Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до Баранівської міської ради (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.10.2017 року в с. Глибочок Баранівського району Житомирської області помер батько позивачки - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким житловий будинок та все своє майно, що належало йому на день смерті заповів позивачці -[PERSON]. Позивач зазначає, що вказану спадщину після батька прийняла вчасно, в межах строку визначеного законодавством України, однак, нотаріусом Баранівської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини за відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Баранівська міська рада в судове засідання свого представника не направила, при цьому, подала заяву згідно якої заявлений позов визнала, а справу просила розглядати за відсутності її представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2ст.247 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200\~ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.10.2017 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №321065 (а.с. 11). Згідно копії заповіту від 19.08.2015 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своїй дочці [PERSON] (а.с. 26). Згідно довідки виконавчого комітету Баранівської міської ради від 07.11.2017 року №1271 житловий будинок в с. Глибочок по вул. Громова, 34 б, Баранівського району Житомирської області рахується за померлим 31.10.2017 року [PERSON] (а.с. 12). З матеріалів спадкової справи №310/2017 встановлено, що позивачка [PERSON] спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла вчасно, в межах шестимісячного строку (а.с. 25). Незважаючи на викладене, нотаріусом Баранівської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, орозташоване в селі Глибочок по вул. Громова,34 б (а.с. 17). Повідомленням КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.05.2018 року №28 засвідчено той факт, що дійсно право власності на будинок №34 б по вул. Громова, с. Глибочок Баранівського району Житомирської області за померлим [PERSON], не зареєстровано (а.с.16). Таким чином, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Будівництво спадкового будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом\~України в редакції 2003 року, що підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с. 8-10). Враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто дії ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100\~ЦК УРСР\~1963\~року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок, норми діючого кодексу не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, судом встановлено, що спадковий будинок було побудовано відповідно до норм чинного на той час законодавства, а тому, він може бути обєктом спадкування. Відповідно до ч. 1ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297\~ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняла спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст.1268,1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved