Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ "ГУГЛ", в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просила суд : 1. Визнати недостовірною негативною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації позивачки - [PERSON], інформацію про викрадення позивачкою печатки у Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України і про те, що позивачці» властиві афористичні манери поведінки, поширену (розміщену) відповідачами - [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» та [PERSON] [INFO] в засобі масової інформації - в комп'ютерній мережі Internet на сайті: [INFO] у віде-матеріалі про прес-конференцію, яка проходила в Києві [INFO] за участю членів Міжнародної Федерації бджільницьких Асоціацій Апімондія. 2. Зобов'язати відповідачів - [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» та [PERSON] солідарно видалити недостовірну негативну інформацію про викрадення позивачкою печатки у Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України» і про те, що позивачці властиві афористичні манери поведінки, із відео-матеріалу про прес-конференцію, яка проходила в Києві [INFO] за участю членів Міжнародної Федерації бджільницьких Асоціацій Апімондія, розміщеного на сайті комп'ютерної мережі Інтернет [INFO] . 3.Зобов'язати відповідачів - [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» та [PERSON] солідарно здійснити спростування недостовірної негативної та такої, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації позивачки, інформації про викрадення позивачкою печатки у Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України» і про те, що позивачці властиві афористичні манери поведінки, що поширена в мережі Інтернет ([INFO]), наступним чином: - розмістити на тому ж сайті комп'ютерної мережі Інтернет [INFO] попередньо узгоджений з позивачкою - [PERSON] відео-матеріал спростування під заголовком «Спростування» за обсягом, який удвічі перевищує обсяг фрагменту інформації відео-матеріалу, який спростовується; - не видаляти з відзначеного сайту комп'ютерної мережі Інтернет таке «Спростування» протягом часу, який дорівнює часу, протягом якого відео-матеріал з спростованою інформацією був вільно доступним в мережі Internet на сайті [INFO] . 4. Стягнути з [PERSON], ([ADDRESS]), Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» (вул. Сагайдачного, 25-б, м. Київ, 04070) та [PERSON], ([ADDRESS], і.н. [NUMBER]) солідарно на користь [PERSON] ([ADDRESS], і.н. [NUMBER]), 50000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень) заподіяної моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в комп'ютерній мережі Internet на сайті [INFO] відповідачами поширений відео-матеріал з фрагментами недостовірної негативної інформації про неї., а саме - про викрадення нею печатки громадської організації ВГО «Братство бджолярів України», (на 10 хвилині 55 секунді відео-матеріалу). Крім цієї недостовірної інформації, у цьому ж відео-матеріалі на 11 хвилині 40 секунді відповідачем [PERSON] прямою мовою поширено наступну інформацію: цитата << Крім того, за рахунок певних, таких, властивих для цієї дами, значить, специфічних їй, я би сказав так - афористичних манер вона вміє гарно крутити, бігати і все решта.>>, яка є наклепом, що принижує і ображає її, отже вважає її такою, що порушує її особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації. Вважає, що ця інформація в силу змісту правових норм є неприпустимою та такою, що не відповідає дійсності, а відтак - є недостовірною негативною інформацією, яка має бути видалена та спростована відповідачами та наслідком поширення відповідачами такої негативної інформації завдана її була моральна шкода, яка полягає у приниженні ділової репутації, її іміджу, пониженні, підриві її авторитету, у формуванні думки про неї як особи, яка скоїла злочин, ввела в оману і є неналежної неприпустимої ділової поведінки. Внаслідок поширення такої інформації відповідачами відносно неї, вона була змушена докладати значних додаткових фізичних та моральних зусиль на відновлення свого фізіологічного та психологічного стану. У зв'язку із чим, просить визнати недостовірну негативну та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації її, зобов'язати відповідачів солідарно видалити недостовірну негативну таку інформацію та здійснити спростування недостовірної негативної та такої, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації її, інформації про викрадення позивачкою печатки у Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України» і про те, що позивачці властиві афористичні манери поведінки, що поширена в мережі Інтернет ([INFO]) та стягнути солідарно із відповідачів на її користь 50000,00 грн. заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві. Просить уточнений позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Підтвердив, що оспорюваний фрагмент сюжету про викрадення позивачкою печатки у Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України» є частиною його інтерв'ю журналісту під час конференції, а таку інформацію про викрадення печатки позивачкою отримав від керівника ГО «Братство бджолярів України» [PERSON] Просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача ТзОВ «ГУГЛ» у судовому засіданні уточнений позов заперечила в частині залучення ТзОВ «ГУГЛ» до участі у справі в якості відповідача, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, які містяться в матеріалах справита пояснила, що ТзОВ «ГУГЛ» не є власником веб-сайту, на якому була розміщена спірна інформація, а тому - не є належним відповідачем у даній справі. Зазначила, що відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет відповідного інформаційного матеріалу є власник веб-сайта, якого позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При цьому власник веб-сайта є належним відповідачем у разі, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним. Просить відмовити позивачу в частині вимог до ТзОВ «ГУГЛ» за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Судом встановлено, [PERSON], який є автором та поширювачем в мережі «Інтернет» відео-матеріалу з вишеназваною інформацією, а також [PERSON], пряма мова кого у цьому відео-матеріалі складає оспорювану інформацію про [PERSON], - є належними відповідачами у даній справі. Суд вважає, що позивачкою не доведені підстави залучення ТзОВ «ГУГЛ» до участі у справі в якості відповідача, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормою ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до законодавчого визначення, яке закріплене у 1.3. Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затвердженого Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25.11.2002 № 327/225, веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет; веб-портал це веб-сайт, організований як системне багаторівневе об'єднання різних ресурсів та сервісів для забезпечення максимальної можливості доступу до інформації та послуг. Згідно абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Відповідно до абз. 9 п. 2 Порядку підключення до глобальних мереж передачі даних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. № 522 доменне ім'я - буквено-цифровий вираз, що ідентифікує будь-який комп'ютер абонента у мережі Інтернет. Таким чином, доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені (в даному випадку в домені COM.UA) використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним іменем, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені. Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім'я. Реєстрація доменних імен в домені COM.UA здійснюється згідно з Регламентом реєстрації доменних імен в домені COM.UA від 26 грудня 2011 року, відповідно до п. 1.2. якого він розповсюджує свою дію на осіб, що, відповідно до цивільного законодавства України, є суб'єктами договірних відносин з Адміністратором домену COM.UA та Реєстратором доменних імен в домені COM.UA. Домен COM.UA є публічним доменом другого рівня - складовою частиною домену UA. Таким чином суб'єктами правовідносин з реєстрації доменного імені є реєстрант, реєстратор та адміністратор адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який і використовує відповідне доменне ім'я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту. З огляду на викладене, відповідно належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені. Реєстрант - це і є особа, якій належить доменне ім'я, а отже і сайт, для позначення якого воно використовується. Договір, на підставі якого відбувається делегування доменного імені, є підтвердженням факту його належності конкретній особі. Окрім того, доменне ім'я може бути переделеговане іншій особі на підставі відповідного цивільно-правового договору. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2003 р. № 447-р створено об'єднання підприємств "Український мережевий інформаційний центр" з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру і системи доменних імен домену верхнього рівня ".UA". ёТовариством «ГУГЛ» долучено до матеріалів справи відповідь від 03 червня 2015 року за № 5-19/15 Об'єднання підприємств в галузі телекомунікацій, інформатизації та інтернет «Український мережевий інформаційний центр» на адвокатський запит [PERSON], у якому вказано: «Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» (код ЄДРПОУ 35252040), 0404070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 25-Б) не є власником/реєстрантом доменного імені/веб-сайту «youtube.com». Позивачем не було надано жодного доказу, яким би підтверджував, що відповідач ТзОВ «ГУГЛ» є власником веб-сайту «youtube.com». З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено позовних вимог в частині належності оспореної інформації відповідачу ТзОВ «ГУГЛ», яка на думку позивача є недостовірною, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача ТзОВ «ГУГЛ». Відповідно до ст. 10 ЦК України громадяни України можуть мати майнові та особисті немайнові права. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. За змістом ст.32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (ратифікованої Законом України 475/97-ВР від 17.07.97 р.), ст., ст. 94, 277 ЦК України, кожному гарантується право на недоторканність і захист її ділової репутації, та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт поширення відповідачами [PERSON] та [PERSON], спірної інформації в комп'ютерній мережі Internet на сайті youtube.com, (гіперпосилання [INFO]). Судом встановлено, що у поширеній інформації йдеться саме про позивачку, оскільки в тексті інформації чітко вказується прізвище, ім'я, по батькові, посада [PERSON] та причетність її до проведення у Києві XXXXIII-го Міжнародного Конгресу Апімондії та прес-конференції по питаннях «Апімондії», що відбулася [INFO], (про який йдеться у відео-сюжеті). Позивачка покликається до суду з вимогами визнати недостовірною та негативною інформацію, поширену на вищевідзначеному сайті в комп'ютерній мережі Internet, яка міститься у двох фрагментах відео-роліку, а саме: 1)цитата << ми ставимо до відома всю світову громадськість про незаконність перебування, інформуємо також про те, що проти даного оргкомітету, зокрема пані [PERSON] направлені справи значить у службу УБОПУ, службу безпеки України і безпосередньо у два районних відділа, де по одному із них є вже реально впровадження номер якого також повідомлю - це говорить багато, дана мадам взяла викрала печатки громадської організації Братства бджолярів України. >> (на 10 хвилині 55 секунді відео-матеріалу). 2)цитата << крім того, за рахунок певних, таких, властивих для цієї дами, значить, специфічних їй, я би сказав так - афористичних манер вона вміє гарно крутити, бігати і все решта.>>, (на 11 хвилині 40 секунді). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Стосовно першого фрагменту інформації відео-сюжету, а саме судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка є особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені громадської організації «Організаційний комітет ХХХХІІІ міжнародного конгресу «АПІМОНДІЇ», керівником. Відповідно до пояснень здійснювала організацію міжнародного конгресу. Крім того позивачка є уповноваженим представником Всеукраїнської громадської організації «Братство Бджолярів України» - головою правління ВГО «Братство Бджолярів України» з 10 травня 2007 року, виконуючою обов'язки голови ВГО «Бджолярів України» з 16.05.2008 року. На час поширення спірної інформації була уповноваженим представником Всеукраїнської громадської організації «Братство Бджолярів України», (підписантом). Дані факти підтверджуються копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.09.2011 року, 29.05.2013 року та 18.03.2013 року, копією наказу №13 від 10.05.2007 року, копією витягу з протоколу засідання Ради №8 від 16.05.2008 року, копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 04.07.2012 року. Факт добровільної передачі печатки (круглої) ВГО «Братство Бджолярів України» позивачці підтверджено письмовою розпискою бувшого керівника ГО «ББУ» [PERSON], а також виданою [PERSON] 27 червня 2008 року Довіреності строком на п'ять років без права передоручення на право [PERSON] представляти інтереси Братства у всіх установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, та вчиняти певний обсяг дій від імені Братства. Разом з тим, відповідачі [PERSON] та [PERSON], у справі названі факти та обставини не спростували, доказів в підтвердження зворотнього суду не надали. До того ж, суд відзначає, що факт добровільної передачі керівником ВГО «Братство бджолярів України» [PERSON] печатки [PERSON], підтверджені додатковими доказами: а) підтверджено [PERSON], (у доданих до матеріалів справи листі від [INFO] та у відео-сюжеті в Інтернеті [INFO]) ; б) встановлено рішенням від 13 листопада 2013 року Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686\\14290-13-ц за позовом [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист недоторканості честі, гідності, ділової репутації, спростування поширеної у журналі «Пасічник» недостовірної негативної інформації про викрадення [PERSON] печатки і документів «Братства», та відшкодування моральної шкоди, - яке постановлено на користь позивачки і набрало законної сили; в) встановлено рішенням від 28 травня 2014 року Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/16836/13-ц за позовом [PERSON] до відповідачів - ПП «Україна молода», [PERSON] про захист недоторканості честі, гідності, ділової репутації, спростування поширеної у щоденній інформаційній-політичній газеті «Україна Молода» недостовірної негативної інформації про викрадення [PERSON] печатки і документів «Братства», та відшкодування моральної шкоди, - яке постановлено на користь позивачки і набрало законної сили. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Посилання відповідача [PERSON] на те, що поширена ним інформація є оціночним судженням, суд відхиляє як безпідставне. За змістом норми ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"обов'язковою ознакою оціночного судження, (як суб'єктивної думки і поглядів відповідача), - є неможливість перевірити оціночні судження на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Поширена інформація про позивачку не є суб'єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона подана у формі висновку, виразно, недвозначно вказано, що позивачка вкрала печатку Братства. Ця інформація висловлена не у формі припущення чи можливості, а в імперативній, стверджувальній формі без використання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, натяків, підтекстів, двоякого змісту тощо, з прямим посиланням на конкретні дії, які Кримінальним кодексом України кваліфікуються як злочин і за які передбачена кримінальна відповідальність, (ст. 357 КК України). Таким чином, поширена інформація не є оціночним судженням відповідача [PERSON], оскільки: а) ця інформація містить фактичні дані; б) ці дані можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (доказами у справі доведено, що печатку позивачка не крала, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не довели, що вона крала печатку); в) вимога доводити правдивість висловлювання є можливою для виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] і не порушує його свободу на власну точку зору. Суд критично відноситься до стверджень відповідача [PERSON] про те, що без цілого тексту інтерв'ю (цитата) - «втрачена логічна послідовність та суб'єктивна оцінка його суджень», оскільки саме в цьому фрагменті без голосу за кадром він прямо, однозначно стверджує про вчинення позивачкою кримінального злочину. Не заслуговує на увагу посилання відповідача [PERSON] на те, що про викрадення печатки йому стало відомо зі слів керівника Всеукраїнської громадської організації «Братство Бджолярів України» [PERSON], так як це спростовується самим [PERSON] у листі від [INFO] та у відео-сюжеті в Інтернеті [INFO]). Крім цього, звинувачення особи у вчиненні кримінального злочину грубо посягає на право цієї особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, а тому потребує виваженість та стриманість у висловлюванні подібних тверджень та необхідність їх перевірки на відповідність фактам. Суд також відзначає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано суду доказів того, що поширена інформація є офіційним відтворенням офіційного виступу, як і посилання на суб'єкта офіційного виступу, суду не представлено. Отже, підстави для звільнення відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] від відповідальності за поширення недостовірної негативної інформації про викрадення позивачкою печатки юридичної особи недоведені. Таким чином, на підставі аналізу наявних у справі доказів, в силу положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суд дійшов висновку про наявність сукупності обставин, що входять до юридичного складу правопорушення, які можуть бути підставою для часткового задоволення даного позову стосовно фрагменту про викрадення позивачкою печатки у юридичної особи. Стосовно другого фрагменту інформації відео-сюжету, а саме судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Аналізуючи інформацію другого фрагменту, суд дійшов висновку, що ця інформація висловлена відповідачем [PERSON] нечітко, не конкретно у формі незакінченого речення, мета і зміст якого не зрозумілий. Текстове і змістове навантаження цієї інформації не вказують на легковажну, улесливу поведінку позивачки, як це помилково вказує її представник. Суд не вбачає у цих діях порушення особистих немайнових прав позивачки. Водночас, позивачкою не було доведено факту приниження її честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення вищеназваного фрагменту інформації, тоді як згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позивач повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачем [PERSON], а також те, що внаслідок цього було порушено його право на недоторканність честі, гідності і ділової репутації. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог стосовно другого фрагменту інформації про афористичну поведінку позивачки. Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Водночас, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу думки і слова, проте межею такої свободи є право іншої особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого кореспондує способам захисту, визначеним у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вибір способу захисту права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. У зв'язку з цим відповідно до статті 275, 277, 278 ЦК, глави 3 цього Кодексу, право на спростування є правом позивача і не залежить від того, чи було використано право на відповідь. У відповідності з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948 року та пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Враховуючи відсутність вироків щодо [PERSON] за ст. 357 КК України, або інших актів реагування правоохоронних органів, підтверджуючих вину останньої у вчиненні дій, що містять ознаки злочинів, які інкримінуються відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку про недостовірність, неправомірність, негативність для позивача інформації про викрадення позивачкою круглої печатки Всеукраїнської громадської організації «Братство бджолярів України». Оскільки доказів достовірності розповсюдженої інформації про позивачку відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано, вищевідзначена інформація підлягає спростуванню, як така, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на недоторканість честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється безпосередньо тією особою, яка поширила цю інформацію; за нормою ч. 6 ст. 277 ЦК України позивачка має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"визначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, що слід визнати недостовірною негативною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену - коли [INFO] в засобі масової інформації - в комп'ютерній мережі Internet [INFO] [PERSON] про викрадення [PERSON] печатки у Всеукраїнської громадянської організації «Братство Бджолярів Україна» та зобов'язати [PERSON] та [PERSON], протягом трьох робочих днів після набрання рішенням законної сили: здійснити спростування недостовірної негативної та такої, що порушує особисті немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації [PERSON], інформації, що розміщена в мережі Internet [INFO], - наступним чином: -видалити з сайту комп'ютерній мережі Internet [INFO] змонтований [PERSON] відеоматеріал про прес-конференцію, яка проходила в Киві [INFO] за участю членів Міжнародної Федерації Бджільницьких Асоціацій Апімондія. -розмістити на сайті комп'ютерній мережі Internet [INFO] попередньо узгоджений з [PERSON] відео-ролік спростування, під заголовком «Спростування». Конституція України закріплює право кожного на повагу до його честі та гідності, які належить до особистих невід'ємних прав людини. Гідність це об'єктивна властивість людини, яка відображає її унікальну, неперевершену цінність. З моменту народження кожного його гідність є однаковою, «рівною» із гідністю інших людей. Усвідомлення цього усіма приводить до формування у кожної особи почутті гідності, очікування поваги до неї з боку інших людей, установку на відстоювання своїх прав, а також визнання нею рівних прав усіх інших людей. Статтями Конституції України передбачено: - у ст.21, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними; - у ст.28 - кожен має право на повагу до його гідності; Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканним. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Норма ст. 299 ЦК України передбачає право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації. Остання може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди, а саме якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Діями відповідача завдано моральної шкоди позивачці, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, пов'язаних з розповсюдженням недостовірної інформації. У названій інформації має місце ствердження про об'єктивний факт, який порочить та принижує позивачку, оскільки вчиняти злочини - є порушенням закону та суспільної моралі, суперечить системі етичних норм, правилам поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадський обов'язок, совість. Згідно з ч. 2 ст. 57 ЦПК засобами доказування є, зокрема пояснення сторін. Тому заява позивачки про те, що вона відчуває фізичні або душевні страждання, є доказом факту заподіяння моральної шкоди, а оцінка цього доказу - прерогатива суду. Прямих доказів протилежного відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали. За загальними правилами особа звільняється від відповідальності з відшкодування шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини, (ч.2 ст. 1166 ЦК України). Це є наслідком дії в цивільному законодавстві презумпції (припущення) винуватості, сутність якої полягає в тому, що особа, яка завдала шкоди, вважається винною в цьому до тих пір, поки не доведе відсутність своєї вини. У процесі розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] не спростували цю презумпцію, внаслідок чого вона є юридичною підставою для висновку про наявність їх вини у заподіянні моральної шкоди позивачці. Суд не погоджується з думкою позивачки, що моральну шкоду слід стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50 000, 00 грн. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них. Якщо позивач не бажає притягати когось з них до відповідальності, на решту заподіювачів моральної шкоди покладається обов'язок по відшкодуванню тієї її частини, яка відповідає ступеню їх вини. У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з вимог ст.23 ЦК України, з врахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності. Зважаючи на те,що саме позитивне вирішення спору є елементом моральної компенсації позивачці, способом сатисфакції, суд вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі: 5000 грн. з відповідача [PERSON] та 5000 грн. з відповідача [PERSON] З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, наданих в судовому засіданні доказів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивачки доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають до часткового задоволення. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки судовий збір у розмірі по 164,70 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: partial