Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним Договір №222605 від 02.08.2016 року та стягнути з ТОВ «Глобал-Альянс» на її користь сплачені за недійсним договором грошові кошти у розмірі 80500 гривень. В обґрунтування позову вказала, що 02 серпня 2016 року між нею та ТзОВ «Глобал Альянс» укладений договір №222605. Відповідно до умов якого вона сплатила суму в розмірі 50500 гривень. Однак, 04.08.2016 року їй повідомлено про необхідність сплатити ще 30 000 гривень. Після сплати вказаної суми їй знову повідомили, що необхідно сплатити і ще 25000 гривень. Зрозумівши, що дана компанія вводить її в оману вона спробувала врегулювати даний конфлікт добровільно, оскільки розуміла, що час отримання позики невідомий. Так, 10.08.2016 року представник компанії запропонувала їй переукласти договір і зменшити суму позики, а саме оскільки нею сплачено суму 80500 гривень, то у випадку переукладення договору на суму 160 000 грн. вже наступного дня вона отримає позику в сумі 160000 гривень. Сплачена сума 80500 гривень повинна була зарахуватись на виконання нового договору, а Договір №222605 від 02.08.2016 року втрачає юридичну силу. Зазначає, що представник компанії повідомила, що за цю послугу їй доведеться сплатити 7500 гривень і ця сума не входить в тіло кредиту, а являється прибутком компанії, на що вона погодилася. Однак, як виявилося новий договір зовсім не відрізнявся від того, який вже було підписано. А саме, в новому договорі немає умов про те, що попередній договір втрачає силу, а кошти зараховуються на виконання нового договору і позика на суму 160000 гривень надається їй протягом доби. Вважає, що вказаний договір є недійсним, у зв'язку з відсутністю у відповідача відповідної ліцензії на надання такого роду фінансових послуг, та здійсненням відповідачем нечесної підприємницької діяльності, яка полягає зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. На підставі викладеного просила суд визнати недійсними договір №222605 від 02.08.2016 року який був укладений між нею та ТзОВ «Глобал-Альянс» та стягнути з ТзОВ «Глобал-Альянс» на її користь 80 500 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання 19.04.2017р. повторно не прибув, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи, шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур»єр» №52(5921) від 18.03.2017 року, однак не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивачка у поданому клопотанні не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 02 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Глобал Альянс» був укладений договір №222605 за яким ТОВ «Глобал Альянс» зобов'язався вчинити від імені позивача певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, розміром 50500 грн. та на умовах діяльності програми «Глобал-Кредит», що міститься в Додатку №2 до даного договору, в тому числі: організовувати та проводити розподіл фонду учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь позивача за рахунок фонду учасників програми «Глобал-Кредит»; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами. Відповідно до Додатку №1 до даного договору [PERSON] зобов'язалась вносити не пізніше 15-го числа кожного поточного місяця платіж до фонду учасників програми «Глобал-Кредит», в розмірі 3305,00 грн. протягом 180 місяців. Також, встановлено, що 04.08.2016 року між позивачем та ТзОВ «Глобал Альянс» укладено новий договір за яким ТзОВ «Глобал Альянс» зобов'язався вчинити від імені позивача певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у розмірі 30000 грн. на умовах діяльності програми «Глобал-Кредит». Відповідно до квитанції № ПН 1415 від 02 серпня 2016 року [PERSON] сплатила на користь ТОВ «Глобал Альянс» 50 500 грн. з призначенням платежу «платіж до Фонду Учасників за договором №222605 від [PERSON].», відповідно до квитанції №0.0.594863863.1 від 04.08.2016 року [PERSON] сплатила на користь відповідача 30 000 грн. з призначенням платежу «платіж до Фонду Учасників за договором №222605 від 02.08.2016». Відтак, умовами договорів передбачено надати позивачу позику, що за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів/послуг у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів , здійснюються шляхом формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Оскільки така діяльність ТзОВ «Глобал-Альянс» містить ознаки фінансової послуги, то вона підлягає ліцензуванню. У матеріалах справи відсутні докази наявності у ТзОВ «Глобал-Альянс» ліцензії на здійснення фінансових послуг. Відповідно до відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.11.2016 року, станом на 21.11 2016 року інформація про ТОВ «Глобал-Альянс» (код ЄДРПОУ 33968910) до Реєстру фінансових установ, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 року №41, для набуття юридичною особою статусу фінансової установи не вносилась, тому статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів не отримувало. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"та статті 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг. Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов. Наведений правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа 6-2389цс15), 16 березня 2016 року (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6 -2531цс15). Відповідно до ч.2 ст. 360-7 висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд вбачає правові підстави для визнання укладеного між сторонами договору недійсним і стягнення коштів на користь позивача, що були сплачені ним на виконання такого договору.

Outcome: approved