Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 05.12.1967 року помер батько позивача [PERSON], а 10.12.2012 року померла його мати - [PERSON], яка заповітного розпорядження не залишала. Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок в с. Тисобикень, вул.Головна, 45, Виноградівського району Закарпатської області. Спадкоємцями до майна померлої за законом крім позивача - сина померлої є відповідачка по справі рідна сестра позивача та дочка померлої [PERSON], яка не заперечує проти прийняття спадщини позивачем. Позивач вказує, що в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, однак оформити спадщину через нотаріальну контору не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Тому в судовому порядку просить визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с.Тисобикень, вул.Головна, 45, Виноградівського району Закарпатської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поданої до суду письмової заяви, посвідченої секретарем виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] належним чином своєчасно повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилася, подала до суду письмову заяву, посвідчену секретарем виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради, про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку\~ст.174 ЦПК України\~визнання нею позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 05.12.1967 року помер батько позивача [PERSON]. 10.12.2012 року померла мати позивача [PERSON], яка заповітного розпорядження не залишала. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами в с. Тисобикень, вул.Головна, 45, Виноградівського району Закарпатської області. Спадкоємцями до майна померлої за законом є позивач [PERSON] - син померлої та відповідачка [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) - дочка померлої, яка не заперечує проти прийняття спадщини позивачем. В порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 30.05.2016 року № 02-38/406 та відміткою в паспорті громадянина України серії ВО № 679366, від 24.02.1978 року, що виданий Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 18.04.2000 року. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] Разом з тим, приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом відмовою від 27.05.2016 року за № 51/02-14. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки, а згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2016 року № 412, вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с.Тисобикень по вул. Гагаріна, № 45, Виноградівського району, будівництвом завершений (рік побудови будинку 1961), рахується за померлою матірю позивача [PERSON], однак за життя правовстановлюючих документів нею виготовлено не було. Крім того, згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради від 06.06.2013 року № 02-38/72, житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с.Тисобикень по вул. Гагаріна, № 45 Виноградівського району рахується за [PERSON], яка померла 10.12.2012 року, згідно по господарської книги №1 с.Тисобикень і номера по господарського обліку 0664-1. Згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради від 30.05.2016 року № 02-38/407, Розпорядженням сільського голови від 19.02.2016 року за № 20 вулиця Гагаріна переіменована на вулицю Головна. Згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради від 30.05.2016 року № 409, внаслідок зміни нумерації будинків у 1991 році, змінено номер будинку «23» на номер «45». Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved