Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, покликаючись на те, що відповідачам належним чином надаються послуги із постачання гарячої води та центрального опалення, проте в порушення вимог закону, відповідачі не вносили плату за них, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 7571,26 грн. за послуги з центрального опалення та 2226,74 грн. за послуги з постачання гарячої води. Договору між сторонами не укладено, однак зобов'язання сторін виникають із закону. Просить стягнути солідарно з відповідачів 7571,26 грн. за послуги з центрального опалення та 2226,74 грн. за послуги з постачання гарячої води, 1174,02 грн. інфляційних втрат, 199,04 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за послуги з центрального опалення, 599,70 грн. інфляційних втрат, 98,44 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за послуги з постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання безпідставним нарахування плати за житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що послуги з постачання гарячої води та центрального опалення надаються на підставі договору, укладеного на основі типового договору. На її звернення щодо укладення договору з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» їй було відмовлено. Просить визнати неправомірними дії відповідача в частині відсутності укладення з [PERSON], [PERSON] договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, зобов'язати ЛКП «Залізничнетеплоенерго» укласти з [PERSON], [PERSON] договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, визнати безпідставним нарахування плати за житлово-комунальні послуги, заборонити будь-якій особі ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до укладення договору направляти будь-які папірці чи вчиняти будь-які інші дії психологічного тиску на [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, давши аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, просить первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та її представник в судовому засіданні первісний позов категорично заперечили, надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві, просять у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, зустрічний позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] /а.с. 8/ Крім того, позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» надає послуги відповідачам [PERSON], [PERSON] з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі [ADDRESS] [ADDRESS] ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання з надання послуг, має законні підстави вимагати від споживача оплати за надання цих послуг. Окрім цього, ч.1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Тобто, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню послуг з постачання централізованого опалення та гарячої води і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідачі є споживачами цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконували. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою суди, встановивши факт споживання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного з теплопостачальною організацією відповідного договору, мають всі підстави визнати обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості спожитої ним теплової енергії на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а саме - споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як вбачається із актів про використання теплової енергії від 29 жовтня 2014 року, 27 листопада 2014 року, 24 грудня 2014 року, 27 січня 2015 року, 24 лютого 2015 року, 24 березня 2015 року, 21 квітня 2015 року, зняття показів засобів обліку теплової енергії від 27 жовтня 2016 року, 28 листопада 2016 року, 27 грудня 2016 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» надавало послуги відповідачам [PERSON], [PERSON] з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживачі, які проживають у будинку [ADDRESS] користувались тепловою енергією. /а.с. 12-18, 56-58/ Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати наданні послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом також встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачам житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі користувалися такими та не відмовлялися від таких, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, а тому суд вважає, що зустрічні позовні вимоги щодо визнання безпідставним нарахування плати за житлово-комунальні послуги, заборони представнику ЛКП «Залізничнетеплоенерго» направляти вимоги є безпідставними, та крім того, на переконання суду, з відповідачів слід стягнути заборгованість в сумі 7571,26 грн. за послуги з центрального опалення та 2226,74 грн. за послуги з постачання гарячої води, що стверджується розрахунком суми боргу від 27 лютого 2015 року, відомостями про нарахування та оплату послуги центральне опалення та гаряча вода квартири №30 на вул. Яворницького, 9. /а.с. 9, 59/ Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід стягнути також 1174,02 грн. інфляційних втрат, 199,04 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за послуги з центрального опалення, 599,70 грн. інфляційних втрат, 98,44 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 липня 2014 року по 02 лютого 2017 року, що стверджується розрахунком інфляційних втрат та 3% річних. /а.с. 60-71/ Однак, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Як вбачається із доказів, наявних у матеріалах справи, позивачем ЛКП «Залізничнетеплоенерго» опубліковано договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від 01 липня 2014 року. /а.с. 35, 36/ Крім того, відповідач [PERSON] зверталась до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, однак позивачем їй відмовлено, оскільки стандартну форму договору опубліковано в щоденній газеті «Високий замок» №92 від 01 липня 2014 року та умови договору приєднання розповсюджуються на всіх споживачів. /а.с. 238/ Згідно п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». З урахуванням наведеного, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Внаслідок наведеного, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] є споживачами послуг, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, звертались до позивача щодо укладення договору про надання таких послуг, суд вважає, що дії ЛКП «Залізничнетеплоенерго» в частині відсутності укладення є неправомірними та позивача слід зобов'язати укласти з відповідачами договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 травня 2005 року. Також, суд критично оцінює твердження представника позивача про відсутність необхідності укладення договору з відповідачами внаслідок опублікування стандартної форми договору в щоденній газеті «Високий замок» №92 від 01 липня 2014 року, оскільки, дана газета не є офіційним джерелом оприлюднення та на переконання суду, таке оприлюднення не може вважатись належним, а також, не може свідчити про те, що відповідачі належним чином ознайомились із таким договором. Крім того, суд відхиляє твердження представника позивача про відсутність необхідності укладення договору з відповідачами внаслідок того, що умови договору приєднання розповсюджуються на всіх споживачів, оскільки дані норми закону жодним чином не забороняють укласти із споживачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 травня 2005 року неправомірними. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, внаслідок задоволення первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову, у зв'язку із покладенням судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід також стягнути на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 190,40 грн. судового збору.

Outcome: partial