Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач - ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - МФ ДП «АМПУ», Адміністрація) звернулося до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що згідно наказу адміністрації Миколаївського морського порту №175/о від 24.03.2017 року [PERSON] звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ», Адміністрація по п. 1 ст.40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) за скороченням штату. Відповідно до Рішення Заводського районного суду від 14.12.2017 року, [PERSON] поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] 53 907,84 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судові витрати у сумі 1280 грн. Відповідно до постанови апеляційного суду Миколаївської області від 26.01.2018 року рішення Заводського районного суду змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 53 907,84 грн. до 51 054,30 грн. В іншій частині Рішення суду залишено без змін. Наказом адміністрації Миколаївського морського порту від 08.02.2018 № 54/о відповідача поновлено на посаді з 24.03.2017 року, виплачено згідно Рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 054,30 грн. Згідно наказу Адміністрації від 09.02.2018 № бО/о відповідача звільнено з 22.02.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, - за угодою сторін. Згідно п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП «АМПУ» на 2013-2018 роки, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та в пунктах 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України, Адміністрація зобов'язується виплачувати працівникам вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків. 24.03.2017 року [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку 5 801,63 грн., а також понад зазначену суму відповідачу, зокрема, було виплачено матеріальну допомогу в сумі 11 603,26 грн., згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП АМПУ на 2013-2018 роки, а всього виплачено 17 404,89 грн. матеріальної допомоги. Проте, у зв'язку з поновленням на роботі [PERSON], відпала підстава, на якій ним було набуто 11 603,26 грн. матеріальної допомоги, а тому зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави та до цього часу вказаних коштів позивачу не повернуто. Посилаючись на викладене позивач просить стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі - 11 603,26 грн., а також судові витрати к розмірі 1 762,00 грн. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомленим належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України". Наказо адміністрації Миколаївського морського порту №175/о від 24.03.2017 року [PERSON] звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) по п. 1 ст.40 Кодексу Законів про працю України за скороченням штату. 14.12.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі № 487/2224/17 за позовом [PERSON] до Адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. [PERSON] поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] 53 907,84 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судові витрати у сумі 1280 грн. Відповідно до постанови апеляційного суду Миколаївської області від 26.01.2018 року рішення Заводського районного суду змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 53 907,84 грн. до 51 054,30 грн. В іншій частині Рішення суду залишено без змін. Наказом адміністрації Миколаївського морського порту від 08.02.2018 № 54/о відповідача поновлено на посаді з 24.03.2017 року, виплачено згідно Рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 054,30 грн. Згідно наказу Адміністрації від 09.02.2018 № бО/о відповідача звільнено з 22.02.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, - за угодою сторін. Згідно п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП «АМПУ» на 2013-2018 роки, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та в пунктах 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України, Адміністрація зобов'язується виплачувати працівникам вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків. 24.03.2017 року [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку 5 801,63 грн., а також понад зазначену суму відповідачу, зокрема, було виплачено матеріальну допомогу в сумі 11 603,26 грн., згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП АМПУ на 2013-2018 роки, а всього виплачено 17 404,89 грн. матеріальної допомоги. За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір це правовий акт, що встановлює згоду роботодавця (адміністрації) і працівників (трудового колективу) як соціальних партнерів на конкретному виробництві, в якому закріплюються локальні норми, які підвищують соціальні гарантії. Отже, колективний договір - це і правовий акт, і акт соціального партнерства на рівні підприємства між працівниками і роботодавцем. Таким чином, колективний договір за юридичною природою не може бути довільними договірними відносинами між двома сторонами, а саме, між керівником та працівником, який є членом профспілки. Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення Колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. 3 ст. 36) - не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Разом з тим, судом встановлено, що позивач не заявляє вимог щодо повернення вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, яка була виплачена [PERSON] відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. Предметом даного спору є повернення грошової допомоги визначеної колективним договором та сплаченої понад норму, передбачену КЗпП України, оскільки позивача згодом поновлено на роботі. Підставою отримання відповідачем грошової допомоги відповідно до п. 6.25.3 колективного договору було звільнення працівника за скороченням. У разі поновлення працівника на роботі вважається, що трудові відносини не припинилися. За таких підстав відсутні правові підстави для нарахування і виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустки. При поновленні працівника на роботі має бути проведений перерахунок коштів, належних працівнику за час вимушеного прогулу і фактично виплачених при звільненні. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, суд приходить до висновку про правову підставу для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги на підставі п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП «АМПУ», а тому суд задовольняє позов у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved