Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

17 липня 2020 року позивачка звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. 27 січня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , який на даний час повнолітня. Станом на час подання заяви донька є студенткою другого курсу Київського національного торгівельно-економічного університету денного відділення та здобуває навчання на платній основі. Відповідач не виконує обов`язків батька стосовно своєї доньки, належної уваги та участі у вихованні доньки не бере, донька знаходиться на утриманні та вихованні матері. На даний час позивачка не працює, допомоги по безробіттю не отримує. Донька потребує здобуття вищої освіти, але з власних доходів позивачка не має можливості оплачувати навчання, проживання та матеріальне забезпечення у повному обсязі. Позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та 1/2 частини вартості навчання на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею 23 років. У підготовчому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову суперечить нормам закону, але в той же час права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, однак ухвалює рішення про задоволення позову частково у відповідності до вимог ст. 199 СК України. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Такі ж висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Статтею 200 СК України визначено, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано до суду доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, інших доказів, на підтвердження обставин, вказаних у ст. 182 СК України, відповідачем не надано до суду відзиву чи заперечення проти позову, а також документів щодо матеріального становища та стану здоров`я, наявності інших утриманців тощо. Отже, через відсутність такої інформації, суд не має можливості врахувати обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 199, 200 СК України передбачається стягнення аліментів в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, але в той же час не передбачено додатково до аліментів стягнення 1/2 частини вартості навчання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновків щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме: про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку), починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви 17 липня 2020 року і до закінчення навчання, або до досягнення [PERSON] 23 років, в залежності від того, яка з обставин настане першою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а тому згідно із ст. 133, 141, 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 420 грн 40 коп., підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial