Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просить суд стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «ІМЕКСБАНК», МФО 328384, ЄДРПОУ 20971504, на користь [PERSON], [INFO], грошові кошти у розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 коп., банківського вкладу. Представник позивача до суду не з'явився, але написав заяву в якій на позові наполягає і просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач у друге не з'явився до суду, і не повідомив суд про причину неявки, про що свідчать заказані повідомлення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задовільненню. Як встановлено судом 26.12.2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір № 300025214 від 26.12.2013 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року та внесено в національній валюті грошові кошти у сумі 250000(двісті п'ятдесят тисяч) грн., на вкладний рахунок [NUMBER] / [NUMBER] строком до 29.09.2014 року. 29.09.2014 р., позивачка звернулась до банку з заявою про повернення внесених коштів, однак відповідачем було порушено та не виконано зобов'язання згідно п.п. 6.1 ч.6 публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) згідно якого банк повертає Вклад або частину та сплачує нараховані та несплачені проценти у строк, що визначено в Договорі про приєднання до Договору, а саме 29.09.2014р., та було видано Позивачці лише 1000(одна тисяча) грн. В зв'язку з неможливістю отримання позивачкою вкладених на депозит її грошових коштів, 29.09.2014 року, [PERSON], було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Ексклюз1м22» в національній валюті на суму 150 000 грн., строком на 28 днів шляхом переводу вкладу з рахунку [NUMBER] / [NUMBER] на депозитний рахунок [NUMBER] // [NUMBER]. 17.10.2014 року позивачкою отримано відповідь ПАТ «ІМЕКСБАНКУ» вих.№ 316, де їй роз'яснено, що на виконання своїх зобов'язань відділення № 30 у місті Біляївка, після закінчення строку договору банківського вкладу, перерахувало депозит на поточний рахунок клієнта, з якого Позивачка має можливість отримати кошти та надалі в своїй відповіді пояснили, що враховуючи наявний на початок робочого дня залишок готівки у касі відділення № 30 у м. Біляївка та необхідність обслуговування інших клієнтів, у день її прибуття до відділення їй було запропоновано отримати наявну готівку у касі. Згідно виписки з особового рахунку № 2620.2.813862.004 за період з 29.09.2014 року по 14.10.2014 року з якої вбачається, що 150000(сто п'ятдесят тисяч) грн., 29.09.2014р., переведено на інший рахунок, а зі 100000(сто тисяч) грн., які залишились, позивачка отримала 8500(вісім тисяч п'ятсот) грн., за 15.10,16.10,17.10.2014 року нею отримано по 500 грн., за кожний день, що складає 1500(одна тисяча п'ятсот)грн. Таким чином позивачку позбавлено права отримати свої грошові кошти. Посилання відповідача на суспільно політичне напруження та те, що на даний час банківська система України не в змозі одразу вирішити проблеми з готівкою, на виконання договору № 300025214 від 26.12.2013 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року банківського вкладу (депозиту) та п.п.6.1 ч.6 публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту). 17.10.2014 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про здійснення повернення їй залишку вкладу в готівковій формі в повному обсязі або в безготівковій формі в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок № 26208604363595 в Южное Главное Региональное Управление ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, МФО 305299, ОКПО [NUMBER] але ніякої відповіді не отримала. У відповідності до вимог ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Встановленим фактам відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 15, 16, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, відповідно до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ст.. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день подання позовної заяви відсутній. Отже, дії відповідача, направленні на ухилення від повернення позивачу вкладу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись чином, відповідно до умов договору. Правовідносини між банком та вкладниками також регулюються законодавством про захист прав споживачів. Про це свідчить постанова Пленуму Верховного Суду України (ВСУ) № 5 від 12.04.96 р. Роз'яснюючи судам питання про застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до відносин, які ним регулюються, ВСУ постановив, що цей Закон не визначає певних меж своєї дії. Він повинен застосовуватися, зокрема, до договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про відкриття і ведення рахунків тощо. Якщо положення нормативних документів, наприклад інструкції або постанови НБУ, суперечать чинному законодавству, суд застосовує норми цього законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, відноситься до категорії публічних договорів, в яких, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, одна сторона взяла на себе обов'язок здійснювати кожному, хто до неї звернеться, зокрема, надання послуг банківського обслуговування. Частина 6 ст. 633 ЦК України встановлює, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті щодо умов публічного договору, які повинні встановлюватися однаковими для всіх споживачів, та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Не є також підставою для звільнення боржника від відповідальності за недодержання своїх обов'язків відсутність необхідних коштів, про що прямо зазначено в абзаці 2 частини 1 ст. 617 ЦК України. Відповідно до ст.ст.: 4, 5 Закону України "Про захист прав споживачів", а також у відповідності до п. 17 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Тому суд вважає, що позов законний, обгрунтований, підтверджується матеріалами справи, і підлягає задовільненню.

Outcome: approved