Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь їх сина - [PERSON], як повнолітньої дитини, що продовжує навчання аліменти до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку (у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою) в розмірі 1/4 частки доходу відповідача та стягнути аліменти за попередній період, починаючи з 1 лютого 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в підготовче засідання, але звернулись до суду із заявами про, те щоб розгляд справи відбувався без їхньої участі, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 27.01.2000 року Лісовицькою сільською радою Таращанського району Київської області, актовий запис за № 02. На підставі виконавчого листа по справі № 2-542/2009 від 01.12.2009 року відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним вісімнадцятирічного віку. [INFO] року [PERSON] виповнилося 18 років. Згідно договору про надання освітніх послуг № 53/15 від 20.08.2015 з КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» за спеціальністю «Образотворче мистецтво», [PERSON] є студентом денної форми навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Загальна вартість навчання за договором становить 32000 гривень (тридцять дві тисячі гривень). Крім того, кожні півроку позивач [PERSON] сплачує за проживання сина в гуртожитку, за 1 півріччя якого 2018/2019 року плата складає 1950 грн. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що позивач в зв'язку з навчанням сина потребує матеріальної допомоги, оскільки він не працює, є студентом денної форми навчання коледжу, йому необхідні кошти для оплати за навчання. Відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, тобто, є спроможним надавати матеріальну допомогу позивачці в зв'язку з навчанням їхнього сина [PERSON] та не заперечує щодо її надання з моменту подачі позову позивачем. З урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь позивача на час навчання їх сина в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Щодо мінімального розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, то ця норма застосовується тільки у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, тоді як ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина кодекс не встановлює. За ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення аліментів з моменту подачі позову до суду, а саме з 05.09.2018. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а тому згідно із ст. 133, 141, 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн 40 коп., підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial