Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

22 вересня 2015 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору без номеру від 10 травня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON], остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2014 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 11368грн.67коп. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи судом і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. У звязку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 10 травня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди та комісії (а.с.14-21). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 березня 2013 року по справі №233/661/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за цим же кредитним договором без номеру від 10 травня 2007 року суму заборгованості за кредитом у розмірі 5539грн.51коп., заборгованість за відсотками в розмірі 9402грн.72коп., заборгованість за відсотками в розмірі 12970грн.02коп., заборгованість за комісією в розмірі 3761грн.20коп., штраф (фіксовану частину) в розмірі 500грн., штраф (процентну складову) в розмірі 500грн. (а.с.34). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2007 року (а.с.8-13) станом на 31 серпня 2015 року заборгованість відповідачки за кредитом складає 38291грн.75коп., яка включає суму заборгованості за відсотками, комісією, пенею та штрафу. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов'язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що зобов'язання відповідача по поверненню кредиту було встановлено на строк дії кредитної картки, про що обумовлено сторонами у договорі, позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості, та стягнув суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію та неустойку на підставі вказаного вище рішення суду від 1 березня 2013 року. Тому, на день розгляду даної справи існує судове рішення, яким зобов'язано відповідача повністю виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору від 10 травня 2007 року, в т.ч. суму позики, відсотки, комісію, неустойку. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобов'язань визначені законом, та такі не повязуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобов'язань, які визначені договором. Так, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у абзаці 1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом встановлено, що в результаті реалізації позивачем права на стягнення заборгованості, сума боргу за кредитним договором без номеру 10 травня 2007 року вже стягувалася за судовим рішенням, у тому числі, стягувались відсотки, комісія та неустойка. А оскільки вже є ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, однак в даному випадку, такі вимоги позивачем не заявлялись. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, як такі, що є безпідставні.

Outcome: dismissed