Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей - доньки [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2100 грв. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Посилається на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ображає її у присутності дітей нецензурними словами, тому вона разом з дітьми була змушена перейти жити у будинок своїх батьків. Вона ніде не працює та не має можливості створити дітям належні умови для розвитку та проживання. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні доньок та сина. Розмір його заробітку їй невідомий. Інших непрацездатних осіб він на утриманні немає. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згідний сплачувати аліменти, але тільки після того, як позивачка звернеться до суду з позовом про розірвання шлюбу з ним. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвами про народження дітей, довідкою Тересвянської селищної ради та актом обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що позивачка разом з двома дітьми проживає у будинку своїх батьків, житловою площею 28.5 м.кв., єдиним джерелом доходу сім'ї на даний чає є пенсія матері позивачки [PERSON], батько дітей участі у матеріальному забезпеченні та утриманні дітей не приймає. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законом "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує трьох неповнолітніх дітей, ніде не працює, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який не стоїть на обліку в центрі зайнятості, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх доньок та сина 2100 гривень у місяць. Посилання відповідача на ту обставину, що він буде сплачувати аліменти тільки після розірвання шлюбу суд до уваги не приймає, так як він сам не позбавлений права у будь-який час звертатися до суду з позовом про розірвання шлюбу, і крім того, ця обставина не впливає і не може впливати на його обов'язок утримувати дітей. Доказів непрацездатності, або обмеженої працездатності [PERSON] суду не надав. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: approved