Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виноградівська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Вимоги позову мотивовані тим, що [INFO] у с.Велика Копаня померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.03.2015 р. серії [NUMBER] . Батько позивача помер значно раніше, ще [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . [PERSON] залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Великокопанської сільської ради 10.06.2002 р. за реєстровим №78, згідно якого, 1/2 частину жилого будинку розміщеного в [ADDRESS] та грошовий вклад, що знаходяться на рахунку [NUMBER] в ощадній касі № 7289/10 , заповіла [PERSON] , а земельний пай - [PERSON] . Згідно відмітки секретаря сільської ради від 29.01.2020 р. на заповіті, такий не скасовано і не змінено. Після смерті [PERSON] , на майно, що їй належало, відкрилася спадщина. Згідно довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 28.01.2020 р. №02-07, виданій на основі записів погосподарської книги №3, особового рахунку № [NUMBER] за 2016-2020 рр. по Великокопанській сільській раді, домогосподарство в [ADDRESS] рахується за [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 24.01.2020 р. №57 житловий будинок з надвірними спорудами, в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] . Згідно довідки від 24.01.2020 р. №57, технічного паспорта від 23.01.2020 р., виданих КП «Виноградівське РБТІ», житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений (рік будівництва - 1941). Інвентаризаційна вартість житлового будинку, загальною корисною площею 43,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 139474,00 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 43,9 кв.м., в тому числі житлова площа - 32,9 кв.м. На земельній ділянці знаходяться: Житловий будинок літ. А - саман; Літня кухня літ. Б - шлакоблок, Літня кухня літ. В - туф; Ворота №1- металеві; Огорожа №1 - металева. Спадкодавцеві на праві власності належала також земельна ділянка загальною площею 0,81 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №020393 від 15.02.2002 р. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок по державному акту серії IV-ЗК № 020393 від 15.02.2002 р. становить - 23361,6 грн. 1/2 частину жилого будинку розміщеного в [ADDRESS] позивач успадкував згідно заповіту від 10.06.2002 р. зареєстрованим за №78. Інша 1/2 частина житлового будинку підлягає успадкуванню за законом. Згідно вказаного заповіту земельний пай мала успадкувати сестра позивача - [PERSON] . Інших спадкоємців до майна померлої немає. Відповідач, дочка спадкодавця [PERSON] , як спадкоємиця першої черги до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по заповіту (на земельну ділянку (пай) площею 0,81 га ), та по закону на 1/4 частини житлового будинку у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини не зверталася. Згідно довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 27.01.2020 р. №02-07/67, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] - син [PERSON] , [INFO] . При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом позивачу було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом/заповітом) від 04.02.2020 р. №31/01-16, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і було рекомендовано звернутися до суду. На даний час позивач не може оформити право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса, із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, земельну ділянку тому змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду посвідчену заяву про визнання обставин та вимог позову та розгляд справи без її участі. Третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань не надходило. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.). В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [INFO] у с.Велика Копаня померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.03.2015 р. серії [NUMBER] . Батько позивача помер значно раніше, ще [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . [PERSON] залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Великокопанської сільської ради 10.06.2002 р. за реєстровим №78, згідно якого, 1/2 частину жилого будинку розміщеного в [ADDRESS] та грошовий вклад, що знаходяться на рахунку [NUMBER] в ощадній касі № 7289/10 , заповіла [PERSON] , а земельний пай - [PERSON] . Згідно відмітки секретаря сільської ради від 29.01.2020 р. на заповіті, такий не скасовано і не змінено. Після смерті [PERSON] , на майно, що їй належало, відкрилася спадщина. Згідно довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 28.01.2020 р. №02-07, виданій на основі записів погосподарської книги №3, особового рахунку № [NUMBER] за 2016-2020 рр. по Великокопанській сільській раді, домогосподарство в [ADDRESS] рахується за [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 24.01.2020 р. №57 житловий будинок з надвірними спорудами, в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] . Згідно довідки від 24.01.2020 р. №57, технічного паспорта від 23.01.2020 р., виданих КП «Виноградівське РБТІ», житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений (рік будівництва - 1941). Інвентаризаційна вартість житлового будинку, загальною корисною площею 43,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 139474,00 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 43,9 кв.м., в тому числі житлова площа - 32,9 кв.м. На земельній ділянці знаходяться: Житловий будинок літ. А - саман; Літня кухня літ. Б - шлакоблок, Літня кухня літ. В - туф; Ворота №1- металеві; Огорожа №1 - металева. Спадкодавцеві на праві власності належала також земельна ділянка загальною площею 0,81 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №020393 від 15.02.2002 р. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок по державному акту серії IV-ЗК № 020393 від 15.02.2002 р. становить - 23361,6 грн. 1/2 частину жилого будинку розміщеного в [ADDRESS] позивач успадкував згідно заповіту від 10.06.2002 р. зареєстрованим за №78. Інша 1/2 частина житлового будинку підлягає успадкуванню за законом. Згідно вказаного заповіту земельний пай мала успадкувати сестра позивача - [PERSON] . Інших спадкоємців до майна померлої немає. Відповідач, дочка спадкодавця [PERSON] , як спадкоємиця першої черги до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по заповіту (на земельну ділянку (пай) площею 0,81 га ), та по закону на 1/4 частини житлового будинку у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини не зверталася. Згідно довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 27.01.2020 р. №02-07/67, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] - син [PERSON] , [INFO] . При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом позивачу було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом/заповітом) від 04.02.2020 р. №31/01-16, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і було рекомендовано звернутися до суду. Суд констатує, що позивач після смерті матері відповідно до ст.1269-1270 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняв, оскільки у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці до майна померлого до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталися, та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Якщо спадкоємець (навіть з правом на правом на обов`язкову частку) проживав окремо від спадкодавця, він має подавати заяву про прийняття спадщини, інакше вважатиметься таким, що пропустив строк для прийняття спадщини з усіма негативними наслідками (ст. 1272 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Таким чином він визначить свою волю щодо прийняття спадщини і підпаде під дію ч. 5 ст. 1269 Цивільного кодексу України, яка встановлює строк для відмови від спадщини. Згідно ж з ч. 3 ст. 1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Таким чином, 1/2 частину жилого будинку розміщеного в [ADDRESS] позивач успадкував згідно заповіту від 10.06.2002 р. зареєстрованим за №78, а іншу 1/2 - за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В ст.131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 57 від 24.01.2020 року, житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , будівництвом завершений (рік будівництва - 1941), правовстановлюючих документів на будинок не оформлено. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по-господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved