Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до ВАТ НАСК «Оранта» в особі Вінницької обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позов мотивовано тим, що 01.09.2015 року о 09.30год. на автодорозі Кіровоград - Знамянка, водій [PERSON], керуючи автомобілем Фіат Скудо, д.н. [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ІЖ 27175-036 держаний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобі. В результаті дорожньо - транспортної пригоди водій ІЖ 27175-036 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правого плечового суглобу, у зв'язку із чим змушений був звернутися до лікарів за медичною допомогою. Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28.10.2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00грн. [PERSON] застрахував свою цивільно - правову відповідальність у ВАТ НАСК «Оранта» в особі Вінницької обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта». Автомобіль ІЖ державний номер [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON], якому завдано матеріальних збитків внаслідок ДТП. Позиві звернулися до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування та збитків завданих внаслідок ДТП. 14.12.2015 року на картковий рахунок [PERSON] надійшло страхове відшкодування в розмірі 13180,15грн. та 700,00грн. 13.04.2016 року було складено звіт №8 експертного товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, відповідно до якого сума матеріального збитку спричинена власнику автомобіля ІЖ 27175-036 д.н. [NUMBER] відповідно до технічного стану та строку експлуатації складає 49 540грн. Отже різниця між фактично відшкодованою шкодою та реальними збитками становить 36359,58грн. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження на лікування яких витратив 559,54грн. Крім цього [PERSON] працює за трудовим договором у ФОП [PERSON] і відповідно до бухгалтерської довідки розмір втраченого заробітку становить 529,23грн. [PERSON] внаслідок ДТП було завдану моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, у зв'язку з чим порушився ритм його життя, погіршився стан здоров'я. Просить стягнути з відповідача на корись [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 36 359,58грн., 562,80грн. - витрати на проведення експертного дослідження. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 559,54грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування, 529,23 в рахунок відшкодування втраченого заробітку, 177грн. у відшкодування моральної шкоди. 31.10.2016 року представник позивачів надав суду заяву про уточнення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 34 896,77грн., 562, 80грн. витрати на проведення експертного дослідження, 562,80грн. - витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи, 3581,50грн. витрати на правову допомогу та судовий збір. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] 559,54грн. - в рахунок відшкодування витрат на лікування, 529,23грн. в рахунок відшкодування втраченого заробітку, 177грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення, з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері не договірних зобов'язань, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28.10.2015року встановлено, що 01.09.2015 року о 09.30год. на автодорозі Кіровоград - Знам'янка, керуючи автомобілем Фіат Скудо, державний номер [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ИЖ 27175-036, державний номерний знак [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн. (а.с.11). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідальність [PERSON] застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5791339. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга вказаної статті передбачає, що збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна. У відповідності ч. ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). За правилами п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Згідно ст. 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Стаття 22 цього ж Кодексу до реальних збитків відносить втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В силу ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно страхового акту №ОЦВ-15-5848/1 відповідачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 13246,38грн. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №2982/16-21 від 08.12.2016року вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного малотоннажного автомобіля ІЖ 27175-036 д/н [NUMBER], 2007 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає 23 735,53грн. без ПДВ (а.с.147-166). Враховуючи викладене та те, що згідно висновку експертизи №2982/16-21 від 08.12.2016року вартість матеріального збитку - 23 735,53грн., згідно страхового акту [PERSON] виплачено 13246,38грн, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 10 489,15гривень у відшкодування матеріальної шкоди (23735,53-13246,38=10489,15). Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 562,80грн., задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не надано доказів про їх оплату. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 562,80грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно рахунку №200 від 08.08.2016року 562,80грн. сплачено за проведення експертизи №200 від 08.08.2016 року згідно якого вартість ремонтно - відновлювальних робіт автомобіля марки ИЖ 27175-036 д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, з ПДВ складає: 74452,00грн. Розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки ИЖ 27175-036 д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску, в наслідок ДТП, з ПДВ складає 48076,92грн. Однак, даний висновок суд не бере до уваги як доказ, оскільки відповідно до п. 32 національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Для оцінки розміру ймовірного страхового відшкодування береться за основу дата заподіяння збитків (день настання ДТП). Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до пункту 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮУ та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е приймається рівним 0,7, також в пункті 1.3 Дослідження №АВ6580АТ-05.10/5 від 05.10.2015 року вказано що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,54. Дійсна вартість ТЗ відповідно до дослідження №АВ6580АТ-05.10/5 від 05.10.2015 року складає 47867,81грн. Відповідно до п. 7.17 Методики якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Відповідно до статті 30 Закону транспортний засіб вважається знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом, звітом чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовуються різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 562,80грн. за проведення експертизи задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 562,80грн., задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не надано доказів про їх оплату. Позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 23.09.2015 року до відповідача надійшла заява [PERSON] про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо - транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. 12.01.2016 року відповідачем затверджено страховий акт №ОЦВ -15-6390/1 та погодило виплатити страхове відшкодування в сумі 767,34грн., яка була виплачена 25.01.2016 року. В суму даного відшкодування входить: 730, 80грн. - шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого та 36,54грн. - моральна шкода завдана потерпілому. Враховуючи викладене та, що відповідачем було відшкодовано [PERSON] витрати на лікування та моральну шкоду, згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих вимог. Відповідно до ч.1ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з листа непрацездатності [PERSON] перебував на лікарняному з 01.09.2015 року по 18.09.2015року включно. Згідно довідки ФОП [PERSON] №24092015-1 від 24.09.2015 року в наслідок непрацездатності [PERSON] з 01.09.2015 по 19.09.2015 року нараховано кошти згідно лікарняного листа в сумі 406,22грн. Він мав отримати заробітну плату за той самий період згідно окладу за вересень місяць в сумі 935,45грн. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 529,23грн. у відшкодування втраченого заробітку. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Визначаючись з розміром витрат на правову допомогу суд враховує, що [PERSON] скористався правовою допомогою, про що свідчить договір від 22.09.2015року (а.с.71) та сплатив за його послуги 3581,50 грн., що підтверджується квитанцією №09 від 30.05.2016року. Враховуючи положення Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів), а також час судових засідань, суд вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат на правову допомогу сплачених позивачем, однак враховуючи ст. 88 ЦПК України, а саме, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, тому витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1042,93грн. (10489,15*100%:36022,37= 29,12% **3581,50:100= 1042,93грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 160,50гривень (10489,15:36022,37*551,20) та на користь [PERSON] - 101,79грн. (529,23:2865,77*551,20). На підставі викладеного згідно ст. ст. 22, 979, 988, 989, 999, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки",

Outcome: partial