Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно свідоцтва на право власності від 19.04.1996 року, їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Разом з нею у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (син) та [PERSON] , [INFO] (син). Відповідач [PERSON] з 1995 року, а відповідач [PERSON] з 2002 року не з`являються та не проживають по місцю реєстрації, не беруть жодної участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Відповідачі понад строки встановлені законом не проживають у квартирі [ADDRESS] , а тому [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, в подальшому в судове засідання не прибули, подавши заяву про розгляд справи без участі позивача. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва на право власності від 19.04.1996 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6-7). Як вбачається з довідки обслуговуючого кооперативу "Житловий №7" [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] зареєстровані але не проживають. (а.с.9). В судовому засіданні представник позивача стверджує, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають по [ADDRESS] , а їх реєстрація за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу повноцінно користуватися власним майном. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що їй достеменно відомо про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] справді не проживають по [ADDRESS] -Франківську протягом тривалого періоду часу, перебуваючи за кордоном. Також позивачем долучено до справи копії довіреностей, виданих [PERSON] та [PERSON] на ім`я [PERSON] , складених у містах Стейтен-Айленд, США та Бруклін, США, відповідно, засвідчених державним нотаріусом штату Нью-Йорк, Сполечені Штати Америки, Бобковою Наталією , відповідно до яких відповідачі уповноважують позивача бути їх представником в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі в Державній міграційній службі та її структурних підрозділах, органах МВС України, органах військкомату з питань зняття з реєстрації місця мого проживання та реєстрації за місцем проживання (а.с. 23, 24). За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідачів має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідачів поважними відсутні, тому відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] . Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved