Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири від 26.11.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 857, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та застосувати наслідки щодо визнання правочину недійсним шляхом повернення вказаної квартири у власність [PERSON] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що до 24.10.2018 вона разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] , яка їм належала на праві власності у рівних частках. Оскільки в цій квартирі не було центрального опалення, вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання, при цьому вона фактично утримує і доглядає ще матір [PERSON] , [INFO] , а відтак за віком і захворюваннями вони обидві потребують постійного утримання, а тому нею було прийняте рішення про пошук людей, які знайдуть їм інше комфортне житло і в подальшому будуть їх постійно утримувати. Через деякий час вони знайшли таких людей, а саме [PERSON] та [PERSON] , які запропонували їй з матір"ю здійснити продаж їхньої квартири та придбати іншу квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] , яка мала належні умови проживання, а саме центральне опалення, постійну гарячу воду, якісний ремонт приміщень, в якій їм буде набагато комфортніше проживати, на що вони і погодились. Так, 24.10.2018 вона з матір`ю уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №1610, за яким продали належну їм квартиру по [ADDRESS] . Цього ж дня вона уклала договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №1615, згідно якого вона набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Через деякий час вона разом матір`ю переселились в нову кваратиру. Приблизно через місяць до неї звернулась відповідачка та повідомила, що у нотаріуса слід підписати певні документи, щоб вона мала можливість після їх смерті отримати у власність їхню квартиру. 26.11.2018 вона підписала документи в присутності нотаріуса, де попередньо відповідачка їй повідомила, що після підписання цих документів вона буде доглядати за ними, а після їх смерті остання набуде право власності на належну їм квартиру. Однак, через деякий час їй стало відомо, що 26.11.2018 вона підписала документи не щодо постійного утримання за нею та її матір"ю, а договір дарування квартири, відповідно до якого вона подарувала [PERSON] своє житло. Також зазначає, що лікарями у неї діагностовано хронічне системне сполучно-тканинно-судинне полісиндромне захворювання «склеродермія», яке характеризується поширеними фіброзно-склеротичними змінами, ураженнями судин за типом облітеруючого ендартеріїту та ряду внутрішніх органів, зокрема легенів, шлунково-кишкового тракту, стравоходу та серця, яке з кожним роком у неї прогресує, у зв`язку з чим їй вкрай необхідна постійна стороння допомога. Крім цього, квартира по [ADDRESS] є її єдиним житлом, у вказаній квартирі вона проживає разом зі своєю матір`ю з моменту набуття нею права власності на дане житло і по сьогоднішній день, а відтак після укладення договору дарування фактична передача квартири відповідачці не відбулася. Також зазначає, що вона не бажала дарувати квартиру відповідачці, оскільки вона та її матір потребували довічного утримання по стану здоров`я, віку. Вважає, що вона помилилася, а її фактично ошукали, зловживаючи її довірою та наданням обіцянок, юридичною несвідомістю та обставинами її життя, станом здоров"я, необхідністю щодо піклування і допомоги. За цих обставин, вважає, що такий договір підлягає визнанню судом не дійсним. Враховуючи наведене, покликаючись на ст.ст.203 ч.2, 229, 233, 717 ЦК України, просить позовні вимоги задовольнити. \~ \~ \~ \~Від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, покликаючись на те, що з позивачкою вона познайомилась приблизно три роки назад, а саме під час надання нею позивачці та її матері консультації щодо продажу квартири з подальшим юридичним супроводом продажу їх квартири та придбанням іншого житла. Так, під час їх бесіди останні повідомили, що хочуть продати свою квартиру, оскільки така є дуже холодною та не має центрального опалення, на що вона порекомендувала їм провести одночасний продаж їх квартири та придбання іншої. Крім цього, вказує, що після знайомства між ними склалися близькі дружні відносини, вона їх часто відвідувала, разом з ними ходила на ринок, в магазини, тощо. Зазначає, що продажа старої та купівля нової квартири відбулися в один день. Стверджує, що оспорюваний договір дарування квартири було укладено за бажанням та з ініціативи позивачки, укладення договору дарування повністю відповідало її волі та жодних домовленостей стосовно постійного утримання нею позивачки між ними не було, укладенню договору дарування квартири передувала консультація позивачки нотаріусом Синюк С.В., якою було роз"яснено правові наслідки укладення договору дарування, та після складання нотаріусом проекту договору дарування, позивачка ознайомилась з ним та висловила однозначне бажання щодо його укладення. При цьому, після укладення договору дарування, через деякий час відносини між ними погіршились. За цих обставин просить в задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка страждає рідкісним захворюванням "склеродермія", внаслідок якого у неї постійно болить голова, серце, порушена координація рук та в холодну погоду вона взагалі не виходить на вулицю, внаслідок такого захворювання, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги та матеріального утримання. Окрім цього, її мати є особою старечого віку і також страждає рядом важких хронічних захворювань. [PERSON] перед укладенням договору дарування обіцяла, що вона буде доглядати за нею, возити її на санаторне лікування, купляти для неї продукти харчування та медичні препарати, які їй вкрай необхідні внаслідок важкого хронічного захворювання. В дійсності після укладення договору дарування два рази на тиждень відповідачка купувала за власні кошти їй з матір`ю продукти харчування, медичні препарати. При цьому, в своїх поясненнях позивачка визнає, що вона уклала саме договір дарування, однак стверджує, що перед укладенням спірного договору, відповідачка переконала її в тому, що договір дарування за своєю суттю та правовими наслідками прирівнюється до договору довічного утримання. Вважають, що відповідачка, скориставшись вкрай тяжкими обставинами життя позивачки та її матері, ошукала їх, зловживаючи їх довірою та наданням обіцянок щодо піклування і допомоги. За цих обставин позивачка та її представник просять позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засідання проти задоволення позову заперечили, зазначивши, що позивачка з родиною [PERSON] знайома тривалий час та перебувала з ними у дружніх довірливих відносинах. З позивачкою та її матір`ю відповідачка познайомилась, коли позивачка звернулась до неї за порадою щодо обміну квартири. В подальшому вона сприяла їм в продажі квартири, що знаходиться по [ADDRESS] та придбання квартири по [ADDRESS] , яка мала центральне опалення, систему гарячого водопостачання та належний ремонт приміщень. При цьому, відповідачка визнає, що їй було відомо, що позивачка хворіла тяжким хронічним захворюванням, внаслідок якого остання не могла виходити на вулицю в холодну погоду. Також наголосили, що відповідачка відвідувала позивачку та її матір приблизно 2-3 рази на тиждень, купувала та привозила їм продукти харчування та підтримуючі медичні препарати, які були необхідні позивачці. Крім цього, ствердили, що ініціатором укладання спірного договору дарування була саме позивачка, у придбану квартиру остання разом із матір`ю вселилася вже після укладення спірного договору і в такій вони проживають по даний час, при цьому відповідачка частково оплачувала за спожиті позивачкою комунальні послуги. Також відповідачка зазначила, що перед укладенням договору дарування вона обіцяла позивачці, що буде утримувати лише її матір, а також запевняла, що після укладення такого договору позивачка з матір`ю залишаться проживати у спірній квартирі. При цьому, після укладення договору дарування вона привезла для позивачки та її матері телевізор, соковижималку та розкладне ліжко, оскільки в останніх були відсутні такі речі, а для них вони були необхідні. За цих обставин, з врахуванням того, що спірний договір дарування був укладений з власної волі позивачки і остання розуміла правову природу цього договору та наслідки його укладення, просять в позові відмовити. Третя особа [PERSON] позов підтримала та зазначила, що вона разом з донькою [PERSON] проживають у квартирі по [ADDRESS] , яка є єдиним їхнім житлом. Вона та її донька страждають рядом тяжких хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребують сторонньої допомоги і піклування. Відповідачка, скориставшись їх тяжкими життєвими обставинами, зловживаючи їх довірою та наданням обіцянок щодо піклування і допомоги, ошукала їх з донькою, забрала собі їхню квратиру, після чого перестала їм надавати будь-яку допомогу. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. позов не підтримала, зазначивши, що дійсно нею 26.11.2018 був посвідчений договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] подарувала [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Перед укладенням вказаного договору нею було роз`яснено позивачці правову природу цього договору та правові наслідки його укладення, після чого позивачка особисто прочитала договір дарування та добровільно його підписала. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство відповідно до ст. 12 ЦПК України\~здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, позивачці [PERSON] та її матері [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , яка не була обладнана системою центрального опалення. 24.10.2018 позивачка та її матір [PERSON] відчужили [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1610 (а.с. 9, 10). У цей же день 24.10.2018 позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1615 (а.с. 11). Після укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, зареєстрованого в реєстрі за №1615, позивачка разом із своєю матір`ю переселились у вказану новопридбану квартиру, в якій вони проживають по сьогоднішній день, що стверджується копію 12-ї сторінки паспорта громадянина України [PERSON] та копією заяви мешканців будинку [ADDRESS] від 22.07.2019 (а.с. 6, 122). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та показами сторін, третіх осіб і свідка [PERSON] . Встановлено, що консультацію та допомогу в пошуку нової квартири, в оформленні договорів купівлі-продажу квартир позивачці надавала [PERSON] , з якою позивачка та її матір познайомились за деякий час до оформлення вказаних договорів і з якою у них склалися дружні довірливі відносини. 26.11.2018 позивачка [PERSON] , як дарувальник, та відповідачка [PERSON] , як обдаровувана, уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 857. В силу п.1 вказаного договору дарування, дарувальник безоплатно передала у власність обдаровуваної, а обдаровувана прийняла як дарунок належну дарувальнику квартиру [ADDRESS] . При цьому, у зв`язку із хворобою дарувальника договір посвідчено на виклику за місцем його проживання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням та хворіє системно сполучно-тканинно-судинно полісиндромним захворюванням «склеродермія», яке характеризується поширеними фіброзно-склеротичними змінами, ураженнями судин за типом облітеруючого ендартеріїту та ряду внутрішніх органів, зокрема легенів, шлунково-кишкового тракту, стравоходу та серця, внаслідок чого позивачка потребує постійної сторонньої допомоги та утримання. Зазначена обставина підтверджується довідками МСЕК, щоденником хворого, результатами обстежень, а також виписками із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 8, 84-94). З пояснень сторін встановлено, що позивачка внаслідок заначеного вище захворювання потребує постійної сторонньої допомоги та утримання. Також, встановлено, що разом із позивачкою проживає її матір [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок свого старечого віку та супутніх захворювань також потребує постійної сторонньої допомоги та утримання. Після укладення оспорюваного договору, позивачка та її матір продовжують проживати у спірній квартирі, яка є їхнім єдиним житлом, діють від імені її власника та несуть витрати на її утримання. Як до, так і після укладення договору дарування, відповідачка жодного дня не проживала у цій квартирі та не оплачувала комунальних послуг, що не спростовано належними доказами відповідачкою й відповідно, на думку суду, свідчить про те, що передача квартири фактично не відбулася та підтверджує наявність реальних намірів у позивачки саме на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. \~ Також встановлено, що позивачка та її мати [PERSON] , [INFO] , зважаючи на наявність ряду хронічних важких захворювань, як вказувала позивачка та підтвердила відповідною медичною документацією, що не спростовано відповідачкою та в певній мірі визнано, [PERSON] та [PERSON] потребують постійної сторонньої допомоги та утримання. Після укладення спірного договору дарування, відповідачка періодично відвідувала позивачку та її матір, надавала їм допомогу, як матеріальну так і фізичну, про що в судовому засіданні визнала відповідачка, а також підтвердила свідок [PERSON] . Через деякий час відносини між позивачкою та відповідачкою погіршились, внаслідок чого [PERSON] припинила надавати позивачці та її матері будь-яку допомогу. Зазначені вище обставини сторонами по справі не оспорюються та визнаються, а отже приймається судом до уваги як такі (ч.1\~ст.82 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, [PERSON] зазначає, що при укладенні спірного договору у неї з відповідачкою була попередня домовленість про те, що остання буде утримувати її та її матір, зокрема допомагати та забезпечувати їх продуктами харчування та медичними препаратами, що і робила деякий час після укладення договору. Позивачка вважає, що помилково уклала договір дарування належного їй нерухомого майна,\~\~припустившись помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки на переконання відповідачки, вважала, що договір дарування за своєю суттю та правовими наслідками є договором довічного утримання. Як вбачається з матеріалів справи, на підставу недійсності вказаного договору дарування позивачка покликається зокрема на те, що на момент укладення договору відбувся збіг тяжких обставин, а саме: її важке хронічне захворювання, на похилий вік її матері, наявність у неї інвалідності ІІ групи, внаслідок чого вони мають крайню необхідність у сторонній допомозі та відповідно спонукало її укласти договір довічного утримання. Маючи намір укласти договір довічного утримання, внаслідок переконань відповідачки, вважала, що договір дарування за своєю природою прирівнюється до договору довічного утримання та, не читаючи його умови, нею було здійснено підпис на даному договорі. Відповідно до частини третьої статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Згідно зі статями 229-233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717\~ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. У пункті 19 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» з приводу правочину, вчиненого під впливом помилки, роз`яснено наступне. Відповідно до статей 229\~-\~233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягнення згоди про всі його істотні умови. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18.06.2014 № 6-69цс14; від 21.10.2015 № 6-202цс15; від 02.12.2015 № 6-2087цс15; від 16.03.2016 № 6-93цс16. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом до уваги не приймаються доводи відповідачки про те, що саме позивачка була ініціатором укладення договору дарування, а також про те, що укладаючи спірний договір позивачка розуміла, що укладає саме договір дарування, а не довічного утримання та її волевиявлення на укладення даного договору було вільним, оскільки такі доводи не спростовують пояснень позивачки про те, що в\~силу свого віку, стану здоров`я, відсутності знань та досвіду щодо порядку відчуження нерухомого майна, довіри до відповідачки помилково підписала договір дарування спірної квартири, насправді маючи намір укласти договір довічного утримання. Крім цього, судом до уваги приймаються й пояснення позивачки про те, що нею укладено саме договір довічного утримання, оскільки проживаючи після укладення спірного договору у спірній квартирі й проживаючи на даний час, вона розуміла, що уклала саме договір довічного утримання і саме з того часу, як відповідачка відмовилась їй та її матері надавати будь-яку допомогу, вона зрозуміла про те, що нею укладено саме договір дарування, бажання укладати який вона не мала, а отже не розуміла, що вчиняє договір дарування, а не договір довічного утримання. Суд наголошує, що текст оспорюваного договору дарування не містить розписки позивачки про те, що зміст договору нею прочитаний самостійно, а роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачка не мала вільного і свідомого волевиявлення під час укладення оспорюваного договору дарування від 26.11.2018 про передачу у власність відповідачці квартири, яка є її єдиним житлом, в якій позивачка та її матір продовжують проживати й надалі, що свідчить про те, що вона не мала наміру дарувати дану квартиру, і що позивачка, будучи хворою людиною, проживаючи з хворою матір"ю похилого віку, які за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилася саме щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачкою. Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта №147231049, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та підставою виникнення права власності є договір дарування від 26.11.2018 серії та номер №857, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. Враховуючи те, що визнаний недійсним правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати і породжує наслідки, передбачені законом, а тому право власності позивачки на житлове приміщення підлягає відновленню. Оцінивши договір в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, віком позивачки та її матері, яка спільно проживає з позивачкою, потреби їх в постійному сторонньому догляді, станом здоров`я, наявності домовленості щодо такого догляду та відсутність фактичного здійснення обов`язку утримання майна, суд прийшов до переконання, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60 грн. \~ \~ \~ \~ Враховуючи наведене та

Outcome: approved