Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

27 березня 2018 року [PERSON] , як законний представник в інтересах неповнолітнього [PERSON] (далі за текстом - Позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Рівне Вечірнє", Несенюка Миколи Івановича про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, через те, що газета «Рівне вечірнє» 08 березня [INFO] року опублікувала матеріал під назвою «Батько розбійника» з підзаголовком [PERSON] [PERSON] знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі». Позивач зазначив, що дану статтю написано журналістом [PERSON] , який працює в ПП «Рівне Вечірнє». Дана стаття такого ж змісту була опублікована на інтернет-ресурсі https://rivnepost.rv.ua за посиланням: https://rivnepost.rv.ua/news/batko-rozbiynika та за адресою посилання: https://rivnepost.rv.ua/news/batko-rozbiynika-komunalnikivbivtsi-ta-nebezpechniy-reaktor, що належить Приватному підприємству «РІВНЕ ВЕЧІРНЄ». У зв`язку з цим позивач просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутації позивача інформацію, оприлюднену в газеті «Рівне Вечірнє» та на інтернет-ресурсі https://rivnepost.rv.ua та зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у визначений позивачем спосіб, оскільки дана стаття, в якій викладено висловлювання автора не відповідає дійсності, є недостовірною інформацією та грубо порушує права та інтереси позивача. [PERSON] , якому на момент розгляду справи по суті виповнилось 18 років та його представник адвокат Матківський Т.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю, просять їх задоволити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник Відповідача ПП «Рівне Вечірнє» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Уповноважених представників для представлення його інтересів в судове засідання не направив. Подав 19.02.2019 року заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина до ПП «Рівне Вечірнє» та [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Своїх заперечень чи відзив на позов не подав, уповноважених представників для представлення його інтересів теж не направив. Приватне підприємство «Рівне Вечірнє» є власником Інтернет сайту https://rivnepost.rv.ua, що не оспорювалось відповідачами та не підлягає доказуванню в силу положень ст. 82 ЦПК України. Відповідно до\~ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно\~ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі\~статтею 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні\~\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1\~ст. 200 ЦК України\~інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно\~ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно\~ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша\~статті 277 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 15\~постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на\~\~характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що висловлювання Відповідача - 2, а саме, назва публікації «Батько розбійника» з підзаголовком « [PERSON] знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі» «Пістолет, який використовували юні грабіжники» - є фактичними твердженнями негативного характеру, поширення яких спричинили порушення особистого немайнового права позивача на повагу до його честі та гідності та завдавали шкоди його діловій репутації. У частинах 1, 2, 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Таким чином, публічне звинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень можливе лише у випадку наявності щодо нього обвинувального вироку, що набрав законної сили. Вказані вироки стосовно [PERSON] відсутні, а відтак поширена інформація є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. Будь-яких доказів достовірності поширеної ними інформації, жодний з відповідачів суду не надав, та не підтвердив дійсність даної інформації. При цьому, позивач довів, що дана інформація є недостовірною. Стаття 302 ЦК України\~передбачає обов`язок фізичної особи, яка поширює інформацію переконатися в її достовірності. В силу положень\~ст. 62 Конституції України, якою закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог\~ст. 68 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, право кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Згідно з положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно\~ст. 302 ЦК України\~встановлює обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. Пунктом 12\~Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року\~№ 1\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~вказує, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Позивач належним чином обґрунтував та довів належними доказами недостовірність поширеної відповідачами інформації. Ст. 32 Конституції України\~встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно\~статті 1 ЗУ «Про авторські і суміжні права»\~веб-сторінка - складова частина веб-сайту.Відтак, оскільки веб-сторінка є складовою частиною веб-сайту, власник веб сайту, також являється відповідним власником певної веб-сторінки, та вправі видалити та розмістити спростування. Якщо доступ до сайта є вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до\~Закону України «Про телекомунікації», доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Дані про доменне ім`я, якщо до нього підключено діючий в мережі Інтернет веб-сайт, мають містити IP адреси веб-хостингу - дані про провайдера на серверах якого розміщено сторінки веб-сайту. В рішенні Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Поширена відповідачами інформація щодо [PERSON] має обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення [PERSON] та не може вважатися оціночними судженнями на підставі\~ст. 30 Закону України "Про інформацію", оскільки такі фактичні твердження відповідачів можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що оприлюднена відповідачами щодо [PERSON] інформація, а саме назва публікації «Батько розбійника» з підзаголовком « [PERSON] знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі» «Пістолет, який використовували юні грабіжники», не відповідає дійсності і сприймається як звинувачення [PERSON] у вчиненні злочину. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. З, 25 Постанови Пленуму, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. Опублікування даної статті завдало Ковтунцю М. [PERSON] . моральної шкоди, яка полягає у порушенні його особистих немайнових прав, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, внаслідок чого пережив психологічний стрес та втратив нормальні життєві зв`язки, що вимагає від мене додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода оцінена позивачем сумою у розмірі 118 000 грн. Спричинена моральна шкода також полягає у тому, що в [PERSON] виникли складні стосунки з матір`ю, багато друзів відвернулись від нього, сусіди за місцем проживання ставляться з підозрою. Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між статтею та моральною шкодою. Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. N 4 "у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується". Заявлений розмір моральної шкоди в сумі 118\~000, грн., який обґрунтовується Висновком соціально-психологічного дослідження № 06-06-18 від 06.06.2018 року, який здійснено Спілкою фахівців соціологічних та психологічних досліджень і який міститься в матеріалах справи, де на аркуші № 9 даного Висновку зазначено, що [PERSON] , що є політичним діячем, завдана моральна шкода внаслідок розповсюдження в газеті «Рівне Вечірнє» 08.03.2018 року матеріалу під назвою «Батько розбійника» судом не приймається до уваги, оскільки він стосується моральної шкоди, завданої не позивачу [PERSON] , а його законному представнику [PERSON] . Суд рахує, що заявлений розмір моральної шкоди завданої [PERSON] в розмірі 118\~000 грн. явно завищений і виходячи з матеріалів справи суд рахує, що на користь позивача з відповідачів слід солідарно стягнути моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн., яка буде співмірною з завданою моральною шкодою особі [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Витрати на правову допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України належать до судових витрат. Витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень, підтверджується договором про надання правової допомоги, Актом наданих послуг від 19.03.2019 року, квитанцією від 19.03.2019 року, а також іншими належними документами. Однак, суд рахує, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно 5\~000 грн. в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги. Що стосується стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 5\~000 грн., то в цій частині позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги не підтверджуються належними доказами. Крім того, слід стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про захист честі та гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації та 1\~762 грн. за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial