Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був уточнений 19.01.2015 року, до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що працював на ПАТ "ПівнГЗК" (ВАТ «ПівнГЗК»). Працюючи з 01.11.1993р. по 01.10.1998р. машиністом автомотриси в кар'єрі виробничої дільниці до експлуатації мережі, з 01.10.1998р. по 23.01.2002 р. машиністом автомотриси в кар'єрі та на відвалах виробничої дільниці № 14 Ганнівського кар'єру служби по експлуатації контактної мережі в кар'єрах і відвалах комбінату, з 23.01.2002 р. по 01.08.2003 р. машиністом автомотриси в кар'єрі та на відвалах дільниці малої механізації № 18 служби з ремонту та експлуатації контактної мережі в кар'єрі та на відвалах, з 01.08.2003 р. по 20.04.2009 р. машиністом автомотриси в кар'єрі та на відвалах дільниці малої механізації № 18 служби з ремонту та експлуатації контактної мережі, управління залізничного транспорту ВАТ "ПівнГЗК". У процесі керування автомотрисою підпадав під дію на організм пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок взаємодії екіпажної частини автомотриси і верхньої будови колії, а у вітряну погоду при русі по коліях забійних і відвальних тупиків екскаваторів, а також неефективного природного провітрювання Першотравневого та Ганнівського кар'єрів, внаслідок їх значної глибини. Отже, причиною виникнення його захворювання - була дія на організм такого шкідливого фактору, як запиленість повітря робочої зони, показники якої перевищували гранично - допустимий рівень. В результаті отримав професійне захворювання і стійку втрату професійної працездатності 10% безстроково, що підтверджується висновком МСЕК від 25.02.2013 № 113211, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 06.12.2012 року. У зв'язку з втратою працездатності, його життя різко змінилося. Була втрачена перспектива професійної активності та реалізація особистих планів. Він втратив можливість планувати завтрашній день, погіршились нормальні життєві зв'язки, ускладнились родинні відносини. Ще більше завдало моральних страждань, постійні сварки з дружиною, які іноді доходять до межі розлучення, постійно приходиться брати грошову позичку у своїх знайомих та родичів на лікування. Вважає, що підприємство, на якому він пропрацював 15років, має відшкодувати моральну шкоди, завдану в зв'язку з профзахворюванням. Просить стягнути з відповідача 22 940,0 грн. у відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків на виробництві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала, зазначила, що 02.11.2011 р. на адресу ПАТ «ПІВНГЗК» надійшло Повідомлення про професійне захворювання «пневмоконіоз ЛН-1 (першого)ст. з рестриктивним типом», встановлене позивачу [PERSON] Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці АМН України» (м.Київ). Під час розслідування причин професійного захворювання на підставі даного Повідомлення у комісії з розслідування виник ряд питань, пов'язаних з порушенням встановленого порядку направлення хворого на обстеження до Клініки, невідповідністю дати встановлення профзахворювання, а також тим, що в первинній медичній документації [PERSON] не міститься жодних посилань на наявність у нього захворювання органів дихання. Враховуючи зазначені питання, у травні та липні 2012 р. на ім'я головного лікаря Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці АМН України» Харченко Т.Д. головою комісії з розслідування Ковальським А.І. були направлені запити щодо надання додаткового обґрунтування та медичної документації, відповіді на які не було надано. 06.12.2012 р. комісією з розслідування складений АКТ розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений в. о. головного державного санітарного лікаря Тернівського району 07.12.2012 р. При цьому четверо з шести членів комісії (голова комісії лікар з гігієни праці ДЗ «Тернівська районна СЕС м. Кривого Рога» Ковальський А.І., члени комісії: завідувач ЛПЦ №2 ТОВ «МЕДИКОМ» Живалюк І.О., начальник відділу охорони праці ПАТ «ПІВНГЗК» Друцький В.М. та страховий експерт з охорони праці ФССНВ Мороз М.М.) підписали вищезазначений АКТ з окремою думкою, у якій виклали обґрунтовані доводи стосовно порушення Клінікою порядку встановлення діагнозу професійного захворювання [PERSON] Як зазначає в позовній заяві [PERSON], у лютому 2013 р. він був оглянутий медико-соціальною експертною комісією і висновком МСЕК від 25.02.2013 р. йому встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10%. Такий незначний відсоток втрати працездатності також свідчить про те, що діагноз професійного захворювання встановлений позивачу необґрунтовано. Посилаючись на негативні зміни у своєму житті (погіршення матеріального становища, сварки з дружиною, позбавлення реалізації своїх звичок і бажань тощо) , позивач не наводить, яким чином це пов'язане з втратою ним 10% працездатності та не надає жодних доказів на підтвердження викладених обставин, Також оскарження відділеням ВД ФССНВ в м. Кривому Розі Акту про встановлення позивачу професійного захворювання, на яке посилається позивач як на причину моральних страждань, не є підставою для стягнення моральної шкоди з ПАТ «ПівнГЗК» , а тому в позові просить відмовити. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах на ПАТ «ПівнГЗК» , що не заперечується відповідачем, висновком МСЕК від 25.02.2013 р. йому встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10%. (а.с.22). Таким чином, у позивача на підставі висновку МСЕК від 25.02.2013р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 25.02.2013 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.12.2012 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи він підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми. (а.с.4-5). Постановами фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 21.02.2014 року позивачу призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 21 457,1 грн., а також призначено щомісячну грошову суму в розмірі 235,26 грн. (а.с.8-9). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин і позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем - ПАТ «ПівнГЗК». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 10% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на користь [PERSON] 8 000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 84, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial