Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син [PERSON]. Після розлучення дитина проживає з матір'ю, батько вихованням дитини не займається, не спілкується з ним, має заборгованість зі сплати аліментів, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позов підтримала та надала пояснення аналогічні до змісту позову. Пояснила, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини протягом останніх п'яти років. Місце знаходження відповідача на даний час не відоме, оскільки перебуває в розшуку, підстав стверджувати, що він вбитий немає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи органу опіки і піклування Корсунь-Шевченківської міської ради в підготовче засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність. Представник третьої особи служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Бандурко О.В. не заперечила проти задоволення позову, оскільки за наслідками перевірки встановлено, що відповідач не цікавиться дитиною, місце його знаходження не відоме. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 20.02.2014 року, яке набрало законної сили 14.03.2014 року, розірваний (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], разом з нею проживає її син [PERSON], що підтверджується довідкою виданою КП «ВЖ РЕУ» (а.с.10). Згідно рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.05.2017 року, яке набрало законної сили 12.06.2017 року, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11-13). На підставі вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Корсунь-Шевченківському РВ ДВС. Станом на 01.02.2018 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 16890,90 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком виданою Корсунь-Шевченківським РВ ДВС (а.с.15). [PERSON] навчається в сьомому класі Корсунь-Шевченківської гімназії, навчанням сина цікавиться мати [PERSON], батько не цікавиться навчанням сина (а.с.16). Згідно довідки, виданою Корсунь-Шевченківським відділенням поліції [PERSON] перебуває в розшуку (а.с.94). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В статті 150 СК України, закріплені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов'язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які свідчать про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved