Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з КС "Рівненщина" на свою користь кошти, а саме неповернутий вклад, в сумі 33000 грн., нараховані відсотки за користування вкладом в сумі 6238,31 грн.. 72607 грн. штрафних санкцій, 400 грн. витрати на правову допомогу та судовіи витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 19 лютого 2007 року він є членом та вкладником кредитної спілки "Рівненщина". 19 жовтня 2012 року між КС "Рівненщина" в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 864 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого останній передав відповідачу на депозитний рахунок кошти в розмірі 30000 грн. на строк до 20 січня 2014 року зі сплатою відсотків за користування вкладами в розмірі 25% річних. 20 січня 2014 року позивач повідомив відповідача письмовою заявою про те, що бажає повернути основну суму вкладу в розмірі 33000 грн. та невиплачені відсотки з 19.07.2013 року по 20.01.2014 року в розмірі 4731,50 грн.. Проте відповідач не повернув йому суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків, чим порушив свої зобов"язання по Договору. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав до суду заперечення, в якому відповідач неспостовуючи факт несвоєчасного повернення вкладу і процентів, не визнав розмір нарахованих позивачем інфляційних та трьох процентів річних, стягнення пені та процентів на банківський вклад після закінчення строку договору, стягнення витрат на правову допомоуг та просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року між та КС "Рівненщина" в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 864 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі Договір), згідно якого останній передав відповідачу на депозитний рахунок кошти в розмірі 33 000 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19.10.2012 року. Згідно умов Договору строк внесення внеску на 15 місяців (п.1.2 Договору), тобто до 20 січня 2014 року. Процентна ставка за внеском встановлена у розмірі 25 % річних (п.2.2.1 Договору). Порядок нарахування та виплати процентів за Договором встановлений п.2.3 Договору. Повернення суми внеску та процентів по закінченню дії Договору здійснюється на підставі письмової вимоги вкладника, що передбачено п.2.6 Договору. 20 січня 2014 року [PERSON] звернувся з заявою до Голови правління КС "Рівненщина" щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків за Договором. Зазначена вимога, як вказує у позові позивач, проігнорована. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст..23 Закону України "Про кредитні спілки", зазначені в частині першій цієї статті внески /вклади/ членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти плата /процентна/ належить членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член Кредитної спілки, відповідно до п.2 ч.2 ст.23 Закону України має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до ст..10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Дії відповідача є порушенням зобов"язання між сторонами та чинного законодавства, зокрема положень ст. 41 Контситуції України, ст. ст. 525, 526, 610, 612 ЦК України. Згідно зі ст..23 Закону України "Про кредитні спілки" внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нараховані на внески доходи (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожен член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти у порядку і строки, які визначені відповідно до укладеного з членами кредитної спілки договорами. У відповідності до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Факт укладення договору та факт прийняття відповідачем від позивача грошових коштів у вищезазначеній сумі як строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок сторонами не заперечувався, до того ж дана обставина також підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера.. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов"язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ч.3 ст.1060 ЦК України). Положення статті 629 ЦК України встановлюють, що договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост.610 ЦК Українип орушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Разом з тим, незважаючи на те, що термін дії депозитного договору закінчився, відповідач порушує умови депозитного договору щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків після закінчення строку дії договору, а тому останні підлягають поверненню, окрім того, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відсотки у відповідному розмірі за користування депозитними коштами за період після закінчення строку дії договору по 22 червня 2016 року включно, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 29.05.2013 року при розгляді справи №6-39цс13. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.23 Закону України "Про кредитні спілки" внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нараховані відсотки належать членам кредитної спілки на праві приватної власності, а тому кошти за договорами, укладеними між сторонами, належать позивачу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов"язання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. Тому, суд погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, 3% річних та пені у зв"язку з простроченням боржником грошового зобов"язання. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 111845,31 грн., з них: 33000 грн. - неповернутий вклад, 6238,31 грн. - нараховані відсотки за користування вкладом, 72607 грн. - штрафні санкції. За таких обставин, оскільки встановлено неналежне виконання взятих зобов"язань відповідачем перед позивачем що передбачено умовами згаданого Договору, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов"язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Згідно копій квитанцій №160 від 22 червня 2016 року та №159 від 22 червня 2016 року позивачем було перераховано через термінал кошти в розмірі 404 грн та 405 грн., проте в матеріалах справи відсутні докази про понесені позивачем витрати на правову допомогу, а саме розрахунок таких витрат, а також відомості про кількість годин витрачених адвокатом позивача на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням суду, відсутність договору. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованою, а тому підстав для її задоволення не вбачає. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: partial