Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, у якому просила поновити її на роботі на посаді директора Комунального підприємства «Відродженя плюс», визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 8 липня 2013 року про її звільнення з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї контрактом, та за неодноразове грубе порушення керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом, що потягло негативні наслідки, стягнути з відповідача 2 281 грн 61 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9 липня 2013 року та 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження їй виплати заробітної плати та поновлення на роботі (т.1 а.с. 26-30). Справа розглядалась неодноразово, рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року скасовані, справу направлено на новий розгляд. 28 жовтня 2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача - комунальне підприємство «Відродження плюс». В судовому засіданні [PERSON] доповнила позовні вимоги та просить визнати розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №5-к від 08 липня 2013 року про її звільнення з займаної посади директора КП «Відродження плюс» як незаконне та скасувати його; зобов'язати відповідача відшкодувати на її користь моральні збитки, до яких призвело порушення її законних прав, в розмірі 15000 гривень; зобов'язати відповідача та співвідповідача сплатити на її користь всі належні суми (середньомісячний заробіток в сумі 2340,00 грн., індексацію) з 09 липня 2013 року до дня постановлення рішення суду (т. 3 а.с. 117). В зв'язку з наданням відповідачем 04 листопада 2014 року розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №6-к від 08 липня 2013 року, просила визнати незаконними та скасувати всі розпорядження сільського голови, що стосуються її незаконного звільнення. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилалась на ті обставини, що звільнення проведено незаконно, з порушенням вимог чинного трудового законодавства, оскільки сільська рада не мала повноважень на звільнення керівника підприємства, так як вона не вчиняла жодних порушень, просила задовольнити позов. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснила, що 08 липня 2013 року відповідач закрив службовий кабінет і вона була звільнена з посади директора КП «Відродження плюс». Звільнення не відповідає законодавству, статуту та колективному договору. Представник відповідача Омельченко Ю.А. заперечує проти позову, просить суд відмовити у його задоволенні повністю та пояснив, що п.3 позовних вимог про визнання рішення Новоюлівської сільської ради Софїівського району Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року №250- - 24/VI від 08 липня 2013 року підпадає під дію адмінюрисдикції, так -як рішення колегіальне, воно не може бути скасовано. Розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софїівського району Дніпропетровської області №5-к від 08 липня 2013 року скасоване розпорядженням 6-к від 08 липня 2013 року, а вказане розпорядження позивачем не оспорюється. Законність звільнення передбачено контрактом п. 2.7- керівник повинна подавати звітність. Чинне законодавство постійно керівником порушувалось, а саме п.2.2 контракту. Позивачем постійно порушувалась подача населенню води, не велася касова книга. Контрактом передбачені самостійні підстави для звільнення позивача, а саме п.5.4 Контракту. Крім того представник відповідача надав письмові заперечення, в яких зазначив, що звільнення директора КП «Відродження плюс» проведено в рамках чинного законодавства України згідно п. 8 ст. 36 КЗпП. Так, як відповідно рішення сесії Новоюлівської сільської ради №250 - 24/VI від 08 липня 2013 року було проведено звільнення директора КП «Відродження плюс» на підставі ст. 5.2 Статуту КП «Відродження плюс», де зазначено, що сесія Новоюлівської сільської ради, як Засновник призначає на посаду та звільняє з посади керівника комунального підприємства. Контракт від 14.01.2011 року між Новоюлівською сільською радою та директором КП «Відродження плюс» [PERSON] був достроково розірваний в зв'язку з порушенням пункту 5.4 контракту - «Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи підприємства (органу управління - Новоюлівської сільської ради) до закінчення терміну дії: у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом; за неодноразового грубого порушення керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом. Директором допускались неодноразові порушення обов'язків, встановлених трудовим контрактом: не надавалась звітність про роботу та фінансову діяльність підприємства (п.2.7 Контракту), порушувались встановлені норми та ліміти подачі питної води населенню - за її вказівкою відключалась питна вода (п. 2.2 Контракту) допускалось порушення ряду законодавчих актів України. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову, просить суд відмовити у його задоволенні повністю та пояснив, що [PERSON] порушувала трудову дисципліну, відключала воду, витрачала кошти, її дочка була оформлена на роботі, але на роботі не була жодного разу, а кошти отримувала. Представник співвдіповідача -комунального підприємства «Відродження плюс» Мартилога О.С. проти позову заперечує, просить відмовити позивачеві в позові в повному обсязі. В обґрунтування письмових заперечень зазначає, що відповідно до рішення сесії Новоюлівської сільської ради №250 - 24/VI від 08 липня 2013 року було проведено звільнення директора комунального підприємства «Відродження плюс» на підставі п.5.2 статуту КП «Відродження плюс», де зазначено, що сесія Новоюлівської сільської ради, як засновник призначає на посаду та звільняє з посади керівника комунального підприємства. На підставі рішення колегіального органу голова сільської ради виніс відповідне розпорядження про звільнення [PERSON] з займаної посади №5-к від 08 липня 2013 року. Звільнення було проведено відповідно п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом в рамках повноважень Закону України «Про місцеве самоврядування». Контракт з [PERSON] від 14 січня 2011 року був достроково розірваний у зв'язку з порушенням пункту 5.4 контракту. Свідки: [PERSON] пояснив, кошти від населення не приймалися, списання товарів оформлялися актами. [PERSON] пояснив, що позивач є двоюрідною сестрою його дружини, питання про втрату води на сесії не вирішувалось. Акт підписував, які приносили по с.Авдотіївці на ремонт водогону. [PERSON] пояснила, що являється депутатом Новоюлівської сільської ради, головою бюджетної комісії. 14 червня 2013 року була проведена перевірка, згідно якої [PERSON] не виконувала чинне законодавство, було подано пропозицію на сесію про її звільнення. [PERSON] пояснив, що являється членом виконкому Новоюлівської сільської ради. Звільнена [PERSON] з посади директора КП «Відродження плюс» правильно, так як вбачали витрату коштів невідомо куди. Стягнення на [PERSON] було накладене тільки в березні 2013 року, крім цього стягнення щодо поведінки [PERSON] на сесіях тільки обговорювалось. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та перевіривши надані сторонами докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтями 10,60 ЦПК покладений на сторони у справі. Судом встановлено, що відповідно до Статуту Комунального підприємства «Відродження плюс» вказане підприємство створене Новоюлівською сільською радою на підставі рішення Новоюліської сільської ради №48-VІІ/V від 12 січня 2007 року з метою надання комунальних послуг населенню (том. 1 а.с. 4-5 ). Рішенням Новоюлівської сільської ради від 13 січня 2011 року №51-4/VI [PERSON] було затверджено на посаді директора комунального підприємства «Відродження плюс» та вказаним рішенням Новоюлівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони, був укладений контракт про призначення її на посаду директора Комунального підприємства «Відродження плюс» терміном на 5 (п'ять) років з «13» січня 2011 року по «13» січня 2016 року (а.с. 10, 19-20 т.1 ). На підставі п. п. 1.2 даного контракту між [PERSON], як керівником підприємства та Новоюлівською сільською радою, як органом управління майном виникають трудові відносини . Розділом ІІ контракту передбачений вичерпний перелік обов'язків позивача, а саме: - керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво (управління) підприємством (установою, організацією), організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства (установи, організації ), передбачених статутом (положенням) та цим контрактом. - керівник підприємства (установи, організації) зобов'язується забезпечити виконання показників підприємства (установи, організації ) та ефективне використання комунального майна і прибутку згідно з додатком до контракту, а також: - заходів по захисту навколишнього природного середовища, нормативів, лімітів використання природних ресурсів; - Забезпечення своєчасного і, головного внесення платежів до бюджету, включаючи внески до Пенсійного фонду, та недопущення заборгованості із заробітної плати. -2.3 Керівник зобов'язується забезпечити умови праці та соціальний захист працівників підприємства (установи, організації ). - Керівник зобов'язаний вжити заходів до створення в кожному структурному підрозділі і на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників гарантованих законодавством про охорону праці - Керівник зобов'язується не здійснювати дій, які можуть привести до відчуження комунального майна, закріпленого за підприємством, або здачі його в оренду без погодження згідно з порядком встановленим районною радою. - 2.6 Орган управління майном має право вимагати від Керівника достроковий звіт про його дії щодо виконання своїх обов'язків по управлінню підприємством (установою, організацією ) та розпорядженням його ( її) майном. - 2.7 Керівник щорічно до 01 березня подає Органу управління звіт про результати виконання обов'язків, передбачених контрактом, та щомісячну статистичну звітність. (т. 1 а.с. 19). Відповідно до п.п. 5.4 розділу V контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи підприємства (установи, організації) до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом та у разі одноразового грубого порушення керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом , результатом чого для підприємства стали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.д.) (т. 1 а. с. 20). Згідно рішення двадцять першої сесії шостого скликання Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №215 -21/V від 20 березня 2013 року директору КП «Відродження плюс» [PERSON] зроблено суворе зауваження щодо халатного відношення до підготовки звітів по надходженню та використанню коштів до «Відродження плюс» ( т. 1 а.с. 111, 190-191). Рішенням двадцять четвертої сесії шостого скликання Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №250-24/VI від 08 липня 2013 року «Про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» [PERSON] було звільнено з посади директора КП «Відродження плюс» та розірвано трудовий контракт у зв'язку з порушенням п.5.4 Контракту за систематичне невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом та за неодноразове грубе порушення керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом, результатом чого для підприємства стали значні негативні наслідки (понесено збитки) (т.1 а.с. 21). Розпорядженням голови сільської ради [PERSON] №5-к від 08 липня 2013 року «Про звільнення з роботи» було зазначено «Звільнити з займаної посади директора КП « Відродження плюс» [PERSON] у зв'язку із перевитратою, нецільовим, нераціональним неекономним використанням коштів, які надходять від населення, як абонплата за спожиту воду, за фальсифікацію і недостовірні облікові дані та за грубі порушення ведення касових операцій використання готівки, за самовільне включення до штатного розпису одну одиницю (свою дочку [PERSON] і весь період це скривала), яка за весь період числення на роботі жодного разу не з'являлась. [PERSON] дискредитувала себе як керівник і втратилу довіру громади, владних структур (органу місцевого самоврядування), виконокому і депутатів сільської ради» (т. 2 а.с. 29), в судовому засіданні 23 жовтня 2014 року представником відповідача надано розпорядження за №5-к від 08 липня 2013 року «Про звільнення з роботи», а саме в якому зазначено: «1.Звільнити з посади директора Комунального підприємства «Відродження плюс» [PERSON] з 08 липня 2013 року по п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом. 2.Розірвати достроково трудовий контракт від 14 січня 2013 року укладений з директором Комунального підприємства «Відродження плюс» [PERSON] в зв'язку з порушенням п.5.4. Контракту за систематичне невиконання Керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом та за одноразове грубе порушення Керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом, результатом чого для підприємства стали значні негативні наслідки (понесено збитки). Підстава: акт - перевірки постійної комісії з питань бюджету і фінансів та соціальних питань, письмове звернення громад сіл Трудолюбівка, Степове та рішення сходок населення сільської ради» (т. 3 а.с. 49), 04 листопада 2014 року відповідачі подали розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області «Про звільнення з роботи» з посади директора КП «Відродження плюс» [PERSON] за №6-к від 08 липня 2013 року , в якому зазначено: «1.Звільнити з посади директора Комунального підприємства «Відродження плюс» [PERSON] з 08 липня 2013 року по п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом. 2.Розірвати достроково трудовий контракт від 14 січня 2013 року укладений з директором Комунального підприємства «Відродження плюс» [PERSON] в зв'язку з порушенням п.5.4. Контракту за систематичне невиконання Керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом та за одноразове грубе порушення Керівником чинного законодавства України чи обов'язків, передбачених контрактом, результатом чого для підприємства стали значні негативні наслідки (понесено збитки). 3. У зв'язку з прийняттям даного розпорядження скасувати розпорядження сільського голови №5-к від 08 липня 2013 року «Про звільнення з роботи»» (т. 3 а.с. 145). Представники відповідача заявили, що суду надано помилково розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про звільнення з роботи [PERSON] та розірвання контракту з позивачем за №5-к від 08 липня 2013 року, так як це розпорядження згідно книги реєстрації необхідно вважати 6-к від 08 липня 2013 року. Суд критично відноситься до вказаної заяви, так - як при перевірці в березні 2014 року інспектором праці територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, згідно його даних, викладених в листі (т.2 а.с. 124), йому на перевірку надавалось розпорядження №5-к від 08 липня 2013 року, яке складено з порушенням ведення діловодства, та дані про розірвання контракту в розпорядженні відсутні. Всі три розпорядження, два за №5-к та одне за №6-к від 8 липня 2013 року різняться між собою за змістом. Таким чином суд вважає, що надані суду всі розпорядження із вказівкою про звільнення відповідача від зайнятої посади директора КП «Відродження плюс» необхідно розглядати на предмет їх законності, та обґрунтованості. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи зі слідуючого: Законом України «Про місцеве самоврядування», зокрема, ст. 42 передбачено, що сільський, селищний, міський голова має право призначити на посади та звільняти з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємства, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. У відповідності до ст. ст. 6, 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Пунктом 5 зазначеної постанови рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. Пунктом 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці. Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності, на підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належать до комунальної власності, а не з органом, уповноваженим на укладання такого контракту. Статтею 9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом, але ні в рішенні «Про звільнення з посади директора «Відродження плюс»» №250-24/VI від 08 липня 2013 року (а.с. 1 а.с. 21), а ні в розпорядженнях сільського голови «Про звільнення з роботи» №5-к від 08 липня 2013 року (т. 2 а.с. 29) та №6-к від 08 липня 2013 року (т.3 ст. 145) не викладені правові підстави звільнення і тільки в розпорядженнях сільського голови Новоюлівської сільської ради №5-к від 08 липня 2013 року «Про звільнення з роботи» ( т. 3 ст.49), яке було надане в судовому засіданні 23 жовтня 2014 року та №6-к від 08 липня 2013 року, яке надане в судовому засіданні 04 листопада 2014 року (т. 3 а.с. 145) вказана правова підстава звільнення по п. 8 ст. 36 КЗпП, але не вказане порушення, за яке звільнена позивач, поскільки суд не може погодитися, що контрактом встановлені самостійні підстави для звільнення позивача, які відрізняються від тих, що наведені в КЗпП України, оскільки дані підстави повинні бути не лише самостійними, а і законними. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, зі змісту вказаної статті слідує, що до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов'язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни. Стаття 147 КЗпП наголошує, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Пунктом 1 статті 41 КЗпП передбачено звільнення з ініціативи роботодавця керівників певних категорій за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Звільнення за пунктом 1 ст. 41 КЗпП є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно пунктам 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником чи уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Пунктом 7 правил внутрішнього розпорядку КП «Відродження» зазначено, що порушення трудової дисципліни - невиконання, або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків веде за собою такі дисциплінарні стягнення: догана та звільнення. Звільнення у якості дисциплінарного стягнення може бути застосовано:за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовою угодою або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались міри дисциплінарного або громадського стягнення (п. З ст. 40 КЗпПУ). До застосування стягнення, порушник трудової дисципліни повинен надати пояснення в письмовій формі. Відмова працівника від дачі пояснення не може бути перепоною для застосування стягнення. По відмову письмового пояснення складається акт у встановленому порядку. Дисциплінарне стягнення застосовується керівництвом за виявлення проступку, але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування керівника у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено не пізніше 6 місяців з часу здійснення проступку. Стягнення оголошується наказом і повідомляється працівнику під розписку. За кожне порушення дисципліни може бути застосоване тільки один вид стягнення.( т.1 а.с. 15) Скасовуючи рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року, якими позивачу відмовлено в позові, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 27 серпня 2014 року вказала про необхідність з'ясувати наступні питання: перевірити та встановити, які саме обов'язки визначені контрактом, систематично не виконувала позивачка та чи вчинила вона неодноразове грубе порушення чинного законодавства або обов'язків, передбачених контрактом, та які негативні наслідки це завдало підприємству; а також з'ясувати, які заходи дисциплінарного чи громадського стягнення застосовувались до позивачки за ці порушення та чи дотримано відповідачем визначений законом порядок їх застосування та проведення звільнення позивачки, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Відповідачі надали суду тільки рішення Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №215-21/VI від 20 березня 2013 року в п.3 якого зазначено, що директору «Відродження плюс» зробити суворе зауваження щодо халатного відношення до підготовки звітів по надходженню та використанню коштів до КП «Відродження плюс»» стверджуючи, що суворе зауваження являється стягненням, але не надали доказів чим це передбачено, так не надано будь-яких доказів про накладення на директора КП «Відродження плюс» дисциплінарного чи громадського стягнення. В п.3 рішення двадцять першої сесії шостого скликання Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №215 -21/V від 20 березня 2013 року зазначено «Зробити суворе зауваження щодо халатного відношення до підготовки звітів по надходженню та використанню коштів до «Відродження плюс» (а.с. 111, 190-191 т. 1). Однак не зазначено, ні посаду, а ні прізвище кому саме необхідно зробити суворе зауваження. Судом встановлено, що ні чинним законодавством, ні статутом, а ні правила внутрішнього розпорядку КП «Відродження» , не передбачено такого виду дисциплінарного стягнення як «Суворе зауваження». Зі змісту рішення №250-24/VI від 08 липня 2013 року та розпорядження №5-к від 08 липня 2013 року про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс»» [PERSON] незрозуміло, який характер носив порушення позивачем трудових обов'язків, щоб бути самостійною підставою для звільнення: систематичний чи одноразовий грубий, як це передбачено чинним законодавством. Оскільки до директора КП «Відродження плюс» раніше не застосовувалось жодного дисциплінарного стягнення, суд не вбачає систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, так як під систематичним невиконанням для цілей даного Контракту є невиконання керівником своїх обов`язків, якщо до керівника протягом року застосовано 2 або більше дисциплінарних стягнень. Фактів систематичного невиконання [PERSON] обов`язків, покладених на нього, судом не встановлено. Грубим порушенням обов'язків керівником може бути навмисне спричинення великих фінансових збитків юридичній особі, однак доказів того, що як керівником Комунальному підприємству « Відродження плюс» були завдані фінансові збитки у великому розмірі відповідачем суду не надано. У наведених відповідачами актах фінансово-господарської перевірки (т. 1 а.с. 78-87) та аудиторської перевірки (т.3 а.с. 53-63) не вказана сума збитків спричинених підприємству, коли, хто і в який спосіб спричинив збитки Доводи представник відповідача Омельченка Ю.А., що вирішення питання про визнання рішення Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №250-24/VI від 08 липня 2013 року «Про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» [PERSON] може вирішуватись тільки в адміністративному судочинстві необґрунтовані і спростовуються наступним: згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації. Дані обставини являються вичерпними, розширеному тлумаченню не підлягають. Таким чином в даному випадку розглядається трудовий спір, на що вказує п.1.2 Контракту, який не відноситься до публічно-правового спору, розглядається в порядку цивільного судочинства відповідно до норм КЗпП України. Посилання представників відповідача, що позивач звільнена за систематичне невиконання обов'язків по подачі звітів, чим порушено вимоги та п.2.2 Контракту, одноразове грубе порушення, яке виразилося в неведенні касової книги, що спричинили збитки підприємству, систематичне відключення населених пунктів від подачі води, суд не не може прийняти до уваги, поскільки вони відсутні в нормативних документах про звільнення позивача ( рішенні та розпорядженні) та дослідженими вищевикладеними доказами. Доводи приведені відповідачем, що позивач в судовому засіданні в порушення вимог ст. 31 ЦПК України неодноразово змінював предмет та підстави позову не відповідає дійсності, поскільки предмет позову -це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. В даному випадку предметом позову являється звільнення позивача, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК). Підстави позову не можна змішувати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з установленою практикою Верховного Суду України, який зазначав, що під підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини. Таким чином позивач на протязі судових розглядів не змінювала ні предмет, а ні підставу позову і тільки в кінці розгляду справи відмовилась від позовної вимоги про визнання рішення двадцять четвертої сесії шостого скликання Новоюлівської сільської ради Сфоіївського району Дніпропетровської області «Про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» [PERSON] №250-24/VI від 08 липня 2013 року так як вважає, що саме це рішення ніяким чином не впливає на вирішення поставленого питання по суті, хоча рішення її про звільнення з посади КП «Відродження плюс», має ті самі недоліки, що і розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області «Про звільнення» №5-к №6-к від 08 липня 2013 року, так -як в них не викладені правові підстави звільнення, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглядати позовні вимоги, викладені в позовнох заявих, так як відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнено з посади директора КП «Відродження плюс» незаконно, тому є всі підстави визнати незаконними розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №5-к та №6-к від 08 липня 2013 року про звільнення із займаної посади директора Комунального підприємства «Відродження плюс» [PERSON] і скасувати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абзацу третього пункту другого Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 ). Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує довідку про середню заробітну плату вих.№ 74 від 23 жовтня 2014 року, що надана КП «Відродження плюс», за якою середньоденний розмір заробітку позивача становить 118,40 грн.(за квітень 2013 р. оклад 2340,00 грн., індексація 87,17 грн., всього за квітень за 22 робочих дня нараховано заробітну плату 2427,17 грн. + за травень 2013 р. оклад 2340,00 грн., індексація 87,17 грн., всього за квітень за 19 робочих дня нараховано заробітну плату 2427,17 грн., кількість робочих за два місяці складає 41 робочих дні та нараховоно 4854,34 грн., щоб узнати середньоденний розмір заробітної плати необхідно нараховану суму заробітної плати за два місяці в розмірі 4854,34 грн. поділити на кількість робочих днів, що складає 41 день, тому середньоденна заробітна плата складає 118,40 грн. (т.3 а.с.81). Період вимушеного прогулу з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі становить 335 робочих днів. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить (335 днів х 118,40 грн.)= 39664, 00 грн. після відрахування з неї передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Цю суму на користь позивача слід стягнути з КП «Відродження плюс». Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. При цьому середній заробіток позивача складає 2427,17 грн. (квітень 2013 р. - 2427,17 грн. + травень 2013 р. -2427,17 грн.)/2. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, мотивуючи це тим, що вказані дії відповідача є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали позивачу моральних страждань. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.13 Постанови Пленуму ВСУ N4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав, призвело до моральних страждань робітника підприємства, то моральна шкода відшкодовується власником або уповноваженим ним органом підприємства. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, моральних страждань заявника, а також інших негативних наслідків. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд оцінює докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди вважає, що він підлягає задоволенню частково, з урахуванням ступеню душевних страждань та додаткових зусиль, необхідних для організації [PERSON] нормального життя; ступеню вини відповідача у його незаконному звільненні; пов'язаності страждань [PERSON] з винними діями відповідача у справі. Моральна шкода полягає у тому, що позивач пережив нервові страждання у зв'язку з втратою роботи та джерела до існування. Однак суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Статтею ст. 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно ч. 1, 3 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач в силу вимог п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Так як рішення ухвалене на користь позивача, з відповідача в дохід держави слід стягнути 730, 80 грн. судового збору (243,60 грн. за вимогу немайнового характеру, а саме про визнання розпорядження незаконним та про поновлення на роботі та 243,60*2 грн.=487,20 за дві вимоги майнового характеру: про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди). Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.367 ч.1 п.п.2, 4 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць, допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст. 9, 21, 36, 41, 147, 147-1, 149, 235, 237-1 КЗпП та

Outcome: partial