Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач 16 травня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому надав у новій редакції, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач на підставі заяви б/н від 16 березня 2006 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З 01 січня 2013 року картка "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" переведена на тарифний план "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", відповідно до якого базова відсоткова ставка становить 2,5% в місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року, - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%; обов'язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів становить 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+ 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором його заборгованість станом на 23 квітня 2018 року склала 13142,85 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 232,68 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 4121,94 грн., заборгованість за пенею - 7686,19 грн., штрафи: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 602,04 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. Ухвалою суду від 25 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху, 05 червня 2018 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 25 червня 2018 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення (а.с.47) та оголошення про виклик до суду (а.с.50,53,54), відзив на позовну заяву суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов'язального права. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З матеріалів справи вбачається, що сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 16 березня 2006 року укладено договір про надання банківських послуг б/н у формі анкети-заяви (а.с.10) разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.11-25), за яким відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00 %, пені та штрафів (у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором). Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.19). Крім того, п.2.1.1.12.6 Умов та Правила надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 365/366 календарних днів на рік (а.с.22). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором, відповідач свої обов"язки з повернення кредиту не виконував, станом на 23 квітня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 13142,85 грн., з яких заборгованість за кредитом - 232,68 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 4121,94 грн., заборгованість за пенею - 7686,19 грн. та також штрафи - 1102,04 грн. (а.с.8-9). Відповідачкою періодично до 27 лютого 2017 року вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про її згоду зі змінами кредитного договору в частині зміни розміру відсотків, а тому суд вважає наведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитом та процентами за його користування таким, що відповідає встановленим судом обставинам справи. Правилами ст. 611 ЦПК України, встановлені правові наслідки порушення зобов'язання, які встановлені договором або законом, серед яких в тому числі сплата неустойки. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З квітня 2014 року позивачем внесено зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів (а.с.38 на звороті), відповідно до яких у разі виникнення прострочених зобов"язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості (п.2.1.1.12.2.1 Договору). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.27). При непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів (а.с.29 на звороті). Отже, умовами договору передбачена сплата подвійних відсотків, пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитом. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, одночасне застосування подвійних відсотків, пені та штрафу за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі №6-2003цс15. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial