Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини, яка доглядає дитину до трьох років, мотивуючи позовні вимоги тим, з 29.05.2016 між сторонами укладено шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Сторони проживають окремо, сім`я фактично розпалась. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Але відповідач більше шести місяців не бере участі у вихованні та утриманні свого сина. Позивач сама не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Оскільки батько є здоровим, працездатним, тому він зможе сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1800 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, щомісячно, з часу звернення до суду, так як він постійного місця роботи немає. Відповідач сплачує аліменти на [PERSON] , [INFO] від попереднього шлюбу. З часу залишення сім`ї він перестав надавати будь-яку допомогу на утримання позивача під час догляду нею за дитиною, що ставить її у скрутне становище, хоча він зобов`язаний, оскільки є фізично здоровим та працездатним. Так як дохід відповідача неругулярний та мінливий і відстежити його доходи в повному обсязі є неможливим є підстави стягнути з нього аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн з часу звернення до суду і до досягнення дитиною 3-х років. В зв`язку з вказаними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на утримання сина на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повнолітття, та стягнути аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн з часу звернення до суду по 02.02.2021, досягнення дитиною трьох років.Вирішити питання розподілу судових витрат. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Також позивач пояснила, що коли вони з відповідачем проживали разом, то вона була змушена їздити за кордон та заробляти гроші, так як їх сім`я знаходилась у скрутному становищі. При цьому, зароблені нею кошти йшли на утримання сім`ї. За дані кошти вона також поміняла вікна у будинку, де вони проживають. Одного разу відповідач забрав зароблені нею 22000 гривень та оплатив ними його борг по аліментах. Після даного випадку він залишив сім`ю та допомоги ніякої не надавав та не надає. В той час коли вона перебувала за кордоном, то сина вона залишала на своїх батьків. При цьому вона надсилала їм кошти на їх утримання та утримання [PERSON] . Довідку про утримання вона брала на той час, коли перебувала в Україні. Відповідач лише двічі, лише на один день, забирав сина. На даний час вона працює медсестрою в приймальному відділенні Тульчинської ЦРЛ. Представник відповідача підтримав відзив на позовну заяву та пояснив, що відповідач має на утриманні ще одну дитину та сплачує на неї аліменти. На даний час відповідач перебуває за кордоном, чим він займається йому невідомо. Стан здоров`я відповідача незадовільний. Вважає, що позивач є неналежним, так як дитина на утриманні матері не перебуває. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову щодо стягнення аліментів на утримання сина, оскільки позивач фактично не проживає з дитиною, а знаходиться закордоном та сама не бере участі в його утриманні, позаяк в періоди, коли син не проживає разом із ним, він проживає у батьків позивача. Також пояснив, що він систематично надає кошти для забезпечення належного рівня життя його сина, проводить з ним багато часу, забирає його до себе, купує йому все необхідне. Натомість позивач з 2019 року їздить за кордон, де проводить більшу частину свого часу. Коли вона перший раз туди поїхала, він самостійно з 23.08.2019 по грудень 2019 року доглядав сина. Згодом, позивач повідомила його, що більше не бажає проживати з ним однією сім`єю та змусила його з`їхати зі спільно набутої квартири. Оскільки син ходить в садок в смт.Кирнасівка, він був змушений залишити його коло матері. З часу розірвання сімейних відносин позивач продовжує проживати на території іншої країни, залишаючи дитину проживати з її батьками. Відтак, довідка Кирнасівської селищної ради про те, що на утриманні позивача знаходиться їх син не відповідає дійсності. На його утриманні знаходиться син [PERSON] , [INFO] . На даний час він не має постійного місця роботи. Через те, що позивач змінила замки, він змушений нести додаткові витрати та винаймати собі житло. Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, які б слугували підставою для задоволення даних вимог. В матеріалах справи відсутні докази того, що він має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про шлюб від 19.02.2020 серія [NUMBER] (а.с.4) сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.05.2016. Згідно копії повторного свідоцтва про народження від 18.02.2020 серія [NUMBER] (а.с.5) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Кирнасівської селищної ради від 11.08.2020 №1502 (а.с.6) син [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає біля [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. Згідно копії свідоцтва про народження від 08.02.2013 серія [NUMBER] (а.с.30) відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти, про що свідчить копія витягу за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 12.08.2020 (а.с.7), а також даний факт визнається сторонами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 05.11.2020 №02.34-1008 (а.с.31) згідно довідки голови вуличного комітету [PERSON] дійсно проживає у [ADDRESS] без реєстрації разом із сім`єю у складі: співмешканки [PERSON] , дітей [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2019 року народження. Відповідно до копії довідки Тульчинської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 03.11.2020 №35-02/287-20 (а.с.32) [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Тульчинському РЦЗ з липня 2020. Відповідно до витягу з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України", наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.11.2020 (а.с.51) вбачається, що у період з 01.08.2019 по 01.12.2020 позивач двічі перетинала кордон, зокрема: 11.01.2020 здійснила виїзд, а 01.08.2020 - в`їзд; 29.08.2020 здійснила виїзд. Згідно копії акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 10.12.2020 (а.с.54) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] а проживають восьмеро осіб, в тому числі [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] фактично проживає разом з бабусею та дідусем. Зі слів [PERSON] (дідуся) на даний час онук проживає з ним та [PERSON] (бабусею), так як його дочка [PERSON] на даний час знаходиться за кордоном. Дитина забезпечена іграшками, дитячими книжками та іншим необхідним для її розвитку. Будинок перебуває у співвласності чотирьох осіб, зокрема: [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся), [PERSON] (тітка) та [PERSON] (мати). Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, зібрані у справі докази свідчать про те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проживають окремо, син [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання, відповідач на даний час є безробітним і на його утриманні перебуває його син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого він сплачує аліменти. Доводи відповідача та його представника про те, що позивач фактично проживає на тетриторії іншої країни, а син [PERSON] проживає з батьками позивача суд відхиляє, оскільки достатніх доказів, які б свідчили про даний факт матеріали справи не містять. Наявні в матеріалах справи докази лише підтверджують, що позивач у період з 01.08.2019 по 01.12.2020 двічі перетинала кордон, при цьому, залишаючи дітей з її батьками. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача та його представника щодо того, що наявна в матеріалах справи довідка Кирнасівської сільської ради від 11.08.2020 №1502 не відповідає дійсності, оскільки в період видання даної довідки позивач знаходилась на території України. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували факт знаходження на утриманні позивача сина [PERSON] ні відповідачем, ні його представником суду не надано. При цьому судом враховано, що під час судового засідання представник відповідача відмовився від допиту заявленого відповідачем свідка. Відтак, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання та знаходження на утриманні позивача її малолітньго сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, тому з останнього необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини регламентуються ст.180-182, 184, 191 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2021 встановлено в розмірі 1921 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 960,50 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованостан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є безробітним, однак працездатним, має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого він сплачує аліменти. З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що син проживає з матір`ю і фактично тягар утримання лежить на ній, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі розмірі 1400 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в заявленому представником позивача розмірі. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини. Інших доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, зокрема в розмірі 1800 грн, як про те просить позивач, останньою суду не надано. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 84 СК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Однак, за змістом вказаної статті з чоловіка можливо стягнути аліменти на утримання жінки, з якою проживає дитина, якщо він достатньо матеріально забезпечений. Разом з тим, ні позивачем, ні її представником належних та допустимих доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача суду не надано, тобто ними не надано доказів, які б надавали суду можливість дослідити спроможність відповідача сплачувати аліменти одночасно на дитину та на утримання матері дитини. Наявні в матеріалах справи докази про доходи відповідача свідчать про відсутність в останнього можливості утримувати позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання позивача - дружини, яка доглядає дитину до трьох років, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити через недоведеність їх позивачем. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки представник позивача звернувся до суду з даним позовом 12.08.2020, тому саме з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання, щодо стягнення судових витрат, судом враховано наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 450 грн представник позивача надав копію ордеру від 11.08.2020 серія АВ №1002893 (а.с.8), копію свідоцтва про право на занняття адвокатською діяльністю від 03.07.2020 серія ВН №000629 (а.с.8), копію рахунка б/н від 11.08.2020, де також вказано опис дій адвоката (а.с.9). Однак, представник відповідача не надав суду договір про надання правової допомоги, який би містив детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), а також оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката. Відтак, правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 450 грн, як вказує представник позивача, суд не вбачає. Згідно п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial