Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 062044 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1871 га, кадастровий номер 7125485000:01:001:0820, розташована в адміністративних межах Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. 20.02.2010 року вона уклала з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років. Пунктом 7 цього договору передбачено строк його дії до 20.02.2017 року. Вищезазначений договір оренди земельної ділянки зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі 18.12.2012 року за № 712548504002937. Відповідач розпочав користування земельною ділянкою [PERSON] відразу після укладення договору оренди. 01.07.2015 року [PERSON] померла і він, будучи спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки за заповітом, успадкував її 09.02.2016 року та набув у звязку з цим відповідних цивільних прав і обовязків. Згідно до Інформаційної довідки № 53047357 від 11.02.2016 року вищевказана земельна ділянка належить йому. Оскільки договір оренди землі було укладено між [PERSON] та відповідачем на 7 років, строком до 20.02.2017 року, то він вважає, що правовідносини припинилися 20.02.2017 року. Відповідно до п. 7 вказаного договору в тому випадку, якщо орендодавець заперечує щодо продовження строку дії договору він повинен надіслати орендарю письмове заперечення не пізніше одного місяця з дня закінчення строку дії договору. 10.11.2016 року ним було надіслано на адресу відповідача листа про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди землі у звязку з наміром самостійно обробляти свою земельну ділянку, на що відповідач відповів відмовою. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути належну йому земельну ділянку, то просить визнати договір оренди земельної ділянки площею 2,1871 га, укладений 20 лютого 2010 року між [PERSON] та СФГ "Агрос" припиненим у звязку із закінченням строку його дії та стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив визнати припиненим з 20.02.2017 року договір оренди земельної ділянки, укладений 20 лютого 2010 року між [PERSON] та Фермерським господарством "Агрос", пояснивши, що строк дії цього договору прямо передбачений п. 7 і закінчився 20.02.2017 року, однак відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути позивачу земельну ділянку, чим порушує його право розпоряджатися нею на власний розсуд. Позивач 09.02.2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку та, згідно до інформаційної довідки, є її власником. 10.11.2016 року він направляв відповідачу лист про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди землі у звязку з наміром самостійно обробляти свою земельну ділянку. Однак відповідач відмовляється в добровільному порядку передати позивачу належну останньому земельну ділянку, тому він просить визнати договір оренди земельної ділянки припиненим з 20.02.2017 року. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про, що свідчить поштове повідомлення, в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в Чигиринському районі - в судове засідання не зявився, надавши письмове пояснення на позов, в якому зазначають, що датою фактичної реєстрації договору оренди землі є 18 грудня 2012 року за № 712548504002937, прохаючи при цьому розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації управління містобудування, архітектури, земельних відносин та державної реєстрації Чигиринської районної державної адміністрації - також не зявився в судове засідання, не повідомивши про причини неявки. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України забезпечується кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.02.2016 року та згідно до Інформаційної довідки № 53047357 від 11.02.2016 року належить земельна ділянка загальною площею 2,76 га, що розташована на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 062044 належала померлій 01.07.2015 року [PERSON] (а.с.7-9). 20.02.2010 року між [PERSON] та селянським фермерським господарством "Агрос" в особі голови [PERSON] було укладено договір оренди землі, згідно до якого остання передала відповідачу в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,1871 га на підставі акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 12-15). Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено судом, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, підписавши його 20 лютого 2010 року, що є моментом укладення договору. Відповідно до п. 7 даного договору оренди договір укладено строком на 7 років до 20 лютого 2017 року. Після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, якщо він належно виконував обов'язки відповідно до договору, має за рівних інших умов переважне право поновлення договору на новий строк. У разі, якщо орендар продовжує користуватися землею після закінчення строку договору, то за відсутністю письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням (а.с.12). Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст.18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час укладення договору), строк дії договору оренди починається не з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на його чинність і не може змінювати день його укладення, тобто строк дії договору. А згідно до п. 40 цього договору, він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 18 грудня 2012 року за № 712548504002937. З урахуванням цього, суд вважає, що цивільні права і обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні вказаного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (правова позиція Верховного Суду Україна у справі № 6-162ц13 від 19 лютого 2014 року). Незважаючи на те, що державна реєстрація договору від 20 лютого 2010 року була проведена пізніше у 2012 році, але моментом укладення договору є саме 20 лютого 2010 року, тобто проведена державна реєстрація договору не змінила момент укладення відповідного договору, який під час державної реєстрації набув юридичної сили. Також судом встановлено, що сторонами в добровільному порядку визначено строк дії договору на 7 років, а кінцевою датою закінчення строку його дії зазначено 20 лютого 2017 року (а.с.12). Реєстрація договору оренди є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і ніяким чином не впливає на факт його укладення (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року). Сторони приступили до виконання договору оренди землі з часу його підписання 20 лютого 2010 року, оскільки відповідач користувався земельною ділянкою [PERSON] з 2010 року, а вона за це отримувала орендну плату відповідно до умов договору. Отже, відповідно до умов договору настали реальні правові наслідки і зазначені обставини в судовому засіданні не заперечувалися. Згідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Судячи з цього, строк дії договору оренди землі, укладеного 20.02.2010 року між [PERSON] та відповідачем, закінчився 20.02.2017 року. 10.11.2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору, у звязку з тим, що хоче самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, яке відповідач отримав 11.11.2016 року (а.с.10). Відповідач відмовив позивачу у припиненні дії договору оренди землі з тих підстав, що строк його дії встановлено до 18.12.2019 року, тобто, з моменту його державної реєстрації, що випливає з листа голови фермерського господарства на адресу позивача від 30.01.2017 року (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено відсутність в орендодавця волевиявлення на поновлення договору оренди землі. Крім того, у випадку спірних правовідносин, що виникли в даний час між сторонами, пунктом 7 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається строком на 7 років до 20 лютого 2017 року, натомість про те, що відлік строку оренди розпочинається з моменту державної реєстрації не йдеться. Матеріали даної цивільної справи не містять доказів того, що сторони, згідно до вимог ст. 651 ЦПК України, у зв"язку з затримкою державної реєстрації договору оренди, досягли згоди щодо продовження строку дії укладеного ними 20 лютого 2010 року договору оренди землі та узгодили інший кінцевий строк. За таких обставин суд вважає, що оскільки 20 лютого 2017 року закінчився строк дії договору оренди землі, а питання його пролонгації на новий строк, у порядку, визначеному договором і законом, не було вирішено, то наявні правові підстави для припинення дії договору, згідно до п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Виходячи з цього, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про можливість задоволення даних позовних вимог у звязку з порушенням права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою на власний розсуд.\~\~ В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. \~\~ На підставі викладеного та,

Outcome: approved