Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення фактів набуття права власності на домоволодіння, прийняття спадщини, визнання права власності на 56/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що його дідові [PERSON] (разом з [PERSON]) згідно до договору забудування від 18 грудня 1929 року була виділена земельна ділянка [ADDRESS], площею 776кв.м для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями. В період з 1929 року по 1934 рік був побудований житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1, з господарськими спорудами - сараями літ. Н, Г, Д, К, вбиральнями літ. Ж, Л, літнім душем літ. И, спорудами. Зазначений житловий будинок складався з трьох квартир, з яких квартирою №1 користувався [PERSON] зі своєю родиною, а квартирами № 2 та №3 - його дід [PERSON] зі своєю родиною. Після будівництва житлового будинку та господарських споруд дід позивача та інший користувач домоволодіння зверталися до виконкому з заявами про узаконення будівництва, але по невідомим йому причинам документа, що підтверджував би право власності на новозведені будови у діда не було. Дані обставини підтверджуються договором про забудування, технічними паспортами, актом КП ДМБТІ, домовою книгою. Однак, співвласник домоволодіння [PERSON] свою частину узаконив, а в подальшому його частина стала належати [PERSON] на підставі договору дарування від 26.09.1962 року, та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.10.1991 року, що підтверджується Актом МБТІ від 20.09.1993 року. Згідно до відповіді КП ДМБТІ за № 6705 від 01.07.2013 року за [PERSON] (онуком [PERSON]) зареєстровано право власності на ? частину зазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.01.2004 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-202. Відповідно до акту ідеальних часток, складеному техніком МБТІ 20.09.1993 року [PERSON] належало та знаходилося у користуванні у житловому будинку А-1 квартира №2, погріб під а-1, ґанок а7, сараї Г,Д, вбиральні-Ж,3, душ И, мощення І, водоколонка №4, у загальному користуванні № 1-3,5,6, що складало 44/100 частин домоволодіння. Згідно цьому ж акту у користуванні [PERSON] знаходилося у житловому будинку А-1 - квартири № 1 та №3, сіни а2, сіни а4,а3, ґанок а3, а6, мощення II, сарай В, вбиральні Б,Е, в загальному користуванні № 1- 3,5,6, що складало 56/100 частин домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Красногвардійським відділом РАГС 05.05.1950 року згідно до актового запису № 240. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з ? частини зазначеного вище домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке було набуто [PERSON] на підставі договору забудування, але не було зареєстровано належним чином в КП ДМБТІ. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син, батько позивача [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим Покровською церквою м. Дніпропетровська за відповідним записом № 396 від 27 вересня 1909 року. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження, домовою книгою. У зазначений законом строк [PERSON] не звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, бо був зареєстрований в зазначеному домоволодінні, проживав постійно у даному житловому будинку. Дана обставина підтверджується домовою книгою, довідкою з квартального комітету, актом КП ДМБТІ. Після фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] батько позивача намагався узаконити належну йому частину домоволодіння, але з невідомих йому обставин зазначена частина домоволодіння не була зареєстрована в МБТІ ні за дідом, ні за батьком. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кіровським відділом РАГС Дніпропетровського міського управління юстиції 26.05.2010 року згідно до актового запису № 1369. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з 1/2частиии зазначеного вище домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке фактично прийняв у спадок [PERSON] після смерті його батька [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був позивач, що підтверджується повторним свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим Октябрьським райбюро ЗАГС м. Дніпропетровська за актовим записом № 1189 від 15 жовтня 1941 року. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження, домовою книгою. Також спадщину після смерті батька прийняли брати позивача - [PERSON], 1938 року народження та [PERSON], 1946 року народження, які фактично проживали у спадковому будинку, а крім того, звернулися до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька. [PERSON] згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1971 року отримав спадщину у вигляді заробітної плати, а [PERSON] - згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.1971 року - отримав спадщину на грошові внески у Ощадбанку. Дані обставини підтверджуються довідкою з Третьої ДДНК. У зазначений законом строк позивач не звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, бо був зареєстрований в зазначеному домоволодінні, проживав та проживає постійно у даному житловому будинку з 1965 року, що підтверджується домовою книгою, довідкою з квартального комітету, паспортом, актом КП ДМБТІ. [INFO] помер брат позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Красногвардійським відділом РАГС м. Дніпропетровська 07.07.1993 року згідно до актового запису № 926. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з фактично прийнятої частини домоволодіння, яку успадкував брат позивача після смерті діда та батька. Зазначену спадщину фактично прийняли позивач з [PERSON], як спадкоємці другої черги, бо інших спадкоємців [PERSON] не мав. У 1993 році позивач звернувся до КП ДМБТІ з проханням про проведення інвентаризації та складання нового технічного паспорту для того, щоб в подальшому належним чином узаконити домоволодіння та отримати свідоцтво про спадщину після смерті батька. 28.08.1993 року ним отримано технічний паспорт на вище зазначений житловий будинок, а також Акт МБТІ про визначення ідеальних часток домоволодіння. Після чого позивач звернувся до Виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів з проханням про узаконення належної його дідові, а в подальшому - батькові, частини домоволодіння. 15 жовтня 1993 року позивачу був наданий Акт про введення домоволодіння в експлуатацію, де зазначалося про те, що даний житловий будинок прийнятий в експлуатацію та узаконений згідно до рішення Виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів [NUMBER] від 15.10.1993 року. Згідно до даного рішення Договір забудови від 18.17.1929 року замінено на свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок на ім'я [PERSON] (померлого). Зазначене рішення виконкому та акт вводу житлового будинку в експлуатацію позивач не зареєстрував в КП ДМБТІ. Однак продовжував проживати у спадковому домоволодінні, сплачуючи всі необхідні податки. [INFO] помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складалася з фактично прийнятої частини домоволодіння, яку успадкував його брат після смерті діда та батька. Зазначену спадщину фактично прийняв лише позивач, як спадкоємець другої черги, бо інших спадкоємців [PERSON] не мав, що підтверджується довідкою з Третьої ДДНК, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, як і після смерті [PERSON] Згідно до технічного паспорту на житловий будинок, складеного 24.07.2013 року, техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], зазначене домоволодіння, що розташовано на земельній ділянці, площею 776 кв.м. складається з житлового будинку літера "А-1", з прибудовами а-1, а2, а4-1, а5-1, житловою площею 96,4кв.м., загальною площею 163,2кв.м., з ґанком літ. а7, а8, з підвалом під а-1, сараями літ. Г, Д, К, Н, вбиральнями літ. Ж, Л, літніми душами літ. И, М, навісом літ. О, споруд № 1-13, І, ІІ. Житловий будинок з прибудовами має три квартири, з яких квартиру №1 займає сім'я [PERSON], а квартири № 2 та 3 - родина позивача. У 2013 році позивач звернувся у Третю Дніпропетровську державну нотаріальну контору з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда і батька він не може по причині того, що право власності на зазначене спадкове домоволодіння не зареєстровано в КП ДМБТІ. 12 вересня 2014 року ним отримана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, де державний нотаріус Третьої ДДНК Крупська Л.В. зазначає, що у зв'язку з відсутністю у позивача, як спадкоємця правовстановлюючих документів на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості. У зв'язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить встановити факт набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право особистої власності, виданого згідно до рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради Народних депутатів [NUMBER] від 15.10.1993 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], що помер [INFO]; встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], що помер [INFO]; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті брата [PERSON], що помер [INFO]; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті брата [PERSON], що помер [INFO]; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], що помер [INFO], батька [PERSON], що помер [INFO], брата [PERSON], що помер [INFO], брата [PERSON], що помер [INFO], на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається з житлового будинку літера "А-1", з прибудовами літ. а-1, а2 а4-1, а5-1, житловою площею 96,4 кв.м., загальною площею 163,2 кв.м., з ґанком літ. а7 , а8, з підвалом під а-1, сараями літ. Г, Д, К, Н, вбиральнями літ. Ж, Л, літніми душами літ. И, М, навісом літ. О, споруд № 1-13, І,II, що розташований на земельній ділянці площею 776 кв.м. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 травня 1950 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.05.1950 року Красногвардійським РАГС, актовий запис № 240. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. [PERSON], [PERSON] згідно до договору забудування від 18 грудня 1929 року, посвідченого Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 23473/2М, була виділена земельна ділянка [ADDRESS] площею 776 кв.м. для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями. Згідно листа КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради від 01.07.2013 року за №6705 - право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.01.2004 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-202, а реєстрація права власності на іншу 1/2 частину вищевказаного домоволодіння не проводилась. Згідно технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], інвентарна справа 01821, виготовленого станом на 24.07.2013 року, у вказаному будинку після 1950 року були добудовані будівлі та споруди, а саме прибудова літ. а2-1 в 1970 році, прибудова літ. а4-1 в 1976 році, ганок літ. а7. в 1976 році, вбиральня літ. Л в 1986 році, літній душ літ. М в 1986 році та навіс літ. О в 1970 році. Відповідно до пунктів 4.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (утому числі усиновлені),дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 561 ЦК (1963 р.) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], законом було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. Цивільним Кодексом України 1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Згідно домової книги вбачається, на момент смерті свого батька та на день звернення до суду позивач постійно проживав та зареєстрований в спадковому домоволодінні. Таким чином, позивач прийняв спадщину після померлого [INFO] [PERSON], а тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття позивачем [PERSON] спадщини після [PERSON] суперечать вимогам діючого на час виникнення спірних відносин законодавства. З аналогічний підстав не піддягають задоволенню позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON], що помер [INFO], та встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Крім того, суд звертає увагу й на той факт, що аналогічну позицію стосовно даних позовних вимог висловив апеляційний суд Дніпропетровській області в справі № 204/8445/13-ц (а.с. 66-74). Що стосується вимог позивача про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті його брата [PERSON], що помер [INFO], то суд зазначає, що відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, з урахуванням того, що позивач фактично проживав з [PERSON], то він вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті та не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. А тому в задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Крім того, нормами діючого на той час законодавства не передбачено такого способу захисту як встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Що стосується позовних вимог про встановлення факту набуття [PERSON] 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], то суд вважає, що позивачем вибраний неналежним спосіб захисту своїх прав, свобод та інтересів, оскільки в системі цивільного законодавства не існує такого способу захисту прав, а ст. 256 ЦПК України не передбачено встановлення вказаного факту. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.95 N 5. - справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Крім того, заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту набуття [PERSON] 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], не впливає на виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян, оскільки спірні правовідносини стосуються спадкоємства, що випливає з права власності спадкодавця, а не з залежності майна особі, та виникнення права власності регулюється ЦК України. Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо, зокрема: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно технічного паспорту на спірне домоволодіння, виданого 28.08.1993 року КП ДМБТІ станом на 27.08.1993 року побудовано самовільно сіни а2, а4, а5, сарай В. Згідно Технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], інвентарна справа 01821. виготовленого станом на 24.07.2013 року, у вказаному будинку після 1950 року були добудовані будівлі та споруди, а саме прибудова літ. а2-1 в 1970 році, прибудова літ. а4-1 в 1976 році, гайок літ. а7. в 1976 році, вбиральня літ. Л в 1986 році, літній душ літ. М в 1986 році та навіс літ. О в 1970 році. Згідно до технічного паспорту на житловий будинок, складеного 24.07.2013 року, техніком КПІ «ДМБТІ», спірне домоволодіння, що розташовано на земельній ділянці площею 776 кв.м. складається з житлового будинку літера «А-1», з прибудовами а-1, а2, а4-1, а5-1, житловою площею 96.4 кв.м.. загальною площею 163.2 кв.м., з ганком літ. а7. а8, з підвалом під а-1, сараями літ. Г, Д, К, Н. вбиральнями літ. Ж, Л, літніми душами літ. И, М, навісом літ. О, споруд № 1-13, І, ІІ .За даними цього технічного паспорту самовільних забудов в домоволодінні не має. Відповідно до рішення виконавчого комітету Красиогвардійеької районної Ради народних депутатів [NUMBER] від 15.10.1993 року до виконкому районної Ради народних депутатів звернувся [PERSON] (позивач у справі) з проханням замінити договір забудови від 18.12.1929 року на ім'я [PERSON] (померлого) на свідоцтво на право особистої власності (договір забудови був терміном на 45 років, тобто до 1974 року); узаконити сіни літ. а2, а4, а5, сарай В, а також; затвердити акт ідеальних часток, представленим міжміським бюро технічної інвентаризації, виконкомом вирішено: замінити договір забудови від 18.12.1929 року на свідоцтво на право особистої власності на ім'я гр. [PERSON] (померлого); прийняти в експлуатацію кв. № 3 і № 1. які належать гр. [PERSON] з кількістю кімнат 3+3, площею житловою 59.6 кв.м. загальною - 94.3 кв.м: узаконити сіни а2. а4, а5 і сарай В по [ADDRESS], які належать гр. [PERSON]: затвердити акт ідеальних часток по [ADDRESS], і визначити: за гр. [PERSON] - 44/100 ч.. за гр. [PERSON] - 46/100 ч. від усього домоволодіння; зобов'язати гр. [PERSON] оформити технічну документацію через МБТІ. [INFO] дід позивача, [PERSON], помер. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син - батько позивача [PERSON]. У зазначений законом строк [PERSON] не звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, бо був зареєстрований в зазначеному домоволодінні, проживав постійно у даному житловому будинку. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син - [PERSON], позивач по справі. У зазначений законом строк він також не звернувся до державної нотаріальної контори з заявою: про прийняття спадщини після смерті батька, але фактично прийняв спадщину після смерті і спадкодавця, бо був зареєстрований в зазначеному домоволодінні, проживав та проживає постійно у даному житловому будинку. Таким чином, позивач фактичне прийняв спадщину після смерті свого батька відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року Згідно з роз'ясненнями в постанові Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.23 - свідоцтво про право па спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права па спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачем не було надано суду доказів отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, що також обумовлює необхідність відмови в визнанні права власності в порядку спадкування. Крім того, суд звертає увагу й на той факт, що в своїй ухвалі від 18 серпня 2014 року апеляційний суд Дніпропетровської області в справі № 204/8445/13-ц вже розглянув питання визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] саме в порядку зазначеним позивачем в даному позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed