Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно до нотаріально посвідченого договору 21.11.2009 р. позичив [PERSON] гроші у сумі 1358300 гривень, які відповідачка зобов'язалась повернути до 21.11.2012 р. Для забезпечення виконання грошових зобов'язань між ним та відповідачкою був укладений договір іпотеки, за яким остання передала йому в іпотеку нерухоме майно у виді виробничих та невиробничих будівель під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З» - загальною площею 3546,2 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] зобов'язань за договором позики не виконала, її борг становить 1358300 грн., позивач з урахуванням уточнень до позову просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ним права власності на виробничі та невиробничі будівлі під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З» - загальною площею 3546,2 кв.м, вартістю 1134000 грн., що розташовані за адресою: [ADDRESS], зняти обтяження у вигляді заборони відчуження цього майна та стягнути з відповідачки судові витрати. (а.с. 45-48) В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка позов не визнала, посилаючись, що він необґрунтований і вона не ухилялась від передачі предмета іпотеки у власність позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від позивача грошові кошти у сумі 1358300 грн. із кінцевим терміном погашення боргу 21 листопада 2012 року. (а. с. 10) З метою забезпечення виконання договору позики 21 листопада 2009 року між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку позивачу належне їй на праві власності нерухоме майно у виді виробничих та невиробничих будівель під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З» - загальною площею 3546,2 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 5-9) Своїх зобов'язань за договором позики [PERSON] взагалі не виконала, внаслідок чого її борг перед позивачем за цим договором становить 1358300 грн. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Пунктом 12 договору іпотеки від 21 листопада 2009 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. (а. с. 8 зв.) При визначенні вартості предмета іпотеки суд виходить із складеного 17.06.2013 р. суб'єктом оціночної діяльності консалтинговою фірмою «Коммерсант - Консалт» звіту, відповідно до якого ринкова вартість цього майна становить 1134000 грн. (а.с. 50-91) Будь-яких доказів на спростування зазначеного звіту суб'єкта оціночної діяльності і того, що ринкова вартість спірного майна є більшою ніж зазначено у звіті відповідачка суду не надала та клопотання щодо призначення відповідної експертизи не заявила. В угоді про намір щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом передачі йому в порядку погашення боргу предмета іпотеки відповідачка погодилась, що вартість предмета іпотеки не перевищує розмір заборгованості за договором позики від 21.11.2009 р. 1358300 грн. (а.с. 15) Не приймає до уваги суд заперечення відповідачки в тій частині, що вона не ухилялась від передачі позивачу в рахунок погашення боргу за договором позики предмета іпотеки, тому, що за час розгляду справи судом з 20.11.2013 р. ніяких дій щодо реалізації цього наміру, у випадку його наявності, відповідачка не вчинила. Більш того, відповідачка пред'явила позов до позивача про визнання недійсним, укладеного між нею та [PERSON] 22.11.2012 р. в простій письмовій формі договору про намір задовольнити в позасудовому порядку вимоги іпотекодержателя шляхом передачі йому в рахунок погашення боргу за договором позики у розмірі 1358300 грн. предмета іпотеки, що на думку суду свідчить про відсутність у [PERSON] такого наміру. (а.с. 15, 130) На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплати судового збору 3441 грн. (а.с. 1)

Outcome: approved