Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

АТ "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - АТ "Укрексімбанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що згідно договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії до №8042940042 від 25.08.2016 АТ "Укрексімбанк" відкрив [PERSON] кредитну лінію у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом не більше 4000 гривень для проведення операцій із застосуванням картки. Кредит надано для оплати будь-яких операцій у разі недостатності власних грошових коштів на картковому рахунку. Відповідач у встановлений строк так і не виконав своїх зобов`язань і не повернув кредит на нараховані відсотки. Станом на 25.02.2020, у [PERSON] виникла заборгованість за кредитом в сумі 11970,51 грн, з них: 3905,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 5219,50 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за період з 01.09.2016 по 31.01.2020 включно; 2846,01 грн. - пеня. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] 11970,51 грн. заборгованості за кредитним договором та 2102 грн. судових витрат по справі. Ухвалою суду від 20.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник АТ "Укрексімбанк" не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 12.10.2020, 11.11.2020, 01.12.2020, 21.01.2021, 25.02.2021, 12.03.2021 та 13.04.2021 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою про те, що адресат відмовився від отримання листа (а.с.41-42, 57-58, 85-86, 88-89, 94-95, 101-102). Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.81). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25.08.2016 між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] було укладено договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №8042940042 за яким банк відкрив відповідачу кредитну лінію у межах якої надав клієнту кредит з лімітом не більше 4000 гривень для проведення операцій із застосуванням картки. (п.2.4. договору). Строк дії кредиту встановлено до 31.08.2019 (п.2.6 договору)(а. с. 4-10). Відповідно до п.2.10 договору кредиту, за користування кредитом клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою в розмірі 40% річних. Згідно із п. 8.1.1. договору кредиту у разі прострочення погашення технічної заборгованісті та процентів за кредитом клієнт сплачує банку за кожен день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованісті до дня її погашення у повному обсязі, у розмірі визначеному Умовами та тарифами обслуговування карткового ранунку. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.02.2020, становить 11970,51 грн, з них: 3905,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 5219,50 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за період з 01.09.2016 по 31.01.2020 включно; 2846,01 грн. - пеня за період з 01.02.2019 по 25.02.2020 (а.с. 63-64) За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженіними, та умови, які є обов`язковими відповідно доактів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] свої зобов`язання по сплаті кредиту та процентів належним чином не виконав у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч.1 ст. 612 ЦК України). Також, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно із ст. 610 даного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Станом на день розгляду справи, заборгованість залишилась не сплаченою відповідачем. В той же час відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують необгрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків та пені. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 11970,51 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 207, 525, 526, 530, 549, 628, 638, 629, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved