Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просила визнати [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2007 року її покійний батько [PERSON] отримав право на вселення у жиле приміщення жилою площею 55,3 кв.м. на підставі Ордера на житлове приміщення №6727 серія від 25.04.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради. Відповідно до ордеру на житлове приміщення №6727 її покійний батько - [PERSON] мав право вселитися у вказану квартиру з членами своєї сім`ї: [PERSON] - дружиною, [PERSON] - дочкою (позивачем по справі), [PERSON] - зятем, [PERSON] - онукою, [PERSON] - онукою, [PERSON] - дочкою та [PERSON] - онукою. На сьогодні у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають понад 10 років: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації місця проживання і вона не може реалізувати своє право користування, вказаною квартирою, в повній мірі. На даний час позивачка змушена сплачувати комунальні послуги і за відповідачів по справі, які не користуються ними та не несуть тягар по утриманню приміщення, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Добродій О.М. до суду подала клопотання, згідно якого, у зв`язку з визнанням відповідачами позову, просить справу розглянути за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачі, у встановлений судом строк не подали до суду відзиви на позов, натомість надіслали до суду заяви про визнання позову. Визнання позовних вимог мотивують тим, що більше як 10 років проживають в Іспанії. До виїзду за кордон проживали в м. Рівному та мали зареєстроване місце проживання, по [ADDRESS] . На сьогодні не мають можливості прибути в Україну для оформлення документів про зняття з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] , через обмежувальні карантинні заходи. Зазначають, що реєстрація їх проживання у вказаній квартирі створює перешкоди [PERSON] у користуванні, вказаною квартирою, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, хоч вони і не користуються цими послугами. Просили справу розглянути за їх відсутності. Суд зазначає, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позов є обґрунтованим та підставним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року [PERSON] отримав право на вселення у жиле приміщення жилою площею 55,3 кв.м. на підставі Ордера на житлове приміщення № 6727 серія від 25.04.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради. Вказане жиле приміщення є трьохкімнатною квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення №6727 - [PERSON] мав право вселитися у вказану квартиру з членами своєї сім`ї: [PERSON] - дружиною, [PERSON] - дочкою (позивачем по справі), [PERSON] - зятем, [PERSON] - онукою, [PERSON] - онукою, [PERSON] - дочкою та [PERSON] - онукою. [PERSON] , який відповідно до ордеру на житлове приміщення № 6727 є основним квартиронаймачем, помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1776 від 02.11.2015р., зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер - [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 587 від 02.12.2019 р., зареєстрований Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області. Також, копією свідоцтва про смерть [NUMBER], підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Судом також встановлено на підставі адресної картки від 12.20.2020 № 42998, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ордеру на житлове приміщення [PERSON] є дочкою основного квартиронаймача - [PERSON] . З дослідженого судом свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що її батьками є : [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з одруженням позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », шлюб з [PERSON] розірвано 17.01.2008 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 28, зареєстрований 17.01.2008 р. відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. 24.04.2008 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що посвідчується копією свідоцтва про шлюб реєстраційний номер 43\\2008. Підставою позову позивач зазначає непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, більше як 10 років. На даний час позивачка сплачуває комунальні послуги і за відповідачів по справі, які не користуються ними та не несуть тягар по утриманню приміщення, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Дані обставини визнаються відповідачами про що вони прямо зазначили у письмових заявах про визнання позову, надісланих на адресу суду. Оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, то суд визнає такі обставини встановленими та такими, що не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються нормами ЖК України, ЦК України та ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання". Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом, відповідачі більше 10 років не проживають у спірній квартирі без поважних причин. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, Житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ст.107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. ( 1993-12 ) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. ( Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи"). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для відповідного реєстраційного органу провести зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають понад 10 років, не несуть витрат по утриманню спірної квартири у виді плати за комунальні послуги, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Таким чином, оскільки наявність у відповідачів реєстрації в квартирі порушує право користування позивача, то на думку суду вони втратили право користування цією квартирою, відтак позовна заява підлягає до задоволення у зв`язку з втратою права користування житловим приміщенням в порядку ст. 107 ЖК України, у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання . На підставі викладеного,

Outcome: approved