Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

27.08.2019\~\~року\~ позивач\~звернулася до\~\~Комунарського районного\~\~суду м.\~\~Запоріжжя\~ з\~\~позовом про\~\~розірвання \~шлюбу\~\~та стягнення\~\~з\~ відповідача\~\~аліментів на\~неповнолітніх\~дітей.\~Свої\~ вимоги\~позивач\~мотивує\~тим,\~що\~\~вона\~перебуває у\~\~шлюбі\~ з\~\~відповідачем з\~\~22\~лютого\~2014\~року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між подружжям почали виникати сварки та непорозуміння, у зв`язку із чим сторони припинили шлюбні стосунки. У грудні 2018 року позивач з дітьми переїхала жити в Україну, а відповідач залишився у Росії. Діти позивача проживають разом із нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб із відповідачем та стягнути із нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з тим, що в матеріалах справи містились відомості про те, що відповідач є громадянином Російської Федерації, судом надсилалось в порядку ст. 498 ЦПК України, судове доручення до компетентного суду Російської Федерації за місцем проживання відповідача про вручення та допит відповідача з приводу даних позовних вимог. 02.04.2020 року з судової дільниці повернулись матеріали вищезазначеного судового доручення, в яких зазначено, що відповідач просить справу розглядати за його відсутності та позов визнає у повному обсязі. Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22 лютого 2014 року Відділом РАГС виконавчого комітету Високогірського муніципального району Республіки Татарстан, актовий запис № 18, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між подружжям почали виникати сварки та непорозуміння, у зв`язку із чим сторони припинили шлюбні стосунки. Позивач з дітьми переїхала жити в Україну, а відповідач залишився у Росії. Відповідно до статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка ратифікована Законом України від 10.11.2004 року, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. Підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, оскільки збереження сім`ї буде суперечити їх інтересам. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітніх дітей суд приходить до наступного висновку. Батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] батько дитини, та [PERSON] - мати дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03 жовтня 2014 року Відділом РАГС виконавчого комітету Високогірського муніципального району Республіки Татарстан, серія [NUMBER] , актовий запис № 107. Батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] батько дитини, та [PERSON] - мати дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14 листопада 2016 року Відділом РАГС виконавчого комітету Високогірського муніципального району Республіки Татарстан, серія [NUMBER] , актовий запис № 268. Згідно довідки про фактичне місце проживання № 31/07 від 31.07.2019 року малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту підтвердження фактичного проживання від 31.07.2020 року малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають без реєстрації, але разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено,\~що\~станом\~на час\~розгляду\~справи,\~ діти сторін не досягли повноліття. Як визначено ст. 181 СК України\~та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Згідно приписів ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до \~ст.182 Сімейного кодексу України,\~зокрема,\~змінено мінімальний\~розмір аліментів\~і встановлено,\~що мінімальний\~розмір аліментів\~на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у позовній заяві, відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає. З огляду \~на\~ викладене,\~ оцінюючи\~ наявні\~ в матеріалах\~справи\~докази,\~враховуючи той факт, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів у повному обсязі, інтереси\~дітей для \~забезпечення\~ стабільних\~та гармонійних\~умов\~його\~життя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] \~ на\~користь [PERSON] аліменти на\~утримання малолітніх\~дітей:\~доньки -\~ [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду, оскільки на підставі ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. п. 1 п. 1 ч. 2\~ст.4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складало 768,40 грн. Згідно приписів п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Окрім того, відповідно до Згідно з п. п. 2 п. 1 ч. 2\~ст.4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складало 768,40 грн. Враховуючи, що вимоги позивача задоволені у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн. за розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved