Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ПП «Модена» з однієї сторони та Золочівською міською радою Львівської області в особі міського голови [PERSON] було укладено договори підряду на виконання капітальних ремонтів покрівель житлових будинків по вул. Мазепи, 1"а" в м. Золочів Львівської області (№12-р від 02.08.2010 року) на суму 21 400 грн.; будинку по вул. Січових Стрільців, 26"в" в м. Золочів Львівської області (№ 16-р від 02.08.2010 року) на суму 22 135 грн.; та будинку по вул. Крилова, 29 в м. Золочів Львівської області (№ 15-р від 06.08.2010 року) на суму 65 708 грн. На виконання вказаних договорів Позивачем проведено підрядні роботи, виконання яких підтверджується підписаними [PERSON] і скріплені печатками 3 листопада 2010 року довідками форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, які згідно п. 3.3. договорів підряду, є підставами для розрахунків. Позивачем свої зобов'язання перед Відповідачем виконано в повному обсязі, а Відповідач у відповідності до умов договорів не провів розрахунок за виконані роботи. Як з'ясувалось в подальшому, [PERSON], будучи у відповідності до покладених на службових обов'язків розпорядником коштів міської ради, в порушення вимог ст. ст.42, 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.48 Бюджетного кодексу України взяв зобов'язання за коштами міського бюджету від імені Золочівської міської ради без відповідних бюджетних призначень (асигнувань), затверджених рішенням про місцевий бюджет, тому в оплаті вартості виконаних робіт ПП «Модена» було відмовлено. Прокуратурою Золочівського району Львівської області за вищевказані дії [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності по ч. 1 ст. 365 КК України за те, що внаслідок його протиправних дій Золочівська міська рада не виконала зобов'язання за укладеними угодами з оплати вартості виконаних ПП «Модена» робіт, що завдало підприємству істотну шкоду на загальну суму 102 065 грн. Ці збитки визначені станом на листопад 2010 року, тобто на час вчинення злочину. 12 березня 2014 року ухвалою Бродівського районного суду Львівської області кримінальне провадження № 42013150210000011 від 13 березня 2013 року відносно [PERSON] було закрито у зв'язку із набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння, а тому з цього часу стало відомо про порушення прав ПП «Модена». Згідно вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана юридичній особі незаконними діями посадової або службової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до вимог п. 12 Постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при визначенні розміру шкоди необхідно застосовувати ціни (роздрібні, оптові, закупівельні, ціни реалізації та ін.) і відповідні коефіцієнти (поправочні, кратності), чинні на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. Аналогічні вимоги містяться і в ч. 2 ст. 1192 ЦК України про визначення розміру збитків, то підлягають відшкодуванню потерпілому, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Розмір майнової шкоди, що підлягає до відшкодування станом на грудень 2014 року складає 145360,80 (сто сорок п'ять тисяч триста шістдесят) гривень. Враховуючи вищевикладене, просить суд постановити рішення, яким стягнути з Золочівської міської ради Львівської області на користь ПП «Модена» майнову шкоду, заподіяну скоєним міським головою [PERSON] злочином, в сумі 145 360 (сто сорок п'ять тисяч триста шістдесят) гривень 80 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Представник Золочівської міської ради Львівської області позов не визнала та пояснила, що з приводу даних правовідносин були прийняті рішення господарськими судами. Цими рішеннями встановлено, що рішенням Золочівської міської ради Львівської області від 21.05.2010 р. № 1290 «Про місцевий бюджет м. Золочева на 2010 рік» не передбачено бюджетного асигнування на взяття бюджетних зобовязань, стягнення вартості по яких є предметом даного спору. А тому покликання представника позивача на положення ст. 1174 ЦК України є безпідставним. Також вважає, що позивач пропустив процесуальні строки для звернення до суду за захистом своїх прав, тому на підставі відповідних положень ЦК України просить суд відмовити в позові саме з цих підстав. Інші учасники процесу не зявилися в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання вони є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не зявилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. За положеннями ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як встановлено в судовому засіданні, ПП «Модена» з однієї сторони та Золочівською міською радою Львівської області в особі міського голови [PERSON] було укладено договори підряду на виконання капітальних ремонтів покрівель житлових будинків по вул. Мазепи, 1"а" в м. Золочів Львівської області (№12-р від 02.08.2010 року) на суму 21 400 грн.; будинку по вул. Січових Стрільців, 26"в" в м. Золочів Львівської області (№ 16-р від 02.08.2010 року) на суму 22 135 грн.; та будинку по вул. Крилова, 29 в м. Золочів Львівської області (№ 15-р від 06.08.2010 року) на суму 65 708 грн. На виконання вказаних договорів Позивачем проведено підрядні роботи, виконання яких підтверджується підписаними [PERSON] і скріплені печатками 3 листопада 2010 року довідками форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, які згідно п. 3.3 договорів підряду, є підставами для розрахунків. Позивач звертався з позовами до відповідних судів, і рішеннями: 08.08.2011 року (справа № 5015/2828/11) Господарського суду Львівської області в задоволенні позову ПП «Модена» до Золочівської міської ради Львівської області про стягнення коштів було відмовлено. В рішенні суду встановлені наступні обставини: «Враховуючи те, що стороною договорів підряду замовником виступає орган місцевого самоврядування в особі голови, суд робить висновок що вартість робіт, замовлених договорами підряду від 02.08.2010 р. № 12-Р, від 02.08.2010 р. № 16-Р та від 06.08.2010 р. № 15-Р, підлягає фінансуванню з місцевого бюджету. Як вбачається з матеріалів справи, Золочівською міською радою Львівської області ХХХХVІІ сесії V демократичного скликання прийнято рішення від 21.05.2010 р. № 1290 «Про місцевий бюджет м. Золочева на 2010 рік». Пунктом 18.5. вказаного рішення передбачено, що голові міської ради брати бюджетні зобовязання у 2010 році за загальним фондом, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, взятих на облік в УДК у Золочівському районі, в межах виділених асигнувань. Натомість, як передбачено ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом. За наведеного суд приходить до переконання, що рішенням Золочівської міської ради Львівської області від 21.05.2010 р. № 1290 «Про місцевий бюджет м. Золочева на 2010 рік» не передбачено бюджетного асигнування на взяття бюджетних зобовязань, стягнення вартості по яких є предметом даного спору. Статтею 60 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» визначено, що державне казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів у порядку, визначеному Державним казначейством України за погодженням із Міністерством фінансів України, і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України, та у разі їх відповідності бюджетним паспортам. Відповідно до п. 2.2. Порядку, розпорядники бюджетних коштів за умови взяття зобов'язання протягом 7 робочих днів з дати його виникнення подають до відповідного органу Державного казначейства України Реєстр зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів (додаток 1) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів та/або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття зобов'язання. Матеріалами справи не підтверджено, а відповідачем заперечується факт взяття третьою особою на облік спірних договорів підряду. Дана обставина також не спростована позивачем та третьою особою. За наведеного суд приходить до переконання, що договірні зобовязання підряду, які виникли між сторонами спору, не наділенні ознаками бюджетних зобовязань. Тобто, міський голова [PERSON], який на момент укладення спірних договорів перебував у статусі розпорядника бюджетних коштів, спричинив виникнення зобовязання без відповідних бюджетних асигнувань, що, у свою чергу, виключає виникнення між сторонами спору бюджетних зобовязань, а отже свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, заявленого до відповідача. Матеріалами справи спростовується існування у відповідача перед позивачем невиконаних бюджетних зобовязань, які є предметом спору. Діяльністю відповідача не спричинено порушення прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду». За наслідками розгляду справи в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2011 року апеляційна скарга ПП «Модена» була залишена без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 08.08.2011 року залишене без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2012 року касаційна скарга ПП «Модена» була залишена без задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 08.08.2011 року залишено без змін. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначає представник позивача, прокуратурою Золочівського району Львівської області за вищевказані дії [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності по ч. 1 ст. 365 КК України за те, що внаслідок його протиправних дій Золочівська міська рада не виконала зобов'язання за укладеними угодами з оплати вартості виконаних ПП «Модена» робіт, що завдало підприємству істотну шкоду на загальну суму 102 065 грн. 12 березня 2014 року ухвалою Бродівського районного суду Львівської області кримінальне провадження № 42013150210000011 від 13 березня 2013 року відносно [PERSON] було закрито у зв'язку із набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння, а тому з цього часу підприємству стало відомо про порушення прав ПП «Модена». Представник позивача не надав суду належним чином засвідчену копію даної постанови, яку можна було б прийняти як належний та допустимий доказ. Проте суд вважає, що підприємству стало відомо про порушення свого права внаслідок неправомірних дій [PERSON] набагато раніше. Так, вищевказані рішення господарських судів викладені таким чином, що для їх розуміння не потрібні спеціальні знання. І позивач, маючи текст рішення, в якому зроблені висновки про те, що «матеріалами справи спростовується існування у відповідача перед позивачем невиконаних бюджетних зобовязань», «діяльністю відповідача (Золочівської міської ради Львівської області) не спричинено порушення прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду», «міський голова [PERSON], який на момент укладення спірних договорів перебував у статусі розпорядника бюджетних коштів, спричинив виникнення зобовязання без відповідних бюджетних асигнувань, що, у свою чергу, виключає виникнення між сторонами спору бюджетних зобовязань, а отже свідчить про відсутність підстав для задоволення позову» мав би дізнатися про порушення свого права саме з цього часу, коли суд відмовив у стягненні грошових коштів за договорами підряду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, перебіг строків позовної давності розпочався 08.08.2011 року (виходячи з положень ч.1 ст. 261 ЦК України), і закінчився 08.08.2014 року. А позивач звернувся до суду з позовом 10.12.2014 року. На думку суду, позивач міг звернутися з даним позовом раніше, в межах трирічного терміну, що окреслюється нормами ЦК України. За положеннями ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких умов в задоволенні позову слід відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed