Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк") звернулося до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши який просило: - визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте від імені державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хома О.В., індексний номер: 25665557 від 28.10.2015 18:30:09, на підставі якого здійснено перенесення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку 11801160; відомості про реєстрацію до 01.01.2013; назва реєстру: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19.03.2007, реєстратор Кременчуцький міський нотаріальний округ; - поновити запис про іпотеку чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей з Державного реєстру іпотек про реєстрацію до 01.01.2013: реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19.03.2007 18:15, реєстратор Кременчуцький міський нотаріальний округ, в порядку встановленому п.52 Порядку про ведення Державного реєстру речових прав, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року; - застосувати наслідки недійсного договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2015 року шляхом скасування рішень у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, оренди тощо, а саме: записи щодо квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 782940853104): - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №26356485 від 21.11.2015 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Алвіга» ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №26357547 від 21.11.2015 року про реєстрацію права іпотеки [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №26357470 від 21.11.2015 року про реєстрацію обтяження іпотекою [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №29463419 від 28.04.2016 року про реєстрацію права оренди [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №39381376 від 26.01.2018 року про реєстрацію права власності за [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. №39387506 від 27.01.2018 року про реєстрацію права власності за [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. №42941527 від 11.09.2018 року про реєстрацію права власності за [PERSON] ; - рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. №47905665 від 23.07.2019 року про реєстрацію права іпотеки [PERSON] ; - поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 2-11,207-208). В обгрунтування позовних вимог АТ "УкрСиббанк" вказано, що іпотекодержателем не надавались будь-які повідомлення або заяви, які б надавали відповідачу підстави для внесення змін щодо записів про іпотеку, в тому числі, щодо перенесення записів про іпотеку до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно. На теперішній час забезпечене іпотекою зобов`язання не виконано, заборгованість за кредитом не погашена. При цьому позивач зазначає, що відсутність запису про іпотеку фактично позбавляє АТ «УкрСиббанк» можливості реалізувати свої права як іпотекодержателя. 23.11.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що є власником спірної квартири, яка була придбана ним 27.08.2018 року з електронних торгів, організатором яких було Державне підприємство «СЕТАМ», в результаті виконання виконавчого провадження №56774788 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1617 від 11.07.2008 року, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки. На момент придбання відповідачем квартири будь-які відомості відносно договору іпотеки, на який посилається позивач, були відсутні, а відтак [PERSON] є добросовісним набувачем. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки про порушення своїх прав банку стало відомо ще в 2016 році, а відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (а.с. 88-95, 117-120). 23.11.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хома О.В. надано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила поновити запис про іпотеку квартири [ADDRESS] , так як, дійсно, внаслідок несанкціонованого втручання до Державного реєстру речових прав під її логіном та паролем було незаконно припинено обтяження нерухомого майна (а.с. 135-136). 10.12.2020 року [PERSON] надано додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (а.с. 170-177). Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука (а.с. 49). Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.10.2020 року відкрито провадження по справі (а.с. 60). Ухвалою суду від 22.02.2021 року визнано явку приватного нотаріуса Хома О.В. у судове засідання обов`язковою (а.с. 31). За клопотанням учасників справи направлено запити до Київського відділу Харківського міського управління ГУНП України в Харківській області , а в наступному Головного управління Національної поліції в Житомирській області задля отримання інформації про кримінальне провадження №12015220490005312, порушеного за фактом несанкціонованого втручання в роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 34, 62, 66). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснив, що постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15.02.2018 року було звернено стягнення на спірний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором від 19.03.2007 року. У серпні 2018 року банк отримав витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, з якого дізнався, що відсутній запис про іпотеку квартири [ADDRESS] , після чого звернувся до приватного нотаріуса Хома О.В. з вимогою привести запис про іпотеку у відповідність з первинним записом. 02.10.2018 року приватний нотаріус Хома О.В. повідомила про відсутність повноважень на відновлення реєстраційних записів, так як вони нею не вчинялися. Крім того, представник відповідача пояснив, що постанова Апеляційного суду Полтавської області від 15.02.2018 року до цього часу не виконана, так як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про права банку як іпотекодержателя спірної квартири, до того ж, за [PERSON] на цей час зареєстровано право власності на квартиру, а відтак банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги на підставі судового рішення. Приватний нотаріус Хома О.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснивши, що внаслідок несанкціонованого втручання невідомими особами до Реєстру речових прав у жовтні 2015 року під її логіном та паролем було припинено обтяження квартири [ADDRESS] . Дізнавшись про це, приватний нотаріус звернулася до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення, а також внесла записи про відміну операцій в реєстрі, 04.11.2015 року запис про іпотеку спірної квартири було відновлено. Разом з тим, 20.11.2015 року приватним нотаріусом Кучиком С.Л. було внесено погашення запису про іпотеку в Державному реєстрі іпотек. Судовим рішенням було скасовано вказаний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою квартири, проте в спеціальному розділі реєстру запис про іпотеку не було поновлено. На даний час первісний запис про іпотеку квартири №4656484 від 19.03.2007 року, який містився у Державному реєстрі іпотек, перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно у спотвореному вигляді, у зв`язку з чим відсутня реєстрація права банка як іпотекодержателя за договором іпотеки від 19.03.2007 року. Представник [PERSON] - адвокат Медведєва Т.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов, додатково пояснила, що позивачу про порушення його прав стало відомо з дати отримання витягу з Державного реєстру речових прав - 22.09.2016 року, після скасування державним реєстратором реєстраційної дії від 20.11.2015 року, внесеної до Державного реєстру речових прав приватним нотаріусом Кучиком С.Л. Крім того, представник відповідача зазначила, що [PERSON] придбав спірну квартиру з електронних торгів, які позивачем не оскаржувалися, він є добросовісним набувачем, а відтак, у нього не може бути витребувано спірну квартиру. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11129780000 (а.с.13-16). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №11129780000, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 19.03.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №3618, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] ( а.с.17-19). Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 19.03.2007 за реєстраційним номером 4656484 ( а.с.20). Згідно зі розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №58 від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, тупиків, проїздів, парків та скверів міста Кременчука» було змінено назву вулиці «Леніна» на вулицю «Соборна» (а.с.29-31). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в актуальній інформації про державну реєстрацію іпотеки у спеціальному розділі є запис про іпотеку №11801160, підстава виникнення іпотеки - «договір іпотеки, заява банку, серія та номер 44, виданий 20.10.2015, видавник АКІБ «УкрСиббанк», підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25665557 від 28.10.2015 року 18:30:09, приватний нотаріус Хома О.В., в описі предмета іпотеки зазначено «все майно». Відомості про обтяження нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , іпотекою , яке було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 19.03.2007 за реєстраційним номером 4656484, відсутні. Як вказує позивач в позовній заяві, в результаті несанкціонованого втручання в роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбулося спотворення запису про іпотеку, зокрема, реєстраційний номер іпотеки з 4656484 було змінено на 11801160, підставою виникнення іпотеки було зазначено «договір іпотеки, заява банку, серія та номер 44, виданий 20.10.2015, видавник АКІБ «УкрСиббанк», замість «договору іпотеки, ВЕЕ 987117-987120 від 19.03.2007 р. ПН Ганночка О.В. »; в описі предмета іпотеки зазначено «все майно», замість «чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] ; підставою для перенесення записів про іпотеку зазначено «заява банку, серія та номер: 44, виданий 20.10.2015, видавник АКІБ «УкрСиббанк». З відповіді приватного нотаріуса Хоми О.В. від 05.10.2018 року, вих. № 226/01-16 вбачається, що в жовтні 2015 року відбулося несанкціоноване втручання до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень під іменем приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хома О.В. із застосуванням логіну та паролю (які зламали), в результаті чого були перенесені та вилучені записи про іпотеку та заборону відчуження щодо декількох об`єктів нерухомого майна на території різних областей України, в тому числі щодо спірної квартири (Т.1 а.с.27). На підставі звернення приватного нотаріуса з відповідною заявою було відкрито кримінальне провадження № 12015220490005312. Постановою слідчого Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 361 КК України ( Т. 2 а.с. 97-100). Відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відносно запису про іпотеку №11801160 вчинялися наступні операції: 28.10.2015 року о 18:32:38 на підставі заяви №140190389 приватним нотаріусом Хома О.В. внесено запис про реєстрацію іпотеки за №11801160; 28.10.2015 року о 18:33:35 на підставі заяви №140190389 приватним нотаріусом Хома О.В. внесено запис «Припинення»; 04.11.2015 року о 17:53:44 приватним нотаріусом Хома О.В. внесено запис про відміну операції від 28.10.2015 року о 18:33:35 «Припинення», підстави внесення даного запису в реєстрі відсутні; 20.11.2015 року о 18:39:04 на підставі заяви №14415977 приватним нотаріусом Кучиком С.Л. було внесено запис «Припинення» (а.с. 115). Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року по справі 817/873/16 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кучик С.Л. про скасування рішення визнано незаконним та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою чотирьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановленої на підставі договору іпотеки від 19.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , номер запису про іпотеку 11801160, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: назва реєстру Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 4656484, 19.03.2007 18:15:57, реєстратор: Кременчуцький міський нотаріальний округ (а.с. 37-39). Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що 20 листопада 2015 року невстановленими особами здійснено несанкціоноване втручання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з використанням логіну, паролю і ключа ЕЦП приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кучика С.Л. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки (номер запису про іпотеку 11801160) квартири за адресою: [ADDRESS] , встановленої на підставі Договору іпотеки від 19.03.2007 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2015 року №26345488. На виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року поновлено запис про речові права банку (а.с. 21 зворот). 22.09.2016 року о 15:29:38 на підставі заяви №18697128 Виконавчим комітетом КМР Полтавської області було скасовано попередню реєстраційну дію від 20.11.2015 «Припинення», внесену до Державного реєстру речових прав приватним нотаріусом Кучиком С.Л. (а.с 115). Як вбачається з матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15.02.2018 року по справі №524/1775/17 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11129780000 від 19 березня 2007 року у сумі 72 267, 21 доларів США та пені у розмірі 64 684, 12 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 березня 2007 року, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3617, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 140, 3 кв.м., житловою площею 100 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за реєстровим № 2370 та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в книзі М-1 за № 99 та в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 3310497. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за 1 305 899 грн., визначеному висновком оцінювача про вартість оцінюваного майна, що наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт+» від 22 листопада 2016 року (а.с.34-36). У ході розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21 листопада 2015 року був укладений іпотекодавцем [PERSON] без попереднього погодження із іпотекодержателем ПАТ «Укрсиббанк», то вказаний договір, як і подальші правочини, що були вчинені на його підставі є нікчемними і не потребують визнання даного факту у судовому порядку, оскільки їх недійсність прямо встановлена законом, а саме ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про чинність договору іпотеки від 19 березня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що вказане судове рішення до цього часу не виконане. В ході виконання вказаного судового рішення в рамках виконавчого провадження №56966432 головний державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Докійчук Т. В. зверталася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме - квартиру [ADDRESS] , однак постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2019 року, залишеною без змін постановою ВС від 24.02.2021 року по справі № 524/1775/17, у задоволенні вказаного подання відмовлено. Як вбачається з судового рішення, оприлюдненого в Єдиному державному реєстрі судових рішень, підставою для відмови слугувало те, що право власності на предмет іпотеки перейшло до [PERSON] за результатами проведених ДП «Сетам» електронних торгів, про що наявні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25665557 та поновлення запису про іпотеку №4656484, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. З висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, слідує, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, АТ «Уксиббанк» набув прав іпотекодержателя відповідно до договору іпотеки від 19.03.2007, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 19.03.2007 за реєстраційним номером 4656484. АТ «Укрсиббанк» є кредитором за зобов`язанням, що виникло за договором споживчого кредиту №11129780000 від 19.07.2007 року, яке було забезпечено іпотекою, за порушення якого рішенням Полтавського апеляційного суду від 15.02.2018 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11129780000 від 19 березня 2007 року у сумі 72 267, 21 доларів США та пені у розмірі у розмірі 64 684, 12 грн. Вказане судове рішення не виконане, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про іпотеку за договором іпотеки від 19.03.2007, чим порушуються права банка як іпотекодержателя спірної квартири, а саме, майновий інтерес кредитора отримати відшкодування за рахунок майна, переданого в іпотеку іпотекодавцем. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. В ході розгляду справи судом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про іпотеку №4656484 від 19.03.2007 року, відповідно до якого за АТ «Укрсиббанк» було зареєстровано право іпотекодержателя квартири [ADDRESS] , який внесено приватним нотаріусом Ганночка О.В. 19.03.2007 року до Державного реєстру іпотек, проте міститься запис про іпотеку 11801160 від 19.03.2007 року, який не відповідає первісним даним, вказаним у Державному реєстрі іпотек. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону ( стаття 3 Закону). Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації . За змістом статей 3, 18 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі укладеного у письмовій формі і нотаріально посвідченого іпотечного договору, закону або рішення суду. Відповідно до статті 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто із виникненням іпотеки на законних підставах виникає обтяження нерухомого майна іпотекою, яке підлягає державній реєстрації. При цьому із врахуванням висновків Верхового суду у справі №910/10987/18 припинення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою не передбачає припинення іпотеки, якщо договір іпотеки залишається дійсним та іпотека не припинена на законних підставах. Суд, встановивши, що записи та відомості в Державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо обтяження майна іпотекою за договором від 19.03.2007 року не відповідають відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та відомостям, внесеним в Державний реєстр іпотек 19.03.2007 року о 18:15, реєстраційний номер 4656484, дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав АТ «Укрсиббанк» як іпотекодержателя нерухомого майна, необхідно поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 4656484 від 19.03.2007 року, підстава обтяження - договір іпотеки, від 19.03.2007 року, об`єкт обтяження - квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19.03.2007 18:15, реєстратор приватний нотаріус Ганночка О.В., Кременчуцький міський нотаріальний округ. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийнятого від імені державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хома О.В., індексний номер: 25665557 від 28.10.2015 18:30:09, оскільки оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відсутнє, а запис про іпотеку 11801160 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно невідомими особами у спотвореному вигляді, а відтак саме поновлення запису про іпотеку у первісному вигляді сприятиме відновленню порушеного права банку як іпотекодержателя. Крім того, суд зауважує, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у вказаній справі, так як позовна вимога про визнання скасування рішення про державну реєстрацію та поновлення запису про іпотеку не може бути звернена до приватного нотаріуса, оскільки в силу ч.1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на нотаріуса покладено обов`язок лише посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, поновлення запису має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18)). Отже, належним відповідачем у цій справі про скасування рішення про державну реєстрацію та поновлення запису про іпотеку на спірне нерухоме майно має бути саме [PERSON] , за яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Відповідачем по справі [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог, заявлених АТ «Укрсиббанк». Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2018 року АТ «Укрсиббанк» звернувся до приватного нотаріуса Хома О.В. з заявою про приведення у відповідність запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було зареєстроване за № 465684 відповідно до договору іпотеки від 19.03.2007 року (а.с. 25-26). На вказану заяву приватним нотаріусом банку надано відповідь за №23-7/139 від 02.10.2018 року про відсутність повноважень щодо вчинення таких дій, оскільки реєстраційні дії нотаріусом не вчинялися, запис про іпотеку було перенесено та вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у жовтні 2015 року внаслідок несанкціонованого втручання , вчиненого невідомими особами (а.с. 27). Суд вважає, що з моменту отримання відповіді приватного нотаріуса про неможливість поновити запис про іпотеку № 465684 відповідно до договору іпотеки від 19.03.2007 року, обчислюється трирічний строк звернення до суду з вимогою про поновлення запису про іпотеку. З урахуванням того, що банк звернувся до суду 09.07.2020 року, строк звернення до суду ним не пропущено. Розглядаючи позовні вимоги про застосування наслідків недійсного правочину - договору купівлі-продажу спірної квартири від 21.11.2015 року шляхом скасування рішень у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, оренди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої і четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що: «згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). Під час розгляду справи №524/1775/17 за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, Полтавський апеляційний суд у постанові від 15.02.2018 року, ухваленої за результатом розгляду справи, дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу від 21.11.2015 року, укладений [PERSON] з ТОВ «Алвіга» та усі подальші правочини, що були вчинені на його підставі, є нікчемними та не потребують визнання даного факту у судовому порядку, так як їх недійсність прямо встановлена ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Вказані обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України є встановленими та не підлягають доказуванню у вказаній справі. У частинах першій, п`ятій статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Позивач вважає, що саме внаслідок укладення нікчемного договору купівлі-продажу від 21.11.2015 року, а також подальших договорів щодо переходу права власності на спірне майно, яке обтяжене іпотекою, внесення відомостей до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зміни власників та іпотекодержателів, АТ «Укрсиббанк» позбавлений можливості реалізувати права іпотекодержателя за іпотечними договором від 19.03.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, для відновлення прав АТ «Укрсиббанк» як іпотекодержателя, необхідним є повернення в становище, яке існувало до моменту порушення, тобто коли права іпотекодержателя не ставилися під сумнів і він міг вільно користуватись цими правами. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була неодноразово відчужена за договорами, укладеними з ТОВ «Алвіга», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також передавалася в іпотеку та оренду. Виходячи зі змісту позовних вимог, заявлених АТ «Укрсиббанк», про скасування усіх рішень приватних нотаріусів, за якими виникало право власності, іпотеки та оренди щодо спірної квартири, можливе судове рішення буде стосуватися прав та обов`язків сторін укладених договорів, на підставі яких нотаріусами здійснювалася реєстрація майнових прав та вносилися відповідні записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно, а відтак вони повинні бути залучені до участі у справі як співвідповідачі. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». За таких обставин, встановивши, що позовні вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину - скасування усіх рішень про реєстрацію майнових прав та поновлення запису про право власності, пред`явлено не до усіх осіб, які мають відповідати за позовом, у суду відсутні визначені процесуальним законом підстави для залучення належних відповідачів, суд відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог. При цьому, суд не вдається до оцінки доводів, викладених позивачем та відповідачем [PERSON] у відзиві, оскільки це є предметом дослідження у справі, де позовні вимоги пред`явлені до належних відповідачів, які мають відповідати за позовом. За таких обставин, позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» слід задовольнити частково , а саме в частині поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку 4656484 від 19.03.2007 року, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 4204 грн. (а.с. 2). З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині немайнової вимоги - поновлення запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав, суд вважає за необхідне стягнути на користь АТ «Укрсиббанк» з належного відповідача, який має відповідати за цими позовними вимогами - [PERSON] , витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. (станом на дату подання позову 09.07.2020 року).

Outcome: partial