Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та відповідачем 16.11.2016р. укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №DNH0NS-16AG3PZ, копію якого отримав лише 28.04.2018р. Згідно п.4 договору, предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника чи застрахованої особи, визначене страхувальником у договорі страхування за згодою застрахованої особи. Згідно з цими умовами і правилами страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику (застрахованій особі) або вигодонабувачеві (спадкоємцю застрахованої особи), а страхувальник зобов`язався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору страхування та правил страхування. Страховим агентом є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» на підставі договору доручення на виконання страхових агентських послуг №6 від 11.07.2016р. 05 лютого 2018 року, тобто в період існування договірних відносин, з ним стався нещасний випадок, а саме: в період проходження амбулаторного лікування у 2-й Львівській міській поліклініці, він отримав закритий перелом шийки лівої стегнової кістки, з приводу чого 07 лютого 2018 р. був госпіталізований до 1-го травматолого-ортопедичного відділення ЛОКЗ «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих», де перебував на стаціонарному лікуванні до 27 лютого 2018 р. У цьому ж медичному закладі 14 лютого 2018 р. йому було здійснено оперативне втручання: тотальне ендопротезування лівого кульшового суглоба без цементної фіксації фірми «Lima». 11.02.2018р. ним, за посередництвом банку, з чітким дотриманням вимог правил страхування та умов страхування до договору, було надіслано на адресу ТДВ СК «Кредо» заяву (з усіма передбаченими цими нормативними документами медичними додатками) про настання страхової події, а саме: перелом шийки стегна, який мав місце 05.02.2018 року. 14.03.2018р. о 09.49 год. ним було отримано SMS-повідомлення банківської установи «ПРИВАТБАНК» щодо прийняття його заявки про страхову подію «в роботу» та повідомленням про результат протягом доби. Проте, жодного обіцяного повідомлення ані через добу, ані через дві доби і пізніше він не отримав. Лише, зателефонувавши на гарячу лінію ТДВ СК «Кредо» за № 0 800 500 206, він довідався, що у виплаті йому страхового відшкодування відмовлено в зв`язку з порушенням страхувальником (застрахованою особою) 48-годинного терміну з моменту настання нещасного випадку, відведеного на звернення застрахованої особи за медичною допомогою, використовуючи будь-які доступні способи. 26.03.2018р. ним додатково отримано письмове повідомлення від відповідача (ТДВ СК «Кредо»), а саме: лист вих. № 14.03.2018/086-Z181ВРВ700000О про те, що розглянувши його заяву від 11.02.2018р. та подані документи, у відповідності зі страховим актом № Z181BPB700000О від 13.03.2018 прийнято рішення про відмову йому у виплаті страхового відшкодування. 27.06.2018р. він отримав від відповідача письмове повідомлення про те, що розглянувши його заяву від 24.03.2018 р. та додані документи, у відповідності зі страховим актом № Z1820PB700004N від 05.06.2018р. прийнято рішення про відмову йому у виплаті страхового відшкодування з підстав ненадання документів, зазначених в п.3.3 умов страхування до договору, в зв`язку з чим його страховий випадок не може бути кваліфікований як страхова подія, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату. Вважає відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною, просить стягнути страхову виплату в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., суму інфляційних втрат за порушення строків виплати страхового відшкодування, що складає 6157 (шість тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 22коп., 3% річних - 3224 (три тисячі двісті двадцять чотири) грн.72 коп., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування, що складає 3925 (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 00 коп. та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 68306( шістдесят вісім тисяч триста шість) гривень 94 копійки. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі 465/3900/20, справу призначено до судового розгляду. 15 вересня 2020 року відповідачем скеровано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить призначити у справі експертизу та відмовити в задоволенні позову повністю. Не заперечує, що 16.11.2016р. між сторонами укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №DNH0NS-16AG3PZ, згідно якого застрахованою особою є позивач, а страхова сума склала 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. Зазначає, що захворювання позивача не є нещасним випадком в розумінні договору, вказує на те, що перелом виник виключно внаслідок системного захворювання скелету та недостатньою механічною міцністю кістки внаслідок вікових змін, тобто внаслідок захворювання. Не заперечує, що 11.02.2018р. на адресу відповідача надійшла електронна заява та згодом матеріали перебування позивача на лікуванні. Зважаючи на те, що позивач не надав документи, які б свідчили про настання нещасного випадку, наслідком якого став би розлад здоров`я у вигляді перелому, відтак у виплаті страхового відшкодування було правомірно відмовлено. Вказує на те, що оскільки позивач звернувся за медичною допомогою з пропуском 48 годин з моменту отримання травми, і з цих підстав йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Крім того, вважає, що вимоги про стягнення пені, інфляційних та 3% річних, моральної шкоди є безпідставними. В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вказав на те, що відповідачем частково виплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 13 750 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. Відповідач подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами, просить відмовити в задоволенні позову повністю. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.11.2016р. між позивачем та відповідачем укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №DNH0NS-16AG3PZ, відповідно до умов якого, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачечі, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування. Відповідно до п.6.1.2. страховим випадком, зокрема, є ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно додатку №1 до правил страхування. Згідно заяви про страхову виплату, позивач [PERSON] 11.02.2018р., згідно умов договору страхування № DNH0NS-16AG3PZ від 16.11.2016р. повідомив про страхову подію, яка відбулася 05.02.2018р., а саме перелом шийки бедра. В матеріалах справи міститься копія виписки №1774 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Львівським обласним госпіталем інвалідів війни та репресованих, згідно якої позивач перебував в першому ортопедичному відділенні з 07.02.2018р. по 27.02.2018р. з діагнозом «задній перелом шийки лівого стегна (патологічний) з больовим синдромом та порушенням функції ходи», остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Страховим актом №Z181BPB700000O від 13.03.2018р. відповідачем відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування. Згідно виписки амбулаторного хворого, виданої 23.03.2018р. 2-ою міською поліклінікою, [PERSON] поставлено повний діагноз закритий (патологічний) перелом шийки лівої стегнової кістки. Страховим актом №Z182OPB700004N від 05.06.2018р. відповідачем повторно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування. Нормативно - правовим актом, який регулює відносини, зокрема, у сфері добровільного страхування, є Закон України «Про страхування». Відповідно до ст.1 ЗУ «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частиною 1 ст.3 цього закону визначено, страхувальниками визнаються, зокрема, дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Згідно ч.1 ст.4 цього закону, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини в сфері добровільного страхування на підставі договору добровільного страхування від нещасних випадків №DNH0NS-16AG3PZ від 16.11.2016р. Згідно договору повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в таблиці №1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками» додатка №1 до особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування. Відповідно до ч. 1 ст.6 ЗУ «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідачем долучено особливі умови добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ в новій редакції від 31.05.2017р. Розділ 3 особливих умов регулює питання страхового ризику та страхового випадку. Згідно абз. 2 п.3.1., страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. П.3.2. умов виокремлено поняття нещасних випадків. Аналізуючи положення договору добровільного страхування та особливих умов добровільного страхування, суд приходить до висновку, що подія, яка відбулася з позивачем підпадає під поняття нещасного випадку, а відтак є страховим випадком. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що травма позивача не є страховим випадком з підстав того що не містить в собі ознак нещасного випадку. В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що під час дії укладеного договору добровільного страхування з позивачем відбувся страховий випадок, зокрема має місце травматичне ушкодження, функціональний розлад здоров`я, встановлення інвалідності позивачу. Позивачем доведено, зокрема, долученими до позовної заяви медичними виписками, листками непрацездатності, довідкою про інвалідність, факт настання страхового випадку. Відповідачем дані докази не спростовано, навпаки долучено документи, відповідно до яких в позивача виникло право, а у відповідача обов`язок відповідно до договору добровільного страхування здійснити страхову виплату. Відповідно до частини 2 ст.8 цього закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 9 ЗУ «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхові виплати за договором страхування життя здійснюються в розмірі страхової суми (її частини) та (або) у вигляді регулярних, послідовних виплат обумовлених у договорі страхування сум (ануїтету). Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідач не ставить під сумнів ту обставину, що позивачем вчасно та в повному об`ємі відповідно до умов договору здійснювались страхові платежі. Позивачем дотримано умови договору, відтак у відповідача виник обов`язок виплатити страхове відшкодування, який останній не виконав. Згідно вимог п.3 абз.1 ст.20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно матеріалів справи, які відповідачем не спростовані, у позивача наявний діагноз закритий перелом шийки лівого стегна (патологічний) з больовим синдромом та порушенням функції ходи. Відповідно до ст.93 таблиці 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам», до ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам», розмір страхової виплати у відсотках від страхової суми у зв`язку з переломом стегна, що призвів до утворення незрощеного перелому становить 30% від страхової суми. В примітках до цього пункту визначено, якщо у зв`язку з травмою ділянки стегна проводились оперативні втручання (за винятком первинної хірургічної обробки й видалення сторонніх тіл), додатково виплачується 10% від страхової суми одноразово. Розмір страхової суми згідно договору становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Зважаючи на пункт 93 таблиці 1, відповідач мав сплатити 30% від страхової суми в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, та додатково 10% в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень), а всього 20 000 (двадцять тисяч) гривень. В заяві про розгляд справи за відсутності, позивач просить врахувати те, що відповідачем частково сплачено страхову виплату в розмірі 13 750 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень. Відтак загальна сума боргу по страховій виплаті становить 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ч.1 ст. 526 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності із вимогами статті 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у встановлений строк належним чином не виконав, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Відтак, зважаючи на основну суму боргу в розмірі 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень, розмір пені складає 491 (чотириста дев`яносто один) гривень, розмір інфляційних витрат складає 770 (сімсот сімдесять) гривень, 3% річних складає 403 (чотириста три) гривень. Окрім стягнення майнової шкоди, позивач просить стягнути на його користь 5 000 гривень моральної шкоди. Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що діями відповідача позивачеві заподіяна моральна шкода, оскільки з вини відповідача позивач зазнав душевних страждань, змушений був змінювати свій звичний спосіб життя у зв`язку із понесенням витрат на своє лікування, які відповідачем у вигляді страхового відшкодування вчасно не виплачені. З урахуванням конкретних обставин справи та заподіяних моральних страждань позивачу, судом беруться до уваги основні засади цивільного законодавства, передбачені п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, як справедливість, добросовісність і розумність. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідача на його користь 2000 гривень. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наведених позивачем підстав права вимоги стягнення грошових коштів за прострочення зобов`язання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). На підставі викладеного та

Outcome: approved