Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], про визнання недійсним договору дарування нежитлових будівель та визнання права власності на нежитлові будівлі. Посилається на те, що у 2003 році спірне майно, власником якого було СВК "Пролісок", у зв'язку з податковою заборгованістю, перебувало у податковій заставі. Одним із співзасновників зазначеного товариства був перший відповідач [PERSON] У 2004 році, вказаний відповідач запропонував йому сплатити частину боргу та стати співвласником майна СВК «Пролісок». На виконання домовленостей за рахунок його коштів відповідачем 1 було погашено податкову заборгованість і він став єдиним засновником рухомого та нерухомого майна СВК "Пролісок". 21.10.2004 року, оскільки відповідач 1 в повному обсязі ще не оформив належним чином на своє ім'я всіх правовстановлюючих документів на майно СВК "Пролісок", вони з ним уклали попередній договір у вигляді розписки, яку останній особисто написав, якою зобов'язувався після приватизації приміщень СВК "Пролісок", що розташовані за адресою: м. Заставна, вул. Бажанського, 76-д, половину цих приміщень, що розташовані з правої сторони передати йому у власність. Після укладення попереднього договору, він неодноразово звертався до відповідача по питанню переоформлення на його ім'я частини нерухомого майна колишнього СВК "Пролісок". Проте, останній постійно запевняв, що він ще належним чином не приватизував нерухоме майно СВК "Пролісок", а тому не має можливості вчиняти будь-які дії з ним. З метою врегулювання спору в добровільному порядку 15.03.2014 року його представник надіслав відповідачу по пошті лист-претензію, в якому пропонував [PERSON] (відповідач 1) звернутись до нього для вирішення питання про виділення та передачі йому спірної частини нерухомого майна колишнього СВК "Пролісок" в натурі. Однак відповідач не прореагував. Також він в подальшому дізнався з відповіді Заставнівського РБТІ, що [PERSON] (відповідач 1) став власником спірного майна ще 03.09.2008 року, а в подальшому належну йому частину нерухомого майна подарував 10.04.2014 року своєму сину [PERSON] (відповідач 2). Вважає, що вказаний договір дарування є незаконним, укладеним з порушенням норм чинного законодавства, тому просить його скасувати та визнати за ним право власності на спірну частину нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він не позичав грошові кошти [PERSON] (позивач 1), а між ними було укладено попередній договір про відчуження в майбутньому на його користь половини приміщень, що знаходяться з правого боку на території. З цією метою ним передавалися грошові кошти для погашення податкової заборгованості та викупу відповідачем 1 всіх часток співвласників. Представник позивача вимоги викладені в позовній заяві підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в ньому. [PERSON] (відповідач 1) в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що він викупив частки спірного майна ще до отримання коштів від позивача та самостійно погасив податкову заборгованість, що підтверджують копії квитанцій наданих ним. Крім того, позивач позичав йому гроші частинами для ведення спільного бізнесу по ремонту транспортних засобів. В подальшому позивач почав вимагати у нього повернення коштів і він під тиском змушений був написати розписку, яка надана позивачем. Наявність грошового зобовязання перед позивачем визнав, хоча з пропозицією повернення йому коштів він (відповідач 1) не звертався до позивача. Вказав також, що в квітні 2014 року він частину нерухомого майна продав шляхом укладення договору купівлі-продажу, а спірну частку подарував своєму синові [PERSON] (відповідач 2). [PERSON] (відповідач 2) в судовому засіданні пояснив, що він є сином [PERSON] (відповідач 1). 10 квітня 2014 року він став власником 39/100 частки комплексу нежитлових будівель за номером 76 «Д», що знаходиться по вул.Бажанського в м.Заставна Чернівецької області, шляхом укладення договору дарування з своїм батьком. На момент укладення вказаного оспорюваного договору жодних перешкод для його укладення не було. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа, без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд до відома не поставив. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача та його представника, пояснення відповідачів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно Рішення Заставнівської міської ради №66 від 29.05.2003 року «Про оформлення права власності на будівлі по вул..Бажанського, 76 в м.Заставна за СВК «Пролісок» (а.с. 29) вирішено оформити право власності на будівлі по вул..Бажанського, 76 в м.Заставна за СВК «Пролісок» та видати свідоцтво про право власності. Свідоцтво про право власності видано та зареєстровано належним чином 12.06.2003 року (а.с. 30). В подальшому Рішенням Заставнівської міської ради №123 від 29.08.2008 року (а.с. 31) оформлено право власності на нерухоме майно комплекс нежитлових будівель по вул.Бажанського, 76 «Д» в м.Заставна за [PERSON] з видачею йому свідоцтва про право власності на вказане майно. Свідоцтво про право власності на зазначене майно видане та зареєстроване 03.09.2008 року (а.с. 32). Таким чином, [PERSON] (відповідач 1) став власником комплексу нежитлових будівель по вул.Бажанського, 76 «Д» в м.Заставна з моменту реєстрації вказаного Свідоцтва. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] (відповідач 1) 21.10.2004 року укладено попередній договір про зобовязання останнім після приватизації спірного майна, а саме приміщень СВК «Пролісок» про які вище зазначено, половину цих обєктів розташованих з правої сторони передати у власність саме [PERSON] Позивач в свою чергу надав [PERSON] (відповідач 1) грошові кошти з метою погашення виниклих боргових зобовязань СВК «Пролісок» перед кредиторами та для приведення приміщень в належний стан. Даний факт в судовому засіданні був підтверджений поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, при укладанні попереднього договору сторони досягли всіх істотних умов щодо окремо визначеного нерухомого майна, яке [PERSON] (відповідач 1) зобов'язувався передати [PERSON], строк його передачі, місцезнаходження майна. Тобто попередній договір відповідав умовам ст.ст. 530, 532 ЦК України, якими зокрема визначено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Згідно ст.ст. 627-629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За умовами ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Суд приходить до висновку, що наявна в матеріалах справи розписка є попереднім договором, а тому до даних правовідносин необхідно застосовувати вказані норми закону. Ставши в 2008 році власником спірного майна [PERSON] (відповідач 1) не вжив жодних заходів щодо виконання умов попереднього договору, не поставив до відома [PERSON] про той факт, що одна з умов договору вже досягнута (він став власником). 15.03.2014 року позивач звернувся до [PERSON] (відповідач 1) з листом-претензією щодо виконання умов договору, яку останній отримав 20.03.2014 року. Тобто він знав про наявність спору щодо нерухомого майна. Також він давав пояснення працівникам міліції внаслідок звернення позивача із відповідною заявою про невиконання умов договору. Незважаючи на це, [PERSON] (відповідач 1) 10 квітня 2014 року уклав оспорюваний договір дарування (а.с. 88) на умовах якого передав безоплатно у власність обдаровуваному [PERSON] (відповідач 2) 39/100 частки комплексу нежитлових будівель за номером 76 «Д», що знаходиться по вул.Бажанського в м.Заставна Чернівецької області. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що в п.8, 12 договору дарування йдеться про те, що Дарувальник (відповідач 1) засвідчив, що спору щодо відчужуваної частки, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України не має. Також Дарувальник підтвердив, що укладений договір не порушує прав третіх осіб щодо його користування, відносно майна не укладено будь-яких договорів з відчуженням чи щодо користування з іншими особами. Наявний спір щодо вказаного майна не давав можливості [PERSON] (відповідачу 1) укладати оспорюваний договір, оскільки він порушував права та законні інтереси [PERSON], що в свою чергу є підставою для визнання його недійсним. Укладення вказаного договору слід розцінювати як намагання уникнути виконання зобовязань перед позивачем. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Все вищевикладене дає суду право зробити висновок про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, необхідність визнати недійсним договір дарування та визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно. Дані обставини доведені в суді допустимими та належними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved