Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї аліменти на дитину в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька цієї дитини записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно із наказом Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області від 25 червня 2018 року № 01-10-116 малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано в її (позивача) сім`ю [PERSON] , рідної бабусі. 26 червня 2018 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 442 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що до її матері [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а рішенням від 07 серпня 2018 року за № 554 опікуном над цією дитиною призначено рідну бабусю [PERSON] Вона разом із онукою проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 1". У даній квартирі зареєстровані дідусь дитини [PERSON] , відповідач та її дочка [PERSON] , що також підтверджується актом обстеження умов проживання від 20 грудня 2018 року, складеним спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області. Мати цієї дитини - відповідач [PERSON] понад шість років із дочкою не проживає, утриманням та вихованням дитини вона не займається. 28 листопада 2018 року вироком Богунського районного суду міста Житомира [PERSON] визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 3 роки. У даному вироку зазначено, що [PERSON] мала досвід злочинної діяльності, враховуючи відсутність у неї законних джерел доходів та необхідність придбання наркотичних засобів для власного вжитку, вона свідомо йшла вчинення кримінальних правопорушень. Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області направлено лист до Служби у справах дітей Житомирської міської ради за місцем фактичного проживання матері дитини. 16 січня 2019 року даною службою було складено акт обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де зазначено, що умови проживання задовільні, у помешканні проведено ремонт. [PERSON] не працює, проживає із співмешканцем, один раз на тиждень вона відмічається в органах кримінально-виконавчої інспекції. Також відповідач надала пояснення, що свої батьківські обов`язки вона не виконує, у зв`язку тим, що повинна відмічатися в органах кримінально-виконавчої інспекції міста Житомир та не має права виїжджати за межі міста. Забрати за своїм місцем проживання малолітню дочку вона не бажає. 12 лютого 2019 року Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надав висновок, у якому зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дочки [PERSON] , у зв`язку з тим, що мати дитини від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] від обов`язку щодо утримання дитини відповідача не звільняє. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без її участі, позов визнає в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Шкардун М.В. у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Бровари Київської області, про що 21 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис за № 728. Її батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , відповідач у справі. Реєстрацію народження дитини проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини записані зі слів матері, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 21 серпня 2007 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 19 листопада 2013 року за № 00013058259. Із довідки № 177 від 19 лютого 2019 року, виданої Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 1", видно, що позивач [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] , дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами Корольовського районного суду міста Житомира від 01 червня, 27 липня, 27 вересня та 29 жовтня 2018 року до відповідача [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області від 25 червня 2018 року № 01-10-116 малолітню дитину [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] - рідної бабусі. 26 червня 2018 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 442 (зі змінами внесеними рішенням від 07 серпня 2018 року № 553) малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що до матері дитини [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 07 серпня 2018 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 554 позивача [PERSON] призначено опікуном над малолітньою онукою [PERSON] . 28 листопада 2018 року вироком Богунського районного суду міста Житомира [PERSON] визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Згідно із актами обстеження умов проживання від 05 грудня та 20 грудня 2018 року, складених відповідно депутатом Броварської міської ради Київської області VII скликання Чаюном В.Г. та спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області, проведених за адресою: місто [ADDRESS] , вказана квартира є однокімнатною, приватизованою, з усіма комунальними зручностями. Стан задовільний, загальна площа квартири складає 35 м2, житлова площа 17,2 м2. Комунальні послуги сплачуються вчасно, квартира мебльована, наявна необхідна побутова техніка. Малолітня дитина [PERSON] забезпечена окремим спальним місцем, шафою для одягу, письмовим столом, одягом, ноутбуком, мобільним телефоном, взуттям, шкільним приладдям. Мати дитини [PERSON] перебувала під слідством у місті Житомир, звільнена з-під варти 28 листопада 2018 року, більше шести років за даною адресою вона не проживає, життям і здоров`ям дочки не цікавиться. Догляд за дитиною здійснює її бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Відповідно до протоколу бесіди з дитиною [PERSON] від 18 грудня 2018 року встановлено, що дитина останній раз бачила матір більше року тому, мати дитині не телефонує, дитина не може пригадати приклади спільної діяльності з матір`ю. Матір участі у вихованні та утриманні дочки не бере. Зі слів [PERSON] , її матір проживає у місті Житомир, свого батька дитина не знає. Дитині відомо про намір бабусі позбавити її матір батьківських прав відносно неї, проти чого вона не заперечує. Відповідно до характеристики, наданої Броварською загально-освітньою школою № 10, малолітня [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з першого класу. Дитина зарекомендувала себе старанною, уважною та добросовісною ученицею. На уроках активна, уважна, завжди охайна, гарно одягнена, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. За весь період навчання мати дитини [PERSON] у школі жодного разу не з`являлася. Вихованням і навчанням дитини [PERSON] займається її бабуся [PERSON] , яка приділяє вихованню онуки належну увагу. 16 січня 2019 року Службою у справах дітей Житомирської міської ради складено акт обстеження умов проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де зазначено, що умови проживання задовільні, у помешканні проведено ремонт. [PERSON] не працює, проживає із співмешканцем, відмічається один раз на тиждень в органах кримінально-виконавчої інспекції в місті Житомир. Повідомила, що свої батьківські обов`язки відносно дочки вона не виконує, оскільки має відмічатися в органах кримінально-виконавчої інспекції міста Житомир та не може виїжджати за межі міста. 12 лютого 2019 року Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надано висновок за № 04-22/150 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки мати від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки ухиляється, протягом тривалого часу потребами дитини нехтує, про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток не піклується, веде аморальний спосіб життя, спілкується з особами, які спонукають її до вчинення кримінальних правопорушень. Також із даного висновку вбачається, що протягом усього часу вихованням і утриманням дитини [PERSON] займалися її бабуся [PERSON] , позивач у цій справі, та дідусь [PERSON] , які піклуються про онуку. Малолітня [PERSON] знає про намір бабусі позбавити матір батьківських прав та згодна з бабусею у даному питанні. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII встановлено, що прожитковий мінімум у 2019 році на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] заявила вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на малолітню дочку [PERSON] у розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , ухиляється, позовні вимоги визнала повністю, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів на дитину ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на дочку [PERSON] , суд враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину та визначає їх у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. При подачі позову до суду позивач за вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача та користь держави згідно із вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 СК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 768 грн. 40 коп. на кожного. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved