Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

15.09.2014 року Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з Відповідача суму вкладу в розмірі 170000,00 грн., суму відсотків в розмірі 5879,75 грн., пеню в розмірі 40800,00 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 111,78 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а також судові витрати покласти на Відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 02 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений договір строкового банківського вкладу №2630/08/187321 від 02.06.2014 року на строк з 02 червня 2014 року по 02 вересня 2014 року. Позивач зазначає, що згідно умов Договору, ним було внесено 170000,00 грн. з процентною ставкою 23,35% річних. Позивач також зазначає, що 02.09.2014 року він звернувся в банк з заявою про виплату грошових коштів в розмірі 170000,00 грн., а також нарахованих відсотків, проте банк свої зобов»язання не виконав. Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач повинен виплатити йому 170000,00 грн. (сума вкладу), 5879,75 грн. (відсотки), 40800,00 грн. (пеня), 111,78 грн. (3% річних). Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що Позивач переживав значні психологічні та моральні страждання через неповернення Банком сплачених в рахунок внесення на депозитний рахунок коштів, які привели до порушень психологічного стану, переживань з приводу нестачі коштів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив, направив на адресу суду свої письмові заперечення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений договір строкового банківського вкладу №2630/08/187321 (а.с.6-9). Судом також встановлено, що відповідно до квитанції №8073 від 02.06.2014 р. Позивачем було внесено на рахунок Банку 170000,00 грн. Як вбачається з викладеного, Позивач виконав умови Договору в повному обсязі. Відповідно до п.1.2. частина 1 Договору процентна ставка (річних) складає 23,35%. Відповідно до п.4.3.2. Банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму складу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами пункту 1.1 частини 2 Договору Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строк з 02 червня 2014 року по 02 вересня 2014 року. Судом встановлено, що 02.09.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату грошових коштів в розмірі 170000,00 грн., а також нарахованих відсотків (а.с.11). Судом також встановлено, що Відповідач свої зобов'язання за вказаним вище Договором в повному обсязі не виконав. Суд вважає, що в даному випадку Відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед Позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути Позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 02 вересня 2014 року в повному обсязі. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню кошти по депозиту в розмірі 175991,53 грн., із яких: 170000,00 грн. (сума депозитного вкладу), 5879,75 грн. (нараховані відсотки), 111,78 грн. (3% річних за період з 03.09.2014 року по 10.09.2014 року). Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України при розгляді справи № 6-39цс13, що в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, в якому зазначено, що Банк зобов'язаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, а у зв'язку з порушенням своїх зобов'язань, з Банка має бути стягнуто проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивач в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 40800,00 грн., виходячи з наступного. За правилами ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів" з наступними змінами та доповненнями, оскільки Закон "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з п. 20 даної постанови Пленуму неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Умовами Договору строкового банківського вкладу сторони не визначили відповідальності банку за невиконання взятих на себе зобов"язань у вигляді пені, і сам договорі не є споживчим. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позову. Що стосуються вимоги Позивача про відшкодування йому завданої Відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями Відповідача, які полягали у неповерненні вкладу Позивачу, завдано моральної шкоди, суду не надано. Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1759,91 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial