Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

18.11.2020 року представник позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до фермерського господарства "Багата Нива", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: фермерське господарство "Горощук О.В.", відділ в Єланецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним договору оренди землі. Свої вимоги мотивує тим, що 12.12.2007 року між ФГ "Горощук О.В." (в особі Горощука О.В. ) та [PERSON] укладено договір оренди належної останній земельної ділянки площею 7,99 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Єланецької селищної ради Миколаївської області, строком на 15 років, до 12.12.2022 року . [INFO] орендодавець [PERSON] померла. Вона успадкувала належну останній земельну ділянку. Проте, на початку 2019 року вона дізналася, що у порушення умов вищевказаного договору оренди землі, у період строку його дії, між відповідачем та [PERSON] 01.11.2010 року укладено договір оренди на спірну земельну ділянку строком на 15 років. Реєстрація договору була здійснена 15.12.2010 року у Єланецькому реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" за № 041001400661. Також вказувала, що належна їй земельна ділянка з 2007 року постійно перебувала в користуванні ФГ " Горощук О.В. ", яке належним чином виконувало усі умови договору в тому і щодо своєчасності виплати орендної плати. Посилаючись на те, що вказаними діями відповідача порушено її права як орендодавця та порушує умови первісного договору оренди, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року та стягнути з відповідача понесені нею всі судові витрати по справі. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року провадження по даній цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 року виключено відділ в Єланецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з числа осіб, що беруть участь у справі, та залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначила, що 28.10.2008 року між [PERSON] та ФГ «Горощук О.В.» була укладена угода про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. Договір оренди землі від 12.12.2007 року було розірвано, знято з реєстрації 30.01.2009 року, що підтверджується відміткою та печаткою реєстраційної служби вчиненої на оригіналі угоди. Після цього, 01.11.2010 року між [PERSON] та ФГ "Багата Нива" укладено новий договір оренди землі площею 7,99 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Єланецької селищної ради Миколаївської області, строком на 15 років, до 01.11.2025 року. Вказаний договір оренди землі було зареєстровано у Єланецькому реєстраційному округу (офісі) МРФ ДП "Центр ДЗК" 15.12.2010 року за № 041001400661. З моменту укладення договору оренди землі ФГ "Багата Нива" регулярно сплачувало орендну плату за користування землею, орендодавцю [PERSON] , а після смерті останньої з 2014 року по 2018 рік орендна плата виплачувалась спадкоємцю [PERSON] . Позивачка на протязі строку дії вказаного договору жодних претензій з приводу укладеного договору не пред`являла. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фермерське господарство "Горощук О.В." у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у судове засідання не з`явилися, до суду надали пояснення, в яких просили суд розглянути справу в їх відсутність, при цьому зазначили, що вказане управління не здійснює повноваження у сфері розпорядження землями, які відносяться до приватної власності, а тому рішення по даній справі не може вплинути на права та обов`язки Головного управління. Вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 13 вищевказаного закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 7,99 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Єланецької селищної ради Миколаївської області, згідно державного акту серії РЗ № 530145 (а. с. 7). 12.12.2007 року між [PERSON] та ФГ «Горощук О.В. в особі голови Горощука Олександра Володимировича укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки. Згідно п. п. 1, 2, 8 вказаного договору у строкове платне користування строком на 15 років передалася земельна ділянка площею 7,99 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Єланецької селищної ради Миколаївської області. Кадастровий номер земельної ділянки в договорі оренди не зазначено. Пунктом 42 вказаного договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а. с. 7-9). 12.12.2007 року вищезазначений договір оренди землі зареєстровано у Єланецькому реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №0407014001061 (а. с. 9). За актом приймання-передачі земельної ділянки в користування на умовах оренди від 12.12.2007 року вищевказана земельна ділянка передана ФГ «Горощук О.В.» голова ф/г Горощук О.В. Акт підписано орендодавцем та представником орендаря. (а. с. 10). Крім того, 13.01.2020 року проведено державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823055000:01:000:0344 площею 7,985 га належної [PERSON] за ФГ «Горощук О.В.» на підставі вищевказаного договору від 12.12.2007 року (а.с. 15). Із відповіді ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. № 42/132-20 від 18.05.2020 року слідує, що [PERSON] взамін державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ № 530145 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4823055000:01:000:0344 серія ЯО № 303540 від 24.12.2012 року. Вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №482305501000913 (а. с. 19). Між тим, у період строку дії вищевказаного договору оренди землі, 01.11.2010 року між [PERSON] та ФГ "Багата Нива", в особі Головатюк Н.В., укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки. Відповідно до умов договору [PERSON] надає, а ФГ «Багата Нива» в особі Головатюк Н.В. приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7,99 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Єланецької селищної ради Миколаївської області, нормативна грошова оцінка якої складає 86646,75 грн., строк дії договору 15 років, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки № б/н від 01.11.2010 року (а. с. 16-18). 15.12.2010 року вищезазначений договір оренди землі зареєстровано у Єланецькому реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041001400661 (а. с. 18). Позивачка вважає, що вказаними діями відповідача порушено її права як власника і орендодавця вказаної земельної ділянки та порушено умови первісного договору оренди, в тому числі, і на переважне право на продовження орендних відносин, а тому нині захист її прав можливий лише у судовому порядку шляхом визнання договору оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року недійсним. Заперечуючи проти задоволення позову, голова ФГ "Багата Нива" надала суду копію додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди від 12.12.2007 року (а.с. 47) та повідомила суд, що вказаний договір було розірвано 28 жовтня 2008 року угодою укладеною між орендарем та орендодавцем. Після цього з 2008 року земельна ділянка належна [PERSON] передана у користування ФГ "Багата Нива". Проте, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що проведено державну реєстрацію вищевказаної угоди від 28.10.2008 року в установленому законом порядку. А тому суд не може прийняти до уваги вказані доводи відповідача. Згідно з частиною другою статті 24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець зобов`язаний, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] позивачка [PERSON] , яка є донькою померлої, успадкувала належну [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 4823055000:01:000:0344, місце розташування: Миколаївська область, Єланецький район, Єланецька селищна рада, площею 7,9850 га, з цільовим призначенням: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 14, 48). В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що ФГ «Горощук О.В.» з 2007 року по даний час користується земельною ділянкою належною [PERSON] і сплачував орендну плату до 2014 року [PERSON] , а з 2014 року по даний час відповідачці [PERSON] . До того ж, під час розгляду справи встановлено, що реєстрація угоди від 28.10.2008 року про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, долучена представником відповідача до матеріалів справи (а.с. 47), не проведена в установленому законом порядку. Крім того, із наданих представником позивача відомостей слідує, що [PERSON] до Єланецького відділення поліції подав заяву про те, що ФГ «Багата Нива» підробило угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. По вказаній заяві 26.08.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. На даний час у вказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування (а. с. 162). Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 12.05.2021 року у цивільній справі № 476/436/20 у задоволенні позову фермерського господарства "Багата Нива" до фермерського господарства "Горощук О.В.", [PERSON] , головного спеціаліста, державного реєстратора відділу центру надання адміністративних послуг Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області Лісковець Катерини Олександрівни про визнання договору оренди земельної ділянки від 12.12.2007 року недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки відмовлено. (а. с. 164-167). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року, на підставі якого у відповідача ФГ "Багата Нива" виникло право оренди земельної ділянки площею 7,99 га, що належить позивачці [PERSON] , укладено в період дії попереднього договору оренди землі від 12.12.2007 року. Суд вважає, що право оренди, яке виникло у відповідача ФГ "Багата Нива" суперечить вимогам діючого законодавства щодо передання в оренду майна, а також законодавства, що регулює порядок здійснення державної реєстрації речових прав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивачки як орендодавця є порушеними і відповідно до ст. ст. 25, 27 Закону України "Про оренду землі" підлягають судовому захисту шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 587/2326/16-ц від 15 січня 2020 року наслідком укладення договору оренди у період дії іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки є визнання останнього договору оренди недійсним. Надавши оцінку вищевказаним доказам та всім обставинам справи у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійним договору оренди землі від 01.11.2010 року підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо доводів представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне. За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивачки, що [PERSON] дізналася про договір оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року, лише на початку 2019 року. Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, що позивачка отримала примірник договору з моменту його реєстрації у 2010 році та до 2019 року. Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що про укладення оспорюваного правочину позивачка дізналася лише на початку 2019 року, суд прийшов до висновку, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України саме з цього моменту починається перебіг строку позовної давності. Оскільки позивачка звернулася з позовом до суду 18.11.2020 року, то позов пред`явлено в межах строку позовної давності. Вирішуючи питання стосовно відшкодування судових витрат, суд виходить з того, що, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу надано орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу станом на 17.11.2020 року (а. с. 24), копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 17.11.2020 року (а. с. 25) із яких слідує, що позивачкою сплачено 12858 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу. Вказаний розрахунок витрат на правничу допомогу суд вважає обґрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 12858 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 840,80 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору ( а. с. 1) Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved