1 рік Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтв про народження та копії свідоцтва про шлюб від 12.10.2012 року, загибла у ДТП [PERSON], була матір'ю позивачів. Позивачами були понесені витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника на загальну суму 8689,00 грн., як вбачається з копій товарних чеків ПП Сапенко «Пам'ятники» від 15.02.2014 року на суму 6659 грн. та ПП [PERSON] від 01.10.2014 року на суму 2030,00 грн., оригінали яких знаходяться у відповідача, проти чого не заперечувала представник відповідача. Як видно з матеріалів справи, позивачі 23.12.2014 року направили до ПрАТ «СК «АХА Страхування» заяву про страхове відшкодування з додатками, в якій просили на підставі ст. 27.3, 27.4 Закону здійснити виплату страхового відшкодування (регламентну виплату) на загальну суму 22453 грн. в рівних частках кожній, з яких відшкодування моральної шкоди в розмірі 13764 грн., спорудження та установка надгробного пам'ятника у розмірі 8689 грн. В цій же заяві посилалися на те, що [PERSON] відшкодував витрати на поховання матері та частково моральну шкоду (а.с.27-29). Проте листом вих. №66/у-15 від 14.01.2015 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування з посиланням на такі ж підстави, що й заперечення представника відповідача, наданих у судовому засіданні, тобто на нікчемність Полісу АС 6429362, який було укладено пізніше Полісу АС 2240582, виданого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.30). Судом було з'ясовано, що цивільно-правова відповідальність третьої особи [PERSON] була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 6429362 від 03.10.2013 року в ПрАТ "СК "АХА" Страхування", забезпечений транспортний засіб - Chevrolet Epiсa, 2.0, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 25). Згідно наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ на дату ДТП , тобто на 04.10.2013 року, в базі даних значився ще Поліс АС 2240582, виданий ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» щодо транспортного засобу Chevrolet Epiсa, реєстраційний номер [NUMBER], дата початку дії полісу: 03.04.2013 року, дата закінчення дії полісу: 02.04.2014 року, прізвище страхувальника [PERSON]. Тому, посилаючись на ч.2 ст.989 ЦК України, якою передбачено, що якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним, відповідач не визнає позовні вимоги, вважаючи, що належним відповідачем у справі, а відповідно й нести обов'язки за договором страхування, має третя особа - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яка уклала договір раніше та який був чинним на день настання страхового випадку. Проте, на переконання суду, дана позиція позивача є хибною, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування» цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону. Пунктами 14.1, 14.2 ст.14 цього Закону визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Так, дійсно, пунктом 17.3. статті 17 Закону передбачено, що при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, а також Законом передбачена чинність договору страхування у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу (стаття 20-1 Закону). Однак, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним нормативним актом по відношенню до ЦК України, не передбачено таких правових насідків при неповідомленні страхувальником про інші договори страхування, як нікчемність нового договору страхування, вказаних в ч.2 ст.989 ЦК України. Крім цього, суд звертає увагу на наступне: на момент укладення Полісу АС 6429362 від 03.10.2013 року з ПрАТ "СК "АХА" Страхування", [PERSON] як страхувальником не укладалось інших договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо об'єкта страхування - транспортного засобу Chevrolet Epiсa, реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки доказів іншого суду відповідачем не надано. У той же час, за Полісом АС 2240582 від 03.04.2013 року, на який посилається відповідач, страховиком за яким виступає ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», страхувальником за даним полісом є [PERSON], як попередній власник транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у зв'язку з експлуатацією автомобіля Chevrolet Epiсa, реєстраційний номер [NUMBER]. Таким чином, з огляду на наведене вище, у суду відсутні підстави вважати, що страхувальник - [PERSON] при укладенні договору страхування (Поліс АС 6429362 ) щодо об'єкта - транспортного засобу Chevrolet Epiсa, реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги частини 1 пункту 3 статті 989 Цивільного кодексу України, оскільки він не був страхувальником за договором страхування (Поліс АС 2240582), щодо вказаного транспортного засобу, а отже, не міг повідомити відповідача, що ним, як страхувальником, укладено інші договори страхування щодо даного об'єкта страхування, оскільки таких, як вже зазначено вище, не існувало. Отже, суд вважає, що саме ПрАТ «СК «АХА Страхування» є належним відповідачем у справі та має нести обов'язки згідно укладеного із страхувальником [PERSON] договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 6429362 від 03.10.2013 року. Відповідно до ст. 5 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової і відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно пункту 9.3 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час спричинення шкоди потерпілому), розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди , є шкода ( в тому чисті моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Так, пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на 04 жовтня 2013 року мінімальна зарплата складала 1147,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік»), відтак 12 мінімальних заробітних плат становлять: 1147 грн. х 12 = 13764 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Суд при цьому не приймає заперечення представника відповідача, що, можливо, моральна шкода вже була повністю відшкодована винною особою [PERSON], оскільки позивачі та їх представник наполягали, що третьою особою [PERSON] лише частково було відшкодовано моральну шкоду, саме за виключенням розміру моральної шкоди, яку вони і заявляли у кримінальній справі до страхової компанії відповідно до положення ст.27.3 Закону, а потім за їхньою заявою позовні вимоги до ПрАТ «СК «АХА Страхування» судом були залишені без розгляду. Це саме вбачається із заяви позивачів на адресу ПрАТ «СК «АХА Страхування» про виплату страхового відшкодування від 26.12.2014 року, в якій вони також вказували, що [PERSON] відшкодував витрати на поховання та частково моральну шкоду у загальному розмірі 20 тисяч гривень згідно розписки від 11.10.2014 року. Згідно із ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Позивачі не заявляють вимог щодо відшкодування витрат на поховання, оскільки, згідно їхньої заяви, вони повністю відшкодовані винною особою, водієм [PERSON] Згідно із п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. Згальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Оскільки документально підтверджений розмір витрат позивачів на виготовлення та встановлення (спорудження) надгробного пам'ятника у розмірі 8689,00 грн., який є меншим, ніж встановлений Законом мінімальний розмір, то на підставі зазначених вище положень Закону він підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в рівних частках. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю як такого, що доведений та підтверджений належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договорів від 27.02.2015 року, укладених між адвокатом [PERSON] та позивачами з кожною окремо, адвокат взяв на себе обов'язок бути їх представником в усіх судових органах та того ж дня, згідно копій квитанцій під одним № 347, отримав від кожної по 1200 грн. гонорару за ведення цивільних справ. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до п.3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару. Такого документа позивачами суду не представлено. Крім цього, адвокат приймав участь у справі в якості представника позивачів та не допускався до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, тому підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає. Згідно пункту 2) частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Тобто, за даним позовом позивачі звільнені від оплати судового збору. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015» встановлено, що у 2015 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2015 року становив 1218 грн. Оскільки позивачами заявлено одну вимогу матеріального характеру, а другу немайнову, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 365,40 грн. (243,60 + 121,80). На підставі викладеного,

Outcome: approved