Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В жовтні 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про знесення об'єкту самовільного будівництва, в якій вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2012 року є власником квартири [ADDRESS]. Його сусідом [PERSON] без наявності дозвільних документів та погоджень здійснено самовільне захоплення частини під'їзного коридору площею близько 3 кв.м шляхом зведення додаткової цегляної стіни та встановлення металевих дверей, які у відчиненому стані повністю блокують вихід (вхід) із (до) квартири позивача. Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України приміщення загального користування в багатоквартирних будинках є спільною власністю усіх власників квартир та нежитлових приміщень такого будинку, просить суд зобов'язати відповідача знести самовільно зведений тамбур, розташований на [ADDRESS], який є суспільною власністю усіх мешканців та привести коридор у належний стан, який він мав після здачі будинку в експлуатацію. Ухвалю суду від 13.01.2014 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управлінська житлова компанія" В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, надав письмові заперечення на позов, в яких вказав про безпідставність позовних вимог. Представник третьої особи виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради в судовому засіданні з приводу вирішення позову поклався на розсуд суду. Представник третьої особи ТОВ "Управлінська житлова компанія", належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, судом розглянуто справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2012 року є власником, зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS]. Власником квартири [ADDRESS] вказаного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2009 року є в рівних частках відповідач [PERSON] та [PERSON]. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його сусід [PERSON] без дозвільних документів та погоджень самовільно захопив частину під'їзного коридору площею близько 3 кв.м, побудував тамбур шляхом зведення цегляної стіни та встановлення металевих дверей. Вказані дії були вчинені на час набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] також зазначив, що самочинне будівництво, здійснене його сусідом, призводить до порушення його прав, оскільки двері побудованого ним тамбуру у відкритому стані повністю блокують вихід (вхід) до квартири позивача, змінити розташування дверей відповідач відмовляється. Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого ФОП [PERSON] станом на 30.10.2013 року,, до вказаної квартири дійсно добудований тамбур (ІІ) площею 2,3 кв.м, який є самочинно збудованим приміщенням. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно п.п. 5, 22, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами і санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовилася від такої перебудови. Разом з тим, позивачем не надано суду переконливих доказів порушення його прав як власника. Сам позивач стверджує в позові та підтвердив в судовому зсіданні той факт, що на час набуття ним права власності на квартиру [ADDRESS] тамбур до сусідньої квартири був побудований. Відповідно, позивач не міг не помітити той факт, що двері квартири № 19 обмежують вхід (вихід) до (з) квартири [ADDRESS], якщо таке порушення мало місце. А тому, погоджуючись на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач усвідомлював усі характеристики вказаного нерухомого майна й приймав його у тому стані, в якому воно існувало на час укладення угоди. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про порушення відповідачем будь-яких його прав та інтересів як власника суміжної квартири. Крім того, позивачем [PERSON] не надано суду достовірних та переконливих доказів того, що тамбур, збудований власником квартири [ADDRESS] [PERSON], створює будь-які перешкоди йому у користуванні власністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] змінив розташування вхідної двері до самочинно влаштованого ним тамбуру, в даний час вона відкривається всередину приміщення тамбуру й, відповідно, у відчиненому стані не загороджують вихід з квартири позивача. Відповідачем надано суду Висновок за результатами проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству по об'єкту: "Квартира [ADDRESS]", виготовлений ФОП [PERSON], згідно з яким фахівець в результаті проведення дослідження встановив, що влаштування тамбуру на вході до квартири [ADDRESS] з дотриманням існуючих норм та правил, відповідає вимоги ДБН ВУ.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт" та ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення". Санітарний, аераційний та інсоляційний режим приміщень відповідає вимогам та нормам даного типу споруд. Архітектурно-планувальні та конструктивне рішення відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", відповідають діючим санітарно-епідеміологічним, будівельним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель. Технічний стан квартири вцілому та окремих конструктивних частин задовільний. З фотоматеріалів, приєднаних до вищевказаного висновку, вбачається, що дійсно вхідні двері тамбуру квартири [ADDRESS] відчиняються всередину тамбуру. Згідно листа Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області № 12-1887/20 від 28.10.2013 року, адресованого позивачу [PERSON], вбачається, що 18.10.2013 року виходом на місце провідного інспектора Полтавського міськрайонного відділу управління ДСНС було здійснено перевірку порушень протипожежної безпеки, викладених у зверненні [PERSON]; в результаті встановлено, що гр. [PERSON] самовільно добудував стіну та встановив двері, відповідно до розділу 5 ДБН В.1.1-7-2002 року порушень вимог пожежної безпеки не виявлено. Вказане дає підстави стверджувати про відсутність будь-яких порушень, що перешкоджають позивачу [PERSON] вільно входити до належної йому квартири та виходити з неї. Інших обґрунтувань на підтвердження факту порушення відповідачем його прав та інтересів, як і доказів на підтвердження існування таких порушень, позивач суду не надано, не надано також і доказів використання усіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення до відповідальності особи, яка здійснила самовільне будівництво. Крім того балансоутримувач житлового будинку [ADDRESS] ТОВ "Управлінська житлова компанія" листом № 608 від 11.12.2013 року у відповідь на звернення [PERSON] повідомив, що не заперечує проти узаконення самочинного перепланування ним [ADDRESS] при умові дотримання при здійсненні перепланування існуючих будівельних норм та правил, без втручання в несучі конструкції, без додаткового навантаження на перекриття та стіни, за умови погодження здійсненого перепланування в установленому законом порядку. За вказаних обставин, суд приходить до переконливого висновку про недоведеність позивачем [PERSON] факту порушення його прав та інтереси внаслідок здійснення відповідачем самочинного будівництва, та, відповідно, на переконання суду, він не може бути визнаний особою, яка має право на звернення до суду в порядку, встановленому ст. 376 ЦК України, з питання знесення самовільно зведеного тамбура та відновлення попереднього стану об'єкту. Поряд з вищенаведеним, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на норму ст. 382 ЦК України, якою встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Натомість, очевидним є те, що житловий будинок [ADDRESS] складається з численної кількості квартир, тоді як позивач не надав доказів того, що є особою, уповноваженою на здійснення представництва інтересів власників усіх квартир вказаного будинку. А тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо покладення на відповідача [PERSON] обов'язку знести самовільно зведений тамбур, розташований на [ADDRESS], та привести коридор у стан, який він мав після здачі будинку в експлуатацію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed