Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 17 грудня 1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], на утримання якої він сплачує аліменти. Життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів та інтересів, різних підходів до виховання дитини, втрати один до одного почуття любові, довіри, взаємної поваги, у результаті чого між ними склалися неприязні відносини. Шлюбні стосунки не підтримуються близько 14 років, проживають окремо, тому просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з"явилась двічі, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та телефонограмами. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 17 грудня 1999 року, про що Виконавчим комітетом Корсунівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області зроблено актовий запис № 04 ( а. с. 5 - свідоцтво про шлюб ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а. с. 6 - свідоцтво про народження дитини ). Згідно п. 10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки близько 14 років, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом з'ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхній дитині. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач в судове засідання не з"явилась, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved