Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 5 жовтня 2009 року знаходився у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманське» на підставі трудового договору на посаді ГРП по РГВ дільниці МРДСУ (в). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 19 серпня 2015 року, з ДП «ВК «Краснолиманська» на його користь був стягнутий середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн., зобовязано відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Після відкриття виконавчих проваджень на виконання зазначеного рішення відповідач наказом № 3214-к від 16.09.2015р. звільнив його за ч.3 ст.38 КЗпП України 19.09.2014р. і надіслав йому поштою належним чином оформлену трудову книжку, яку він отримав 19.09.2015р., а остаточний розрахунок за рішенням суду відповідач провів з ним 25.11.2015р. Остаточно заборгованість по заробітній платі відповідач сплатив йому 30.12.2014р., і цей факт встановлений рішенням Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. Також рішенням цього ж суду було встановлено, що розмір його середньоденної заробітної плати складає 278,42 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року з ДП «ВК «Краснолиманська» на його користь був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61809,24 грн. та на відшкодування моральної шкоди 300 грн. Натомість, після розірвання трудового договору у судовому порядку відповідач не сплатив йому компенсацію за невикористану відпустку за 2014 та 2015 роки, у звязку з чим він звернувся до суд з позовом до відповідача про стягнення компенсації за невикористану відпустку. На підставі наказу відповідача № 312 від 24.06.2016р. 19 вересня 2015 року я був звільнений на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року за власним бажанням у звязку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного і трудового договору згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року з ДП «ВК «Краснолиманська» на його користь була стягнута компенсація за невикористану відпустку за період з 2014-2015 роки у розмірі 7795,76 грн. Незважаючи на зазначене судове рішення, відповідач сплатив йому компенсацію лише 6 лютого 2017 року, отже, звільнивши його 19 вересня 2015 року, відповідно до статей 47, 116 КЗпП України повинен був виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку. Як встановлено рішенням Красноармійського міськрайоного суду Донецької області від 03.03.2016р., після ухвалення Красноармійським міськрайрнним судом Донецької області від 03.04.2015р. відповідач не провів із ним повний розрахунок належних йому сум при звільненні з роботи і виплатив середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу та моральну шкоду лише 25 листопада 2015 року шляхом зарахування зазначених сум на його картковий рахунок. Отже, остаточним днем розрахунку є саме 25.11.2015р. Таким чином, за думкою позивача, відповідач повинен виплати йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 25.11.2015р. по 06.02.2017р. в розмірі 84639,68 грн. за 304 робочих днів затримки з розрахунку із розрахунку, зо його середньоденний заробіток дорівнює 278,42 грн. Крім того, бездіяльністю відповідач заподіяв йому і моральну шкоду, яку він зазнав у звязку з обманом щодо повного розрахунку, чим позбавив гарантій, які були обіцяні при укладанні договору. Через таку несправедливість до себе він почував себе ізгоєм, відчував байдужість боку родини та оточуючих його людей. Наявність постійної тривоги за майбутнє, безсонні ночі довели його до пригніченого стану, і він став відчувати себе нікчемною людиною, почав відчувати постійні головні болі, підняття артеріального тиску тощо. Оцінив моральну шкоду у 2000 грн., які просив стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р., яке ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2015р. залишено без змін, з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20.046,24 грн., вихідну допомогу в сумі 17.54,49 грн. та моральну шкоду в сумі 300 грн. 17.09.2015р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 48745145 з виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/5395/14-ц, а постановою державного виконавця виконавче провадження від 01.12.2015р. № 48745145 закінчене у звязку з виконання виконавчого документа у повному обсязі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016р., яке ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2016р. залишено без змін, з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки трудової книжки з 31.12.2014р. по 24.11.2015р. в сумі 61.809,24 грн., моральну шкоду в сумі 300 грн. 18.05.2016р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 51111746 з виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/10364/15-ц, а постановою державного виконавця від 10.06.2016р. виконавче провадження № 51111746 закінчене у звязку з виконання виконавчого документа у повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивача було стягнуто та сплачено середній заробіток за період з 23.09.2014р. по 24.11.2015р. 14.06.2016р. [PERSON] звернувся до підприємства з вимогою про зміну дати звільнення з 19.09.2014р. на 19.09.2015р. (день фактичного отримання трудової книжки) на підставі п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993р., та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016р. по справі № 235/10364/15-ц. Вищевказана заява була задоволена, і 24 червня 2016р. підприємством було видано наказ № 3126К, яким дату звільнення [PERSON] з підприємства було змінено з 19.09.2014р. на 19.09.2015р., відповідні зміни внесені до трудової книжки. Таким чином, 19.09.2015р. позивач не працював. Ані під час звернення з вимогою про зміну дати звільнення, ані після отримання ним трудової книжки позивач будь-яких вимог до відповідачем щодо проведення з ним розрахунку не заявлялось. 10.08.2016р. позивач звернувся до суду із позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку за 2014-2015р.р. Таким чином, між сторонами виник спір про розмір сум, що підлягали сплаті при звільненні. При цьому, позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не заявлялось. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2016р., яке набрало законної сили 04.01.2017р., з відповідача була стягнута компенсація за невикористані дні відпустки за період 2014-2015р.р. в сумі 7.795,76 грн. Зазначене рішення не містить зобовязання відповідача сплатити відшкодування позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 01.02.2017р. постановою держвиконавця було відкрито виконавче провадження № 53324320 з виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/5212/16ц, 06.02.2017р. на виконання вищевказаної постанови відповідачем були перераховані грошові кошти в сумі 7.795,76 грн., тобто рішення суду від 23.12.2016р. було виконано відповідачем у повному обсязі. Враховуючи той факт, що з моменту набрання чинності рішенням суду по справі № 235/5212/16-ц - 04.01.2017р. до моменту його фактичного виконання 06.02.2017р. позивач вимог про розрахунок, передбачений ст.116 КЗпП України, не заявляв, ухвалене судом рішення не оскаржував, він фактично погодився з проведенням з ним відповідачем остаточного розрахунку 06.02.2017р. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2015р. по 06.02.2017р є безпідставними та задоволенню не підлягають. За думкою відповідача право на відшкодування моральної шкоди могло виникнути у позивача у разі обґрунтованості інших позовних вимог, що могло підтвердити порушення прав позивача зі сторони відповідача. Але у звязку з тим, що вимоги позивача є необґрунтованими та факт заподіяння такої моральної шкоди позивачем не доведений, представник відповідача просила відмовити також у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 5 жовтня 2009 року по 19 вересня 2015 року, де працював в якості гірничого робочого по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно п.3 ст.38 КЗпП України. Позивач звільнений з роботи на підставі наказу ДП ВК "Краснолиманська" від 24.06.2016р. № 3126К з 19 вересня 2015 року за власним бажанням у звязку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договорів згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, виданого на підставі заяви [PERSON] від 14 червня 2016 року та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року. Раніше виданий наказ № 3214К від 16.09.2014р. про звільнення [PERSON] скасований цим же наказом. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року залишено без змін, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20.046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.; зобов'язано ДП "ВК "Краснолиманська" видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку (а.с.18, 19, 38, 39). Постановами головного державного виконавця ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 17.09.2015р. були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 235/5395/14-ц, виданих 09.09.2015р. Красноармійським міськрайонним судом про зобов'язання ДП ВК "Краснолиманська" видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20.046,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 17540,49 грн. та моральної шкоди в розмірі 300 грн., боржнику запропоновано виконати вимоги виконавчого листа до 24 вересня 2015 року. Постановами заступника начальника ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 21.10.2015р. та від 01.12.2015р. виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів закінчено у зв'язку з виконанням виконавчих листів у повному обсязі (а.с.40, 41). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року залишено без змін, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки з 31 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року в сумі 61.809,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн. (а.с.13-15, 45-47). Постановою в.о. начальника ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 18.05.2016р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 235/10364/15-ц, виданого 12.05.2016р. Красноармійським міськрайонним судом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61.809,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн., боржнику запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа в строк до 25.05.2016р. Постановою заступника начальника ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 10.06.2016р. виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа закінчено у зв'язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі (а.с.48, 49). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 4 січня 2017 року, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь [PERSON] стягнуто компенсацію за невикористану відпустку за період 2014-2015 роки у розмірі 7795,76 грн. (а.с.16, 17). Постановою ст. державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції ц Донецькій області [PERSON] від 01.02.2017р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 235/5212/16-ц, виданого 31.01.2017р. Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з ЖП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] компенсації за невикористану відпустку за період 2014-2015 р.р. у розмірі 7795,76 грн. (а.с.52). Згідно витягу по картці/рахунку 5168757277012458 і додатковим рахункам позивача, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк», за період з 01.02.2017р. по 07.02.2017р. компенсація за невикористану відпустку зарахована на картковий рахунок [PERSON] 6 лютого 2017 року (а.с.7). Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Дослідженням доказів у справі встановлено, що в день звільнення 19 вересня 2015 року позивач не працював, вимог про розрахунок з ним по компенсації за невикористану відпустку до роботодавця не предявляв, а безпосередньо звернувся за вирішенням спору до суду. Між сторонами був наявний спір про розмір компенсації за невикористану відпустку за 2014-2015р.р., який вирішено судом, а саме рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 4 січня 2017 року, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь [PERSON] стягнуто компенсацію за невикористану відпустку за період 2014-2015 роки у розмірі 7795,76 грн. Оскільки спір між сторонами про розмір компенсації за невикористану відпустку виник після видання відповідачем наказу від 24.06.2016р. № 3126К про звільнення [PERSON] з посади ГР по РГВ 4 розряду дільниці МДРСУ (в) за власним бажанням у звязку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного і трудового договорів згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, позивач у день звільнення не працював і не звертався до роботодавця з питання виплати йому компенсації за невикористану відпустку, то обовязок виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку виник у позивача з 4 січня 2017 року дати набрання судовим рішенням законної сили, яким спір між сторонами вирішено по суті. Саме цьому суд вважає вимоги позивача в частині необхідності стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 25 листопада 2015 року по 3 січня 2017 року безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, порушення трудових прав позивача, яке полягало у не проведенні з ним остаточного розрахунку належних йому при звільненні сум, навіть після ухвалення судового рішення по справі, тривало до 6 лютого 2017 року - часу остаточного з ним розрахунку відповідачем, за що повинна наставити відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, - стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 4 січня 2017 року по 5 лютого 2017 року включно в сумі 6.403,66 грн. (23 дні х 278,42 грн.), де 23 дні - кількість робочих днів затримки розрахунку, 278,42 грн. - середньоденний заробіток позивача, розмір якого встановлений рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року. Відповідно до положень ст.273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абз.10 п.2.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Суд приходить до висновку про те, що порушенням трудових прав, що виразилось в затримці відповідачем видачі трудової книжки та затримці розрахунку при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням його трудових прав, необхідності додавання додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних із забезпеченням себе матеріально. Дослідженням наданих суду медичних документів встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ «Новогродівська центральна міська лікарня» з приводу наслідків перенесеної нейроінфекції (2003р.), нерізкої координаторної недостатності, цефалічного синдрому, остеохондрозу попереко-крижового відділу хребта з люмбалгією в грудні 2015 року, з 16.05.2016р. по 25.05.2016р., з 29.08.2016р. по 07.09.2016р., з 27.10.2016р. по 09.11.2016р. (а.с.8-12). Доказів наявності причинного звязку між порушенням трудових прав відповідачем та захворюванням позивача ним не надано. Навпаки, з витягів з історії хворою позивача, випливає, що позивач хворіє після перенесеної у 2003 році нейроінфекції.

Outcome: partial