Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Товариство) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в 1992 році [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на Товаристві старшим майстром лабораторії окомкування в центральній комбінатній лабораторії. 03.10.1992 р. з позивачем стався нещасний випадок, довідкою МСЕК від 10.01.2011 р. їй первинно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково. У зв`язку з отриманою травмою змінилися образ і якість життя позивача, що завдає їй моральних страждань. Вона змушена постійно звертатися до медичних закладів за медичною допомогою для покращення стану свого здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратила своє здоров`я, їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона відчуває постійні фізичні страждання, обмежена у рухах, позбавлена можливості повноцінно пересуватися, подекуди потребує сторонньої допомоги при здійсненні повсякденних дій, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Позивач та представник позивача будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивач та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 06.04.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 29.04.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначив, що нещасний випадок стався з позивачем 03.10.1992 р. під час виконання нею посадових обов`язків майстра ОТЛ, а саме здійснення відбору проби концентрату на майданчику живлення BG-1.005 ФОК-3. Однак Закон України «Про охорону праці» набрав чинності лише 24.11.1992 р., тобто після настання нещасного випадку з [PERSON] . При цьому порядок відшкодування моральної шкоди був врегульований у п. 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993р. №472. Тому вважає, що нормативні акти, якими встановлюється право та порядок відшкодування моральної шкоди, набрали чинності після 03.10.1992р. та відповідно до ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії у часі, отже не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даній справі. Зазначене стосується також і ст. 237-1 КЗпП України та ст.ст. 23, 268 ЦК України, на які посилається представник позивача як на правову підставу позовних вимог. Отже враховуючи, що на момент нещасного випадку, який стався з позивачем 03.10.1992 р., чинне законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди, представник позивача просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 09.09.1974 р.\~по 01.09.2003р.,\~перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на різних посадах, а 01.09.2003р. переведена у окремій технологічній лабораторії начальником дільниці з обслуговування ЦВО-1, ЦВО-2 (а.с. 7-11). Згідно акту № 35/Х про нещасний випадок на виробництві складеного 06 жовтня 1992 року на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті (далі Акт), проведено розслідування нещасного випадку, що стався 03 жовтня 1992 року о 11 год. 15 хв. в окремій технологічній лабораторія ФОК-3 майданчик обслуговування живильника ВС І,005 з [PERSON] . У пункті 11 Акта зазначено, що відповідно програми промислових випробувань на ФОК виробництва окатишів з марганцевим шламом замість бентоніта АзГОКа, [PERSON] працюючи в зміну з 8 до 17 год. проводила відбір проб концентрату на живильнику ВС-1.005, через спеціальний отвір в підлозі майданчика обслуговування живильника, розміром 170х175 мм. Відібравши порцію концентрату вона почала переходити на наступний живильник, при цьому лівою ногою ступила в такий же відкритий отвір, при цьому вдарилася ногою об край отвору, від чого отримала забиту рвану рану лівої голені. Також, у пункті 11.2 Акта зазначено, що причиною нещасного випадку, є незадовільне утримання та недоліки робочого місця, що виразилося в наявності незакритого отвору відбору проб розміром перевищуючим необхідні параметри відсутність проекту організації робіт регламентуючих дій персоналу комбінату та інституту «Механобрчермет» виконання робіт в діючому цехі (а.с. 12-14). У пункті 13 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, і правила по охороні праці не встановлені. Відповідно до направлення ВАТ «ПівнГЗК» від 01.06.2010р. вих.№54/11, [PERSON] 1948 р.н., начальник дільниці ОТЛ, направляється для визначення відповідного ступеню втрати працездатності згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83 «Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інвалідів» та наказом МОЗ України від 22.11.1995р. № 212 «Про порядок встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» у зв`язку з одержаною травмою на виробництві 03.10.1992р. (а.с. 19). Відповідно до висновку МСЕК від 10.01.2011 р. вперше позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково та група інвалідності не визначена (а.с. 16). Згідно з копіями виписки з історії хвороби, епікрізів, позивачка неодноразово знаходилась на амбулаторному лікуванні у зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням у вигляді забійної рани лівої голені. Потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне, ВМП (а.с. 12-18). Відповідно до копій постанов фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ВВД ФССНВУ у м. Кривому Розі від 21.02.2011р. № 0407/18925/8925.1 та № 0407/18925/18, потерпілій [PERSON] , призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 31\~773,95 грн та щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 317,74 грн, виплати проводити з 10.01.2011 р. безстроково (а.с. 20,21). За таких обставин, судом встановлено, що 03.10.1992 р. [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем та отримала травму у зв`язку з нещасним випадком що стався на виробництві. Висновком МСЕК від 10.01.2011р. позивачу первинно було встановлено 5% втрати професійної працездатності, безстроково. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України встановлюють,\~що кожен\~має право\~на належні,\~безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто 10.01.2011р. За таких обставин посилання представника відповідача про те, що при визначені права позивачки на відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, який стався 03.10.1992р., слід керуватися нормативними актами, які були чинними на той момент, не заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частинами 1, 3 ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» передбачено,\~що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У п. 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня \~ \~1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). [PERSON] отримала травму на виробництві, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує ступінь втрати працездатності [PERSON] в розмірі 5%, який встановлено безстроково, час роботи на підприємстві відповідача, час, що пройшов з моменту настання нещасного випадку в 1992 році та з моменту встановлення стійкої втрати працездатності в 2011 році, крім того, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, яка відчуває біль у нозі, порушено її звичайний устрій життя, відчуття дискомфорту, постійна напруга при виконанні будь-яких фізичних вправ та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. З огляду\~на викладене\~необхідно стягнути\~з приватного\~акціонерного товариства\~«Північний гірничо-збагачувальний\~комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial