Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до відповідача - [PERSON] з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані наступним. 15 липня 2013 року о 18 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем „Ауді” д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул. Харківське шосе, в районі будинку № 2-а, порушивши п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем „Ніссан” д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіянню матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2013 року по справі № 755/17396/13-ц відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 373 від 25.07.2013 року, - вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), завданої власнику автомобіля марки „Ніссан” д.н.з. [NUMBER], становить 38 829, 19 грн. Згідно зі ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У зв'язку з наведеними правовими нормами, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач обрав спосіб захисту свого права саме шляхом звернення з позовом до винної у ДТП особи, а не до страховика, при обговоренні питання про необхідність залучення до участі в справі другого відповідача чи заміни неналежного відповідача належним заперечував, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «СК «Лафорт», яке, як юридична особа, не ліквідована, саме страховик має відповідати в межах встановленого ліміту. Оскільки ціна позову не перевищує встановлений Полісом ліміт страхового відшкодування (50 000 грн.), позов мав бути пред'явлений до належного відповідача, яким є ПрАТ «СК «Лафорт». Крім того, зазначив, що позивач не надав належного доказу на підтвердження реальних збитків, оскільки автомобіль не відремонтований, фактично витрати позивачем не понесені. З вищенаведених підстав просив відмовити позивачу у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року о 18 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем „Ауді” д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул. Харківське шосе, 2-А, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем „Ніссан” д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіянню матеріальних збитків. Своїми діям [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2013 року відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності (а.с. 21). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 373 від 25.07.2013 року, - вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), завданої власнику автомобіля марки „Ніссан” д.н.з. [NUMBER], становить 38 829, 19 грн. Відповідальність відповідача на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» згідно Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АЕ/0673283 від 14.12.2012 р.) (а.с. 39). За вказаним Полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну особи, = 50 000 грн. Отже, матеріальна шкода, завдана позивачу, охоплюється лімітом відповідальності страховика. Згідно статті 25 Закону України "Про страхування" страховик здійснює виплату страхового відшкодування на підставі заяви страхувальника. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно ст. 979 ЦК України та Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування, страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілій особі витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи евакуацію транспортного засобу з місця ДТП до ремонту на території України. Доказів того, що позивач звернувся до страховика і отримав відмову у виплаті страхового відшкодування, або не отримав страхового відшкодування згідно поданої заяви з необхідними документами у встановлений Законом України строк, тобто, доказів порушення страховиком права позивача на отримання страхового відшкодування суду не надано. Зважаючи на те, що цивільна відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого у ДПТ транспортного засобу, не перевищує розмір ліміту відповідальності страховика, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АЕ/0673283 від 14.12.2012 р.) не передбачена відповідальність страховика за завдання відповідачем моральної шкоди. Частина 2 ст. 23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкоди. При цьому, вказана норма передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст.1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із завданням шкоди майну позивача джерелом підвищеної небезпеки останній, звичайно, мав переживання, душевні страждання. Пошкодження автомобіля призвело, безперечно, до змін в організації життя позивача, оскільки останній вимушений витрачати свій час на підготовку і збір документації, на проїзд іншими засобами пересування, тривалий час залишається без власного автомобіля, який можна експлуатувати, що вимагає від нього додаткових зусиль для відновлення звичайного укладу життя. Порушення прав позивача і зміна режиму життя має між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, вказаний позивачем - 8 000 грн., не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 1 500 грн. 00 коп. відповідатиме засадам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 грн., судовий збір за ставкою, передбаченою Законом України "Про судовий збір" для відповідної вимоги (243 грн. 60 коп.), необхідно стягнути з відповідача на його користь На підставі викладеного та

Outcome: partial