Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк», просила визнати незаконними звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України та скасувати наказ про звільнення і поновити позивача на роботі в ПАТ «Айбокс Банк» на посаді головного спеціаліста Третього Київського відділення; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.12.2017року, та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 8000,00грн., що є предметом позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2018р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.38) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2018р. постановлено розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.42) Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Айбокс Банк» - Макарчук Л.Л. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, подав відзив (письмові заперечення на позовну заяву), долучені до матеріалів справи (а.с.46-54), обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні позову посилався на наступне, що на підставі Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 №417, ПАТ «Айбокс Банк» винесено Наказ від 20.11.2017р. за №217-О «Про проведення тестування директорів, головних спеціалістів та заступників директорів Київського Відділення ПАТ «Айбокс Банк» «типу А», яким передбачено проведення тестування директорів Відділень та заступників директорів Відділень та головних спеціалістів, у тому числі осіб, що їх замінюють за відсутності останніх. Позивач з даним наказом була ознайомлена та зауважень не висловлювала. За результатами проведеного 24.11.2017 року тестування, кількість правильних відповідей позивача становила 55%, при прохідному бар'єрі 70%, у зв'язку з чим було проведене навчання та призначено позивачу проведення повторного тестування, на якому правильні відповіді позивача становили 66%. Отже, позивач не покращила свої показники та не пройшла прохідний бар'єр (70%). З наведених підстав, 28.12.2017 відповідачем було видано Наказ №335-К «Про звільнення [PERSON].» у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за результатами тестування з питань фінансового моніторингу і вирішено звільнити [PERSON], головного економіста Третього Київського відділення, 28.12.2017 у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Назва посади, з якої звільнено позивача, була виправлена наказом №337-К від 29.12.2017 - на головного спеціаліста. Представник відповідача вважає, що звільнення позивача із займаної посади відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави його звільнення були обґрунтованими, позивач була правомірно звільнена за професійну непридатність, як така, що не пройшла тестування, яке є обов'язковим для працівників банку, на дату звільнення проведено повний розрахунок по заробітній платі та іншим обов'язковим платежам та видана трудова книжка.Вимога позивача про стягнення моральної шкоди також є безпідставною, оскільки позивач завчасно була повідомлена про проведення тестування та його результати, на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди позивачем не надано докази, які б підтверджували погіршення її стану здоров'я внаслідок неправомірних дій відповідача, пов'язаних з її звільненням, отже позивачем не доведено, що її моральні страждання спричинені протиправними діями відповідача щодо її звільнення. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу, про стягнення якої заявлено позивачем. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив (на письмові заперечення), яка долучена до матеріалів справи (а.с.107-113), в якій зазначено, що звільнення працівника за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу, а при звільненні має бути виплачена вихідна допомога. Рішення про звільнення ґрунтується лише на протоколі комісії з питань тестування працівника, а невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, які відповідачем не надані. Також у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем було порушено процедуру проведення тестування і порушено програму навчання та підвищення кваліфікації працівників банку, на думку позивача, у разі встановлення обставин, які свідчать, що позивач не відповідає займаній посаді, є незрозумілим видання відповідачем 27.12.2017 року наказу про тимчасове покладення на позивача обов'язків директора відділення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що з 27.05.2016року[PERSON] прийнято на роботу в ПАТ «Агрокомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Айбокс Банк», на посаду головного спеціаліста третього Київського відділення, про що виданий наказ за №320-К від 26.05.2016р. (а.с.55) та зроблений запис до трудової книжки позивача. (а.с.35). Згідно п.4 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 №417, відповідальність за неналежну організацію дотримання вимог законодавства України у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму та неналежну організацію внутрішньобанківської системи запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму несе керівник виконавчого органу банку/керівник філії іноземного банку (крім банків, віднесених до категорії неплатоспроможних, щодо яких запроваджена процедура тимчасової адміністрації або ліквідації). Організація дотримання вимог законодавства України у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму включає комплекс заходів щодо забезпечення призначення відповідального працівника банку згідно з вимогами законодавства України у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму, створення та діяльності внутрішньобанківської системи запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму (у тому числі системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму), прийняття і постійного оновлення внутрішніх документів банку з питань фінансового моніторингу, здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму (у тому числі щодо наявності у відповідального працівника банку - юридичної особи бездоганної ділової репутації та його відповідності встановленим Національним банком кваліфікаційним вимогам, оновлення наявного в банку переліку осіб, пов'язаних із провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції). 27 травня 2016 року [PERSON] була ознайомлена з Листом-ознайомленням працівників ПАТ «Агрокомбанк» з вимогами нормативних документів з питань фінансового моніторингу та відповідальністю за їх порушення. (а.с.58-59) Наказом Т.в.о. Голови Правління ПАТ «Айбокс Банк» №144-О від 14.08.2017 року (а.с.66) затверджено модель оцінки результатів тестування по касовій дисципліні та фінансовому моніторингу згідно Додатку №1 до даного Наказу, згідно якої мінімальна сукупність правильних відповідей за блоком питань «Касова дисципліна» становить 60%, а за блоком питань «Фінансовий моніторинг» - 70%. (а.с.67) Наказом за №144-О від 14 серпня 2017 року визначено, що працівники, які не відповідають результатам тестування, за рішенням Голови Правління можуть бути направлені на профільне навчання, або звільнені з займаної посади за професійну невідповідність займаній посаді. 20 листопада 2017 року Головою Правління ПАТ «Айбокс Банк»видано наказ за №217-О«Про проведення тестування директорів, головних спеціалістів та заступників директорів Київських відділень ПАТ «Айбокс Банк» «типу А», в тому числі Третього Київського відділення. (а.с.72). 24 листопада 2017року проведено тестування позивача [PERSON] (а.с.73-83), за результатами якого, з питань касової роботи позивачем надані правильні відповіді на 78% запитань, а з питань фінансового моніторингу - на 55% запитань, що зафіксовано в протоколі засідання комісії від 27.11.2017. (а.с.84) 22 грудня 2017 року Головою Правління ПАТ «Айбокс Банк» видано наказ за №265-О «Про проведення навчання з питань фінансового моніторингу», наказано провести 26.12.2017 року навчання з питань фінансового моніторингу - для директорів, головних спеціалістів та заступників директорів Київських відділень Банку. (а.с.85) 26 грудня 2017 року Головою правління ПАТ «Айбокс Банк»видано наказ за №266-О «Про проведення повторного тестування», наказано провести 27 грудня 2017 року повторне тестування після навчання для працівників, які раніше проходили тестування, за результатами якого набрали менше 70% правильних відповідей з питань фінансового моніторингу. (а.с.86) 27 грудня 2017р. було проведено повторне тестування позивача [PERSON] (а.с.87-93) з фінансового моніторингу, за результатами якого позивачем надані правильні відповіді 66% запитань, що зафіксовано в протоколі засідання комісії від 28.12.2017. (а.с.94) За результатами повторного тестування, директором з роздрібного бізнесу [PERSON] складено службову записку на ім'я Голови Правління [PERSON], якою доведено до відома керівника банку про невідповідність [PERSON] займаній посаді з пропозицією звільнити із займаної посади згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, та зазначено, що на день складання службової записки на Третьому Київському відділенні не передбачені вакантні посади, які не можливо запропонувати [PERSON] (а.с.95) Наказом Голови правління ПАТ «Айбокс Банк» за №335-К від 28 грудня 2017 року [PERSON], головного економіста Третього Київського відділення, звільнено з 28 грудня 2017 року у зв'язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.98). Наказом Голови правління ПАТ «Айбокс Банк» за №337-К від 29.12.2017 року, у зв'язку з виявленою помилкою, внесено зміни до наказу про звільнення позивача, замінено словосполучення «головного економіста» на «головного спеціаліста». (а.с.99) Пунктом п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справі про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести за його згодою на іншу роботу. Таким чином, при звільнені працівника за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, обов'язковому з'ясуванню підлягає те, що працівник не може виконувати покладених на нього трудових обов'язків і така неможливість обумовлена саме недостатньою кваліфікацією. Невідповідність працівника займаній посаді може бути виявлена за результатами атестації. При цьому Пленум Верховного Суду України у вищезазначеній постанові вказав, що висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Разом з тим, звільнення позивача з підстав виявлення невідповідності її займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, як про це зазначено в наказі про звільнення, відбулось лише за результатами тестування, без урахування показників її роботи та інших обставин, що підлягають з'ясуванню при звільненні працівника за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2і 6цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст. 40 КЗпП України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Як убачається з матеріалів справи та визнано сторонами в судовому засіданні, керівництвом банку не було запропоновано позивачу іншої роботи в банку, в той же час за даними, які викладено у довідці ПАТ «Айбокс Банк» за №840/113-б/б-01 від 16.04.2018 р., яка надана представником відповідача в судовому засіданні, убачається, що на час звільнення позивача були наявні вакантні посади в банку з іншими умовами праці. (а.с.154) Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною відповідача не надано доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження дотримання відповідачем законодавства про працю при звільненні [PERSON] за ст. п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Законодавство про працю хоча і встановлює тягар доведення вини лише стосовно матеріальної відповідальності, однак принцип доведеності вини працівника, зокрема при розгляді спорів про поновлення його на роботі, покладається на власника. Власник має довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника у цих порушеннях. Зазначене узгоджується вимогами ст. 4 Конвенції №158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника. Як вбачається з ст.7 Міжнародної Конвенції №158, трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не нададуть можливість захищатися в зв'язку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на підприємця тягар доказування законності підстав звільнення працівника. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що наказ Голови правління ПАТ «Айбокс Банк» №335-К від 28.12.2017 року про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконними, оскільки виданий з порушенням норм трудового законодавства. При вирішенні даного спору, суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], обіймає посаду старшого касира Третьої Київського відділення, яка допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача, оскільки свідок повідомила щодо відомих їй обставин відносно виконання позивачем своїх функціональних обов'язків та дотримання трудової дисципліни, відсутності до позивача жодних претензій з боку керівництва банку, тому сам факт звільнення позивача став несподіванкою для інших працівників відділення, інші обставини, що слугували підставою для звільнення позивача та дотримання порядку щодо її звільнення свідку відомі лише зі слів позивача. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді головного спеціаліста Третього Київського відділення ПАТ «Айбокс Банк» з 29 грудня 2017 року, а позов у цій частині підлягає задоволенню. При цьому, вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування не підлягають задоволенню, оскільки єдиним визначеним ст. 235 КЗпП України способом захисту при незаконному звільненні працівника є поновлення його на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньоїзаробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множеннясередньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до висновку про необхідність її задоволення, виходячи із розміру середнього заробітку позивача 291,13 грн. (довідка про середню заробітну плату (а.с.152) за період вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по 20 квітня 2019 року(день ухвалення судового рішення), за вказаний період кількість робочих днів становила - 77 робочих днів, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 291,13 х 77 = 22417,01грн. Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. Тому, враховуючи, що в довідці про доходи позивача вказана його середньоденна заробітна плата без виключення сум податків та інших обов'язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 22417,01грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті. Відповідно до вимог ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характер, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Крім того, до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, ці обставини повинні бути належно доведені. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. За встановлених обставин, суд вважає доведеним той факт, що у зв'язку із втратою роботи позивач тривалий час не може влаштуватися на іншу роботу, внаслідок чого втратила постійний дохід, що призвело до негативних змін - порушення укладу життя позивача, оскільки неотримання стабільного заробітку призвело до додаткових зусиль для організації життя позивача, тому виходячи із співмірності заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди та понесеними позивачем моральними стражданнями наявніпідстави для відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 ЦПК України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, підлягаєзадоволенню частково, в частині поновлення [PERSON] на посаді головного спеціаліста Третього Київського відділення Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк», та присуджує до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року в розмірі 22 417 грн. 01 коп. та моральну школу в розмірі 5000,00 грн. , в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. (за вимогою немайнового характеру про поновлення на роботі, за вимогою немайнового характеру про стягнення моральної шкоди та за вимогою майнового характеру), оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про поновлення на роботі. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у суді. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Під час розгляду справи, позивачем надано розрахунок на правову допомогу сум судових витрат, які понесла позивач у зв'язку з розглядом справи, яка складає загальну суму 2400,00 грн., однак позивачем не надано Договір про надання правової допомоги №49 від 19 січня 2018 року, який укладено між адвокатом [PERSON] та [PERSON], відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на ім'яадвоката [PERSON], та докази фактичної оплати понесених витрат на правову допомогу. За встановлених обствин, суд не вбачає підстав для вирішення питання про відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, за відсутності належних доказів, які мали підтвердити сам факт надання правової допомоги адвокатом за договором про надання правової допомоги та проведення оплати за надання послуги. На підставі викладеного та

Outcome: partial