Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.10.2013р. сталась ДТП, внаслідок якої загинула його сестра [PERSON] Вказана ДТП сталась через порушення водіями [PERSON] та [PERSON] правил дорожнього руху. На момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ККАТП 1628. Через вчинення вказаного злочину йому завдана матеріальна шкода, що полягає у витратах на проведення поминальних обідів, а також моральна шкода. Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив солідарно стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах на організацію поминальних обідів в сумі 9284,59грн. та моральну шкоду в сумі 600000 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] обидва були визнані винними у вчиненні злочину, вина кожного з них доведена. Смерть сестри позивача сталась внаслідок спільних дій обох водіїв, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність. Додатково пояснив, що позивач оформив опіку над малолітньою дитиною загиблої і був вимушений зробити додаткові зусилля для організації свого побуту через наявність малолітньої дитини. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON], позов визнали частково. Відповідач зазначив, що не заперечує проти солідарного стягнення матеріальної шкоди і часткового стягнення моральної шкоди в розмірі до 100000 грн.. Представник відповідача, [PERSON], зазначив, що [PERSON] вину у вчиненні ДТП визнав повністю. Просив суд при вирішенні розміру моральної шкоди врахувати матеріальний стан відповідача [PERSON]. Представник відповідача ККАТП 1628, Мельник О.В. проти задоволення позову в частині вимог до ККАТП 1628 заперечував. Зазначив, що шкода повинна бути відшкодована винними особами, якими є [PERSON] та [PERSON]. Крім того, не погоджувався з тим, що шкода завдана спільними діями, оскільки контакту між автомобілями не було. Третя особа, [PERSON] та його представник, [PERSON], вважали, що позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а при стягненні матеріальної шкоди суд повинен врахувати ступінь вини кожного з водіїв. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, встановив наступне. Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.12.2015р. у справі №524/10640/14-к [PERSON] та [PERSON] визнано винними за ч.2 ст.286 КК України. Так, судом встановлено, що 24.10.2013р. у м.Кременчуці по Полтавському проспекту в напрямку від вул.Некрасова до вул.Цілиноградської, рухався автомобіль ЗІЛ-130 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] При наближенні до перехрестя Полтавського проспекту з вул.Комунарською, водій [PERSON] порушив вимог п.10.1 ПДР України, а саме перед початком виконання маневру, створив небезпеку водію автомобіля «Mazda-323» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в цей же час позаду автомобіля ЗІЛ-130 д.н.з. [NUMBER] в попутному напрямку з перевищенням максимально допустимої в населеному пункті швидкістю, здійснюючи обгін декількох автомобілів на перехресті, на ділянці дороги, яка позначена дорожньою розміткою 1.1(вузька суцільна лінія). В той же час водій автомобіля «Mazda-323» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], з моменту початку маневру обгону автомобіля ЗІЛ-130 д.н.з. [NUMBER], не вжив заходів для зменшення швидкості руху та не відмовився від продовження подальшого маневру обгону, чим порушив вимоги п.12.3,12.4,.12.9б ПДР України. Уникаючи зіткнення з автомобілем ЗІЛ-130 д.н.з. [NUMBER], водій [PERSON] зманеврував вліво, виїхав на ліве узбіччя, де втратив стійкість руху, і рухаючись в некерованому стані допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка загинула на місці пригоди. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.1187, 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Отже, вина [PERSON] та [PERSON] у завданні шкоди є встановленою та доказуванню не підлягає. Відповідно до абз.3,4 п.6 Постанова Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно Враховуючи те, що на момент вчинення ДТП [PERSON] перебував трудових відносинах з ККАТП 1628, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача ККАТП 1628 Мельника О.В., на те, що шкоду повинен відшкодовувати [PERSON], а не ККАТП 1628 є не обґрунтованими. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до ст.2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу", поховання померлого, як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Оскільки поминки та обрядовий обід за упокій померлого після поховання не є витратами на поховання в розумінні ст. 1201 ЦК України та ст.2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 9284,59грн.задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167, 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Оскільки судом встановлено, що позивач проживав однією сім'єю разом з померлою [PERSON], суд вважає, що він має право на відшкодування йому моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.12.2015р. у справі №524/10640/14-к встановлено, що дії [PERSON] та [PERSON] з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП, внаслідок якої настала смерть [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що шкода заподіяна позивачу внаслідок смерті [PERSON], була спричинена спільними діями [PERSON] та [PERSON], в зв'язку з чим, відповідачі мають нести солідарну відповідальність. Відповідно до роз'яснень, даних в п.п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із положень ст. 23 ЦК України, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховуючи обставини справи, суд вважає, що внаслідок смерті [PERSON], її брату [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, порушенні його нормального життєвого укладу, у зв'язку з прийняттям на себе обов'язків опікуна над малолітнім сином загиблої, [PERSON]., тому дану шкоду повинні відшкодувати відповідачі. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне солідарно стягнути з [PERSON] та ККАТП 1628 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200000 грн.. Отже, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 164,15 грн. з кожного та на користь держави судовий збір в сумі 275,60грн з кожного, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial