Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. У позовній заяві зазначено, що позивачка з травня 1998 року по липень 2011 року проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання [INFO] року в неї народився син [PERSON]. Відповідач не визнає себе батьком дитини, відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку передбаченому ст.135 СК України. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання [PERSON], не цікавиться умовами утримання та виховання дитини. [PERSON] є особою працездатного віку, інших утриманців немає, спроможний надавати кошти на утримання сина. Просила позов задовольнити. Визнати, що [PERSON] доводиться батьком малолітнього [PERSON] та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що в процесі слухання справи за клопотанням позивачки було призначено та проведено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка підтвердила батьківство. Просили позов задовольнити . Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання батьківства після проведеної експертизи визнали. В частині стягнення аліментів [PERSON] погодився сплачувати аліменти на утримання сина в 1/3 частині від усіх видів його заробітків щомісячно. Пояснив, що не працює, визнаний інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності. Визнав понесені позивачкою судові витрати за проведення експертизи. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, представників сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рогатині. Батьками дитини зазначені [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 08 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції. Оскільки позивач та відповідач у шлюбі не перебували, запис про батька дитини було здійснено на підставі ст..135 СК України. Наведене підтверджується у судовому засіданні позивачем, яка пояснила, що відомості про батька внесені з її слів. Відповідно до ст. 128 СКУ за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.7 Конвенції "Про права дитини" - дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Як вбачається із висновку експерта №10/59 від 28 лютого 2017 року складеного експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень Львівського науково-дослідного експерно-криміналістичного центру [PERSON] , [PERSON], [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Ймовірність даної події складає 99,999 %. ДНК - профіль [PERSON].[INFO] р.н. містить ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК - профілі [PERSON], [INFO], що вказує про їх біологічну спорідненість. За таких обставин суд приходить до висновку про доведення батьківства відповідача відносно [PERSON], тому його необхідно визнати батьком дитини. Як вбачається із довідки № 516 від 05 грудня 2016 року виданої виконкомом Стратинської сільської ради [PERSON], [INFO], жмительці с. Стратин Рогатинського району в склад її сім'ї входять сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище сторін по справі, стан здоров'я сторін по справі, ту обставину, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по-інвалідності, не працює, ідприємницькою діяльністю не займається, позивачка неспроможна самостійно забезпечити неповнолітнього сина. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. На підставі викладеного позов підлягає до задоволення. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з [PERSON], [INFO], жителя с.Стратин Рогатинського району Івано - Франківської області області слід стягувати на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жительки с. Стратин, Рогатинського району Івано-Франківської області аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] року кошти у розмірі 1/3 частини від усіх видів йогозаробітків щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial