Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень від 30.11.2015 року просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" заборгованість по кредитному договору № 12 у розмірі 104 614, 92 доларів США та 427 764, 07 грн. пені, а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.07.2008 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Харківської філії АБ "Укргазбанк" та [PERSON] укладено договір № 12, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 64 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 26.08.2019 року включно. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 12 від 28.07.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 26.11.2014 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 104614,92 доларів США, а саме: 32305 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 25852 доларів США поточна заборгованості по кредиту; 45863,34 доларів США - заборгованість по простроченим процентам; 594,58 доларів США заборгованість по поточним процентам. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем, [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором, сплату процентів, неустойки (пені) в тому ж обсязі, що і позичальник. На вимогу банку поручитель [PERSON] заборгованість за договором № 12 від 28.07.2008 року не сплатила, в зв'язку з чим на підставі п. 3.1 договору поруки позивачем нараховано пеню у розмірі 427764,07грн., а саме: 179070,19грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 248693,88грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позивачем при нарахуванні процентів за користування кредитом необґрунтовано застосовано процентну ставку у розмірі 14,8%, оскільки відповідно до договору поруки від 02.11.2007 року поручитель зобов'язався перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором зі сплатою процентів у розмірі 12,5%, додатковою угодою від 22.07.2008 року розмір процентів збільшено до 13,8%. Згідно додаткової угоди № 2 до кредитного договору було збільшено процентну ставку за кредитним договором з 13,8 % річних до 14,8 % річних, і такі зміни основного зобов'язання в сторону збільшення обсягу відповідальності поручителя відбувались в порушення вимог договору поруки, без згоди [PERSON] Збільшення кредитної процентної ставки за згодою банку та боржника, без згоди поручителя у цих правовідносинах не дає підстав для покладення на відповідача відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Крім того, позивач вже звертався до позичальника із позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2012 року позов задоволено частково. Також відповідач посилається на те, що згідно п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватися і до поручителя. Враховуючи, що з даним позовом до суду позивач звернувся 30.05.2013 року, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом за період до 30.05.2010 року задоволенню не підлягають. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості по пені за період з 02.04.2010 року, однак згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені, а тому, на думку відповідача, є підстави для застосування річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Крім того, у додаткових запереченнях на позов відповідач зазначає, що згідно з п. 5.2 договору поруки він діє до припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк направив [PERSON] лист від 16 червня 2009 року № 03/179 з вимогою у 30-денний строк з дня отримання листа достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і штрафи. Відповідач вважає, що зобов'язання за договором поруки припинилися відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у травні 2013 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 17 липня 2009 року, у зв'язку з цим у задоволенні позову має бути відмовлено, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги заперечень підтримала у повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце повідомлений у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 28.08.2007 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Харківської філії АБ "Укргазбанк" та [PERSON] укладено договір № 12, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 5 % річних на строк з 28.08.2007 року по 26.08.2019 року включно. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 02.11.2007 року до кредитного договору № 12 від 28.08.2007 року п. 1.1. викладено в новій редакції, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в сумі 50 000, 00 доларів США на строк з 28 серпня 2007 року по 26 серпня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12, 5 % річних. Згідно додаткової угоди № 2 від 22.07.2008 року до кредитного договору № 12 від 28.08.2007 року п. 1.1. викладено в новій редакції, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в сумі 64 000, 00 доларів США на строк з 28 серпня 2007 року по 26 серпня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13, 8 % річних. Як вбачається із додаткової угоди № 3 від 16.02.2009 року до кредитного договору № 12 від 28.08.2007 року банк відкрив [PERSON] рахунок № 37396014091.840 для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів передбачених кредитним договором, а [PERSON] зобов'язується здійснювати погашення заборгованості на вказаний рахунок. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем, [PERSON], [PERSON] 02.11.2007 року укладено договір поруки № 14, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору № 12 від 28.08.2007 року, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 50000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Згідно п.п. 1.2, 1.3 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором, поручитель відповідає за повернення позичальником заборгованості за кредитним договором, сплату процентів, неустойки (пені) в тому ж обсязі, що і позичальник. 22.07.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, у відповідності до якої п. 1.1 договору поруки викладено в наступній редакції: поручитель відповідає перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору № 12 від 28.08.2007 року, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 64000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8% річних. В зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору банком 16.06.2009 року направлено йому вимогу про усунення порушення, яку отримано особисто [PERSON] 16.06.2009 року. У вказаній вимозі банк, зокрема, попереджає третю особу про те, що в разі непогашення заборгованості по кредиту та процентах у загальній сумі 5969,67 доларів США, нарахованої пені у сумі 3156,07 грн. у 30-денний строк з дати отримання цієї вимоги, банк має право вимагати від третьої особи дострокового погашення отриманого кредиту у сумі 58157,00 доларів США та вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухомість для примусового продажу з прилюдних торгів та погашення за рахунок цього кредитної заборгованості. Крім того, в зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору банк 01.04.2013 року звернувся до поручителя [PERSON] з вимогою про усунення порушення, яка отримана відповідачем 09.04.2013 року. У вимозі банк на підставі договору поруки вимагає поручителя розглянути дійсну претензію та сплатити банку суму заборгованості за кредитним договором, станом на 01.04.2013р. прострочена заборгованість по відсоткам становить 20 379,49 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту становить 23 205,00 доларів США, заборгованість по кредиту 34 952,00 доларів США та нараховано пеню. У відповідності до п. 2.2 договору поруки поручитель зобов'язаний не пізніше 2 днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у [PERSON] перед позивачем станом на 26.11.2014 року склалась заборгованість: 25 852, 00 доларів США - строкова заборгованість по кредиту; 32 305, 00 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 594, 58 доларів США поточна заборгованості по процентах; 45 863, 34 доларів США - заборгованість по простроченим процентам. Відповідно до ст. 606 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Відповідно до ст. 552 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця з 1-го по 10-е число кожного місяця [PERSON] зобов'язався надавати банку грошові кошти у розмірі не менше 1/144 від суми отриманого кредиту для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків та всіх комісійних платежів. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 1-ого по 10-е число кожного місяця у розмірі не менше 1/144 від суми отриманого кредиту, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулось 30.05.2013 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом за період до 30.05.2010 р. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором за період з 30.05.2013 року у розмірі 50422 доларів США - заборгованості за кредитом, 36961,52 доларів США - заборгованості за процентами, що разом складає 87 383, 52 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відносно доводів заперечень відповідача про припинення поруки суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Кредитним договором № 12 від 28.08.2007 року, додатковою угодою № 1 від 02.11.2007 року до кредитного договору, додатковою угодою № 2 від 22.07.2008 року до кредитного договору, договором поруки № 14 від 02.11.2007 року та додатковою угодою № 1 від 22.07.2008 року до договору поруки сторони погодили надання кредитних коштів за умови сплати процентів за користування кредитом у розмірі 13,8% річних. При цьому, у відповідності до п. 3.1.9 кредитного договору банк зобов'язується на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п. 1.1, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. З розрахунку заборгованості про процентам вбачається, що поточні проценти за користування кредитом банком розраховані з використанням ставки 13,8%, на прострочену заборгованість з повернення кредиту проценти нараховані у розмірі 14,8% річних. З огляду на викладене, посилання відповідача на безпідставне збільшення процентної ставки до 14,8%, а тому і зміну зобов'язання без згоди поручителя є необґрунтованими. У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя. У відповідності до п.6.4 кредитного договору він діє до 26.08.2020 року. Згідно п. 5.1, п. 5.2 договору поруки дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитом протягом 6 місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимогу до поручителя. Посилаючись на те, що, надіславши [PERSON] 16.06.2009 року вимогу про усунення порушення та повернення коштів, банком встановлено новий строк виконання зобов'язання, протягом 6 місяців з дня виконання вимоги позов до поручителя банком пред'явлений не був, відповідач вважає, що порука є припиненою. При цьому, у вимозі від 16.06.2009 року банк попереджає третю особу про те, що в разі непогашення заборгованості по кредиту та процентах у загальній сумі 5969,67 доларів США, нарахованої пені у сумі 3156,07 грн. у 30-денний строк з дати отримання цієї вимоги, банк має право вимагати від третьої особи дострокового погашення отриманого кредиту у сумі 58157,00 доларів США та вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухомість для примусового продажу з прилюдних торгів та погашення за рахунок цього кредитної заборгованості. Аналіз тексту вимоги від 16.06.2009 року дає змогу дійти висновку про те, що банк вимагає від [PERSON] сплати простроченої заборгованості по кредиту та процентах у загальній сумі 5969,67 доларів США, а не дострокового повернення всієї суми кредиту, а тому посилання відповідача на те, що банком встановлено новий термін виконання зобов'язання по кредитному договору є безпідставними. У судовому засіданні представник банку [PERSON] пояснила, що кредитний договір діє і по теперішній час, банком нараховуються проценти за користування коштами. З урахуванням викладеного, посилання відповідача на припинення поруки з підстав, наведених у ч. 4 ст. 559 ЦК України, є необґрунтованими. У відповідності до п. 3.1 договору поруки за невиконання або неналежне виконання умов п. 2.2 дійсного договору поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення виконання зобов'язання, обчислену від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочки виконання зобов'язання. В зв'язку з порушенням [PERSON] умов п. 2.2 договору поруки, несплати у встановлений строк заборгованості позичальника позивачем на підставі п. 3.1 договору поруки нараховано штрафні санкції, а саме: 179070,19 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 248693,88грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів. Враховуючи невиконання [PERSON] умов договору поруки, зокрема в частині п. 2.2 договору, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню. Відносно доводів відповідача про наявність підстав для застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У відповідності до п. 3.3 договору поруки за цим договором позовна давність в три роки застосовується до вимог про стягнення неустойки. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення пені збільшено сторонами до 3 років, а тому посилання відповідача на необхідність застосування річного строку позовної давності є необґрунтованими.. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial