Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Постановою господарського суду Хмельницької області від 29 квітня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю „Колос" визнане банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури і призначенням ліквідатором арбітражного керуючого Мельник Т.М. Відповідно до ухвали господарського суду Хмельницької області від 13 листопада 2014 року строк ліквідаційної процедури товариства і повноваження арбітражного керуючого Мельник Т.М. продовжено до 28 січня 2015 року. [PERSON] звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Колос" в особі ліквідатора Мельник Т.М. про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що в ході ліквідаційної процедури СТОВ „Колос" смт. Вовковинці Деражнянського району, 15 січня 2013 року він відповідно до договору купівлі-продажу майна придбав у товариства нежитлову будівлю конюшні, площею 625,6 кв.м., розташовану по [ADDRESS], та нежитлову будівлю кормоцеху, площею 181,7 кв.м., розташовану по [ADDRESS] у тому ж населеному пункті. Придбане позивачем нерухоме майно було передане йому згідно з актом приймання-передачі від 15 жовтня 2014 року, а вартість майна, що складає 34000 грн., позивач сплатив у повному обсязі. Проте при зверненні його 20 жовтня 2014 року до Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції із заявою про реєстрацію придбаного ним нерухомого майна йому у цьому було відмовлено на тій підставі, що договір купівлі-продажу майна не був посвідчений нотаріально, як це передбачено ст. 657 ЦК України, тому він просить суд задовольнити його позов. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Мельник Т.М. позов визнала, підтвердивши наведені позивачем в обґрунтування позову обставини щодо факту придбання ним нежитлових будівель конюшні та кормоцеху у СТОВ „Колос". Крім того, вона стверджує, що відсутність правовстановлюючих документів унеможливила нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. В задоволенні позову представник відповідача не заперечує. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із технічних паспортів, виготовлених Деражнянським ГМП „Інвентаризатор" 21 серпня 2014 року, та акту інвентаризації майна СТОВ „Колос" від 3 серпня 2011 року вбачається, що нерухоме майно, яким є нежитлова будівля конюшні, площею 625,6 кв.м., розташована по [ADDRESS], та нежитлова будівля кормоцеху, площею 181,7 кв.м., розташована у тому ж селищі по [ADDRESS], належали на праві власності сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю „Колос". Як встановлено судом, вказане нерухоме майно позивач придбав у товариства в особі ліквідатора Мельник Т.М. відповідно до договору купівлі-продажу майна від 15 січня 2013 року та додаткової угоди до цього договору від 26 серпня 2014 року, сплативши їхню вартість, що складає 34000 грн. Однак рішеннями Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції від 20 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі з підстави недотримання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Згідно із ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як з'ясовано судом, договір купівлі-продажу вищенаведеного нерухомого майна укладений сторонами у письмовій формі, проте цей договір не був нотаріально посвідченим. Отже, сторонами вимоги закону щодо обов'язковості нотаріального посвідчення не були дотримані. Відповідно до ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як підтвердили обидві сторони, жодна із них не ухилилася від нотаріального посвідчення договору, тому підстави для визнання такого договору дійсним, передбачені ч.2 ст. 220 цього ж Кодексу, у суду відсутні. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed