Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

10.09.2014 року Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з Відповідача суму вкладу в розмірі 20000,16 доларів США, що станом на 06.10.2014 року еквівалентно 259002,07 грн., суму нарахованих відсотків за депозитним вкладом, суму трьох відсотків річних в розмірі 2725,12 грн. та інфляційні витрати в розмірі 5698,05 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 31 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений договір строкового банківського вкладу №2630/08/137902 від 31.10.2013 року на строк з 31 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року. Позивач зазначає, що згідно умов Договору, ним було внесено 20000,16 доларів США з процентною ставкою 9,5% річних. Позивач також зазначає, що 02.06.2014 року він звернувся в банк з заявою про повернення суми депозиту, а також нарахованих відсотків, проте банк свої зобов'язання не виконав. Позивач також вваж, що в порядку ст. 625 ЦК України з відповідача має бути стягнуто 3% річних в розмірі 2725,12 грн. та інфляційні витрати в розмірі 5698,05 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений договір строкового банківського вкладу №2630/08/137902 (а.с.5-9). Судом також встановлено, що відповідно до квитанції №5854 від 31.10.2013 року Позивачем було внесено на рахунок Банку 20000,16 доларів США (а.с.10). Як вбачається з викладеного, Позивач виконав умови Договору в повному обсязі. Відповідно до п.1.2. частина 1 Договору процентна ставка (річних) складає 9,5%. Відповідно до п.4.3.2. Банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За умовами пункту 1.1 частини 2 Договору Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строк з 31 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року. Судом встановлено, що 04.06.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату суми вкладу, а також нарахованих відсотків (а.с.11). Судом також встановлено, що Відповідач свої зобов'язання за вказаним вище Договором в повному обсязі не виконав. Суд вважає, що в даному випадку Відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед Позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути Позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 31 травня 2014 року в повному обсязі. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню кошти по депозиту в розмірі 20000,16 доларів США, що станом на 30.10.2014 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 259057,83 грн. ( 20000,16 дол. США х1295,2788=259 057, 83 грн.). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як встановлено судом, на час вирішення справи відповідач продовжує користуватись банківським вкладом позивача, а тому відповідно до умов договору та наведених положень закону зобов'язаний сплатити на користь позивача проценти. З урахуванням наведеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти по Договору за період з 01.11.2013 року по 30.10.2014 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за договором банківського вкладу №2630/08/137902 в розмірі 24 475,58 грн. (20000,16х0,095 % / 365х363 дн.=1889,60 дол. США х1295,2788 грн. =24475, 58 грн.) Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, а саме в розмірі 210,41 дол.США, що станом на 30.10.2014 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 2725,40 грн., за наступним розрахунком: 20000,16 дол. США х 3% х 128 (дні прострочення) / 365 = 210,41 дол. США х12,952788=2725,40 грн.). Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України при розгляді справи № 6-39цс13, що в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, в якому зазначено, що Банк зобов'язаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, а у зв'язку з порушенням своїх зобов'язань, з Банка має бути стягнуто проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивач в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, виходячи з наступного. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено зобов'язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за умови, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання. Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначається у п. 1 оглядового листа Вищого господарського суду України від 26 липня 2002 року N 01-8/870 вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу. При цьому роз'яснено, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Враховуючи викладене, та враховуючи те, що позивачем вносилися кошти в іноземній валюті, суд приходить до висновку про безпідставність та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 5698,05 грн. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2862,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial