Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, вказавши, що 28.10.2006 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] в них народився син [PERSON], [INFO]. До січня 2017 року вони сумісно мешкали по [ADDRESS]. В січні 2017 року, після сварки [PERSON] забравши сина виїхав мешкати до своїх батьків у однокімнатну квартиру , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вона заперечує проти того щоб її син проживав у однокімнатній квартирі з трьома дорослими особами, у дитини не має життєвого простору для навчання, відпочинку, досугу, ігор. Дитина [PERSON] навчається у школі № 87, що розташована поряд з домом [ADDRESS], але [PERSON] кожного дня возить сина до школи, у зв'язку із чим дитина змушена рано просипатися щоб потрапити до школи без повноцінного відпочинку. Вона неодноразово намагалася повернути чоловіка та сина додому на [ADDRESS], однак чоловік зі своїми батьками утримують дитину у себе. Житловий будинок [ADDRESS], має загальну площу 125.00 кв.м., у сина є своя кімната, ліжко, стіл для навчання та засоби для розвитку та відпочинку. У неї є син від першого шлюбу [PERSON], 2000 року народження, з яким неповнолітній син [PERSON] позбавлений можливості спілкуватися та підтримувати відносини. Неповнолітній син [PERSON] бажає повернутися додому до неї, оскільки відчуває дискомфорт та стрес проживаючи з батьком, дідусем та бабусею. Виходячи з інтересів дитини змушена звертатися до суду, тому просить визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON] за її місцем мешкання, а саме за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1 / 4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % на особу відповідного віку, до досягнення сином повноліття. В ході розгляду справи [PERSON], через свого представника [PERSON], уточнила свої позовні вимоги, додавши , що має гарну репутацію, за місцем постійного проживання та роботи характеризується позитивно. Під наглядом лікаря нарколога не перебуває, даних про наявність психічного розладу у неї не виявлено. Також вона має постійне місце роботи та сталий дохід, працює на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Натомість [PERSON] починаючи з травня 2011 року та до цього часу є безробітним. Дитина [PERSON] проживаючи з батьком має певні психологічні труднощі, а саме має труднощі з усвідомленням чоловічої статі, на дитину можливий тиск з боку оточення, відчуває побоювання та невпевненість відносно постаті батька . Умови проживання дитини є неналежними та суперечать інтересам дитини. Вона неодноразово вчиняла спроби спілкуватися з сином та повернення його в сприятливі житлові умови, але [PERSON] разом зі своїми батьками постійно чинять перепони у зустрічах з сином, психологічно тиснуть на дитину та забороняють будь-яке спілкування з нею під погрозою покарання.Просить визначити місце проживання дитини [PERSON], разом з нею, та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. [PERSON] в свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини вказавши, що 28.10.2006 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, та від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вирішується питання про розірвання шлюбу, вони проживають окремо з січня 2016 року. [PERSON] ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина. Натомість він працює на ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно та добре відноситься до сина. Проживає з сином та своїми батьками в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить його матері [PERSON] Для сина створені всі необхідні умови для проживання. В кімнаті зроблений сучасний ремонт, кімната обладнана сучасними меблями та побутовою технікою. Син має окремий диван, стіл для занять, забезпечений одягом, взуттям та шкільним приладдям. Він як батько опікується харчуванням сина, сам купує та з допомогою своєї матері готує їжу сину. Також син [PERSON] з 04.09.2013 року і по теперішній час відвідує гурток образотворчого мистецтва «Палітра» у комунальному позашкільному навчальному закладі «Центра дитячої та юнацької «Дружба», де син характеризується як відповідальний, серйозний, самостійний , він добре тримається у колективі групи, добрий, скромний, має певний авторитет серед гуртківців. Він сина приводить на заняття, піклується, щоб у нього завжди були всі необхідні матеріали для занять, уважно розглядає його малюнки та поробки. Приділяє сину багато уваги, його навчанню та вихованню. Він бажає та в змозі дати дитині освіту та добробут, ніколи не перешкоджав та не перешкоджатиме у майбутньому спілкуванню [PERSON] із сином, але вважає, що в інтересах дитини за краще буде проживати разом з ним. З січня 2018 року дитина проживає з ним, однак з моменту знаходження сина у нього [PERSON] взагалі не утримувала сина, а тому він був вимушений звертатися до суду з заявою про стягнення аліментів та судовим наказом від 06.09.2017 року з [PERSON] на його користь стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1 \\ 4 частини від усіх видів заробітку. Просить визначити проживання сина [PERSON] за місцем його проживання, тобто за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], - [PERSON] надав відзив на зустрічний позов, та у задоволенні зустрічних вимоги просить відмовити, викладені обставини є аналогічними обставинам викладеним в уточненому позові. [PERSON] та його представник [PERSON] відповіді на відзив не надавали. Позивач за первісним позовом [PERSON] (відповідач з зустрічним позовом) та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому та відзиві обставини. Представник [PERSON] заперечував, що [PERSON] зловживала алкоголем та скоювала насильство відносно малолітнього сина, посилаючись на відсутність доказів. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічною позовною заявою) [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі покладаючись на викладені у ній обставини, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Також вказали, що після подачі зустрічного позову [PERSON] придбав квартиру по [ADDRESS]. Окрім того, рішенням суду будинок [ADDRESS] визнаний спальним майном подружжя, а тому він також є власником 1 \\ 2 частини вказаного будинку. Таким чином малолітній син житлом забезпечений у повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, Козачук Л.В. в судовому засіданні просила суд в задоволені первісного позову [PERSON] - відмовити, зустрічний позов [PERSON], задовольнити, мотивуючи тим, що згідно до висновку органа опіки та піклування вважать за доцільне щоб малолітній [PERSON] проживав разом з батьком, з урахуванням того, що дитина бажає проживати з батьком, а також того, що батько створив відповідні умови для утримання сина, його навчання, виховання, підвищенні його мистецьких прихильностей. Представник третьої особи служби у справах дітей Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради Березуцька Н.І. в судовому засіданні зазначила, що орган опіки та піклування, питання що до місця проживання дитини не вирішували тому при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони, їх представників, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 28 жовтня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 742 (а.с. 8). Сторони [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] згідно свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). За судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.09.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с. 144, 134). Сімейно - шлюбні відносини між сторонами припинені, мешкають окремо. Про наявність спору щодо того, з ким з батьків буде проживати малолітній [PERSON] свідчать подані сторонами письмові докази. Як вбачається з первісного та зустрічного позовів, кожний з батьків бажає, щоб місце проживання сина було визначене судом разом з ним. Так позивачем за первісним позовом [PERSON] ставиться вимога про визначення місця проживання їх спільної дитини з нею за її місцем проживання так, як це буде відповідати інтересам дитини, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров"я. На даний час син [PERSON] фактично проживає з батьком, який на її думку не може дати дитині належного виховання та розвитку. Разом з тим [PERSON] також ставиться вимога про визначення місця проживання сина з ним за його місцем проживання так, як це буде відповідати інтересам дитини, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров"я. На даний час син фактично проживає з ним, матір дитини на його думку не може дати дитини належного виховання та розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). В судовому засіданні встановлено, що малолітній син [PERSON] є зареєстрованим за місцем мешкання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10), але проживає за місцем мешкання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.85). В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] з 27.11.2017 року працює на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи само зайнятих осіб управляння податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем мешкання, під наглядом лікаря - нарколога не перебувала і не перебуває, наявність у неї психічних розладів лікарем - психіатром не виявлено , має у власності 1 / 2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 125,2 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м. , також у її власності є квартира [ADDRESS]. Має ще одного сина [PERSON], [INFO]. Житло облаштоване новими меблями та побутовою технікою, просторі кімнати. Для дитини створено такі умови: окрема кімната, у якій є все необхідне для виховання та розвитку дитини. [PERSON] працює на ТОВ «Корпусгруп Комтек» вантажником, мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить його матері [PERSON], де створені належні умови проживання (зроблено сучасний ремонт, наявні сучасні меблі та побутова техніка ). У дитини [PERSON] є окремий диван, стіл для занять, він забезпечений одягом, взуттям та шкільним приладдям. З 10.10.2018 року має у власності однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та на підставі рішення суду від 24.05.2018 року - 1 / 2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 125,2 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (рідна сестра [PERSON].), [PERSON] та [PERSON], кожен окремо пояснили, що характеризують [PERSON] лише з позитивної сторони, вона приділяє велику увагу сину та піклується про нього. Дитині краще жити у матері, у якої є великий будинок по [ADDRESS], в якому для сина є окрема кімната та створені усі умови для проживання, досугу, навчання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює психологом в загальній школі №87, за місцем навчання малолітнього [PERSON] За заявою матері в 2017 році проводила психологічне тестування, за результатами якого встановила, що малолітній [PERSON] більше прихильний до матері. Однак вказані покази суд не може взяти до уваги. У зв'язку з тим, що психолог вказала, що тест проводила наступним чином, вона попросила малолітнього намалювати будинок. [PERSON] на даху будинку не намалював димар, а тому вона вважає, що це свідчить про прихильність дитини до матері. Питань, що до кого більше прихильний малолітній не задавала, та не питали з ким дитина бажає проживати. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що [PERSON] є її сином. З січня 2017 року син з онуком мешкають у них, через конфлікти в сім'ї. Онук переїздити до матері не бажає. Онуку створені усі умови для навчанні, відпочинку, батько дитини усіляко приділяє сину увагу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав аналогічні пояснення та додав, що невістка в присутності малолітнього, кидалася з сокирою. Невістка зловживала спиртними напоями. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила що є керівником гуртка де 6 років навчається малолітній [PERSON] Піклуванням та вихованням, навчанням малолітнього займається лише батько, до якого прихильний [PERSON] За 6 років, матір бачила лише один раз. Будучи опитаним в присутності педагогів малолітній [PERSON], пояснив, що в січні 2017 року, він з батьком переїхали мешкати до бабусі та дідуся (по лінії батька). Мама в нетверезому виді з сокирою кидалася на дідуся. Батько не позбавляє його спілкування з матір'ю. Просить його їздити до матері кожні вихідні. Коли він приїздить до матері, то та не приділяє йому уваги, він лише в сусідній кімнаті грається сам. З мамою в кіно, в парки та інші заклади не ходить. Кімнати для відпочинку в будинку мами не має, так як в його кімнаті мешкає син, теперішнього співмешканця мами. В категоричній формі заявив, що бажає жити з батьком. Згідно з положенням ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім&apos;ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов'язаних із вихованням дітей, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов»язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім»ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Також, беручи до уваги характеристики дитини наданих з навчальних закладів вбачається, що [PERSON] дружелюбний, добрий, скоромний , толерантний, має певний авторитет серед інших дітей, легко знаходить спільну мову та порозуміння. Програмний матеріал засвоює швидко, вміє відрізняти істотні та другорядні ознаки предметів та явищ. Також є організованим, вміє самостійно працювати з книгою, вихований, врівноважений та спокійний. Навчанню і вихованню [PERSON] більше уваги приділяє його батько. Відповідно до діагностично- консультативного висновку в приміщенні консультативного Центру консультативної психології м. Кривого Рогу (а.с. 89-91), малолітній [PERSON] в бесіді з психологом пояснив, що маму не звинувачує, лише констатує протиправні дії відносно батька та його родичів. Також пояснив, що мама випивала, та в стані алкогольного сп'яніння ганялася на ними з батьком з пилкою та сокирою. Малолітній не відрізняє себе від батька. Ставлення до матері - сумне та нерозуміюче, до батька - добре, відкрите з довірою. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України). Згідно до висновку органу опіки та піклування Металургійної районної у м. Кривому Розі, що до доцільності проживання дитини з батьком або матір'ю, наданого у рамках іншої справи № 211/1145/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконкому Металургійної (Дзержинської) районної у місті ради про визначення місця проживання дитини, яку ухвалою суду від 14.03.2018 року залишити без розгляду в зв'язку з існуванням аналогічного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, вважать, що, ураховуючи думку малолітнього, вважать, що дитині доцільно проживати з батьком (а.с. 124-125). Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини у даний час необхідно, враховуючи ситуацію, що склалася між сторонами та з дитиною, стан здоров`я дитини. Крім того, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Суд, дослідивши всі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] повинно бути визначено місце проживання її батька [PERSON] З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов про визначення місця проживання дитини разом з батьком підлягає задоволенню. У задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів слід відмовити в вказаних вище підстав. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 704,80 грн., тому дані кошти підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved