Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду 29 вересня 2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 30 червня 1990 року по 02 липня 2014 року. Від даного шлюбу мають трьох дітей, двоє неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. В зв»язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. У судове засідання позивач е надала суду письмову заяву, в якій прохала слухати цивільну справу за її відсутності. Відповідач до суду подав письмовий відзив на позов, яким зазаначив. що позовні вимоги позивача він визнає в повному обсязі та прохав провести розгляд справи за його відсутності. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 02 липня 2014 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, про що свідчить копія рішення (а.с.№12). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать ксерокопії свідоцтва про народження (а.с.№ 6-7), в яких в графі батько зазначено: [PERSON], а в графі мати: [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільних дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач офіційно не працює. Позивач не працює, перебуває на обліку в УПСЗН по догляду за дітьми інвалідами, отримує допомогу, але її доходу не вистачає для повноцінного забезпечення дітей.

Outcome: partial