Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 жовтня 2015 року в с. Мала Копаня, Виноградівського району помер рідний брат сторін [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. М.Копаня по вул.Буковинська, № 77, Виноградівського району Закарпатської області. Позивачка вказує, що після смерті брата вона з сестрою, відповідачкою [PERSON], прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки фактично на момент смерті брата проживали разом з ним у спадковому будинку. Рідних дітей [PERSON] не мав, батьки (батько - [PERSON] і мати [PERSON]М.) померли раніше, тому спадкування має відбуватись за другою чергою спадкування. При зверненні в нотаріальну контору позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. В ході збору документів для оформлення спадщини вияснилось, що спадковий будинок рахується за матірю позивачки [PERSON], яка за життя залишила заповіт на користь брата позивачки [PERSON], однак ним за життя свідоцтво про прийняття спадщини отримано не було. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок у порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленою належним чином своєчасно, в судове засідання також не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка у своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 22 жовтня 2015 року в с. Мала Копаня, Виноградівського району помер рідний брат позивачки та відповідачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І- ФМ № 197220 від 23.10.2015 року. Після його смерті залишилося спадкове майно : житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.М.Копаня по вул.Буковинська, № 77, Виноградівського району Закарпатської області. Рідних дітей спадкодавець [PERSON] не мав, одружений не був, що стверджується довідкою Малокопанської сільської ради від 16.05.2017 року № 02-47/229. Його батьки (батько - [PERSON] і мати [PERSON]М.) померли раніше, зокрема мати [PERSON] померла 03.11.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №113340 від 04.11.2002 року, тому спадкоємців першої черги немає. Відповідно до ст. 1262 ЦК України позивачка [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та відповідачка [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) є спадкоємцями другої черги. Відповідачка по справі [PERSON] на спадкове майно не претендує, заявлений позов визнає. Інших спадкоємців немає. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивачка після смерті брата відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом з ним, що стверджується довідкою Малокопанської сільської ради від 23.03.2017 року №02-47/171. Згідно довідки Малокопанської сільської ради від 27.03.2017 року №02-47/180, після смерті [PERSON], догляд за будівлею та земельною ділянкою за адресою с.М.Копаня, вул. Радянська, 77 (тепер Буковинська), здійснювали сестри померлого [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. На початку 20217 року позивачкою було подано письмову заяву до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини. Однак листом державного нотаріуса від 04.05.2017 року за №218/01-16, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Разом з тим правовстановлюючих документів на будинок спадкодавцем за життя оформлено не було. Згідно довідки Малокопанської сільської ради за №02-47/87 від 07.02.2017 року, спадковий будинок рахується за матірю позивачки [PERSON], яка померла - 03.11.2002 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, складений і посвідчений секретарем виконавчого комітету Малокопанської сільської ради від 24.03.1994 року за реєстраційним номером №14, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму сину [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], брат позивачки [PERSON] до нотаріуса не звертався і свідоцтво про прийняття спадщини не отримував, але був зареєстрований за адресою с.М.Копаня, вул.Буковинська,77 (колишня назва вулиці Радянська), де і постійно проживав з [PERSON], що підтверджується довідкою Малокопанської сільської ради №02- 47/87 від 07.02.2017 року, тому згідно Закону рахувався таким, що прийняв спадщину в цілому, але документально спадщину не оформив. Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з довідкою №209 від 31 березня 2017 року, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними спорудами в с.М.Копаня по вулиці Буковинська №77, із загальною площею житлового будинку - 62,9 кв.м., в тому числі житловою - 31,9 кв.м., будівництвом завершений та вартість станом на березень 2017 року становить 120415 (сто двадцять тисяч чотириста пятнадцять) грн. Житловий будинок, що знаходиться в с.М.Копаня по вул.Буковинська, 77, рахується за [PERSON] згідно довідки, виданої Виконкомом Малокопанської сільської ради від 07.02.2017 року за №02-47/87, правовстановлюючих документів на будинок не оформлено. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 07.03.2017 року - «Характеристика будівель і споруд...Літера А. Найменування - Жилий Будинок, Рік побудови -1960», і будівлі під літерами Б, В відповідно «Літня кухня, корівник, рік побудови - 1960», а свинарник (літера Г) рік побудови - 1980. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved