Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначили наступне. 20.04.2010 року в м. Миколаєві помер [PERSON], [INFO], який приходився позивачу [PERSON] батьком, а позивачу [PERSON] - чоловіком. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 17, з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в м. Миколаєві по провулку Танкістів. Ще за життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 18.12.2009 року за р. № 1996, яким заповів все своє майно своїй дочці [PERSON] [PERSON] на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем, а тому є такою, що прийняла спадщину фактично. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на належні їм частки за законом та за заповітом. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі їм на належні частки свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно, оскільки ними не подано документу, якій би встановлював право власності на спадкове майно. Тому через неможливість в позасудовому порядку вирішити дане питання позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять: - визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку літ. А-1 загальною площею 93,80 кв.м, жилою площею 72,70 кв.м, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в м. Миколаєві по провулку Танкістів № 17, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], який помер 20.04.2010 року; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 93,80 кв.м, жилою площею 72,70 кв.м, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в м. Миколаєві по провулку Танкістів № 17, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO], який помер 20.04.2010 року. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги, викладені у позові, підтримують у повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені у позові, підтримала, просила суд задовольнити їх. Представник відповідача - Миколаївська міська рада, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позову. Суд заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 квітня 2010 року в м. Миколаєві помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 17, з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в м. Миколаєві по провулку Танкістів, який належав останньому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] від 28.07.1971 року за реєстровим № 2838 (а.с. 44 - 45). На момент смерті спадкодавця у вищевказаному домоволодінні проживала та була прописана позивач [PERSON], яка прийняла спадщину та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками КП ДЄЗ «Океан» № 3716, №3717 від 06.09.2016р. та копією домової книги на житловий будинок (а.с.33-38). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON], та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 18.12.2009 року спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 18.12.2009 року за р. № 1996, яким заповів все своє майно своїй дочці [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № «Про судову практику у справах про спадкування» право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. Із копії спадкової справи № 42/2016, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], до майна померлого [PERSON], вбачається, що спадщину прийняли [PERSON], яка на 1/2 частину будинку, згідно ст. 60,69,70,71 Сімейного Кодексу України, не претендує, а претендує на обов'язкову частку, згідно ст.1241 Цивільного кодексу України, та [PERSON], в порядку ч.1 ст. 1223 ЦК України, подавши заяви про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі їм на належні частки свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно, оскільки ними не подано документу, якій би встановлював право власності на спадкове майно. Як вбачається із матеріалів справи, 28.07.1971 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] від 28.07.1971 року за реєстровим № 2838, придбав у [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: м. Миколаїв провулок Танкістів №17 (а.с.44-45). На момент укладання угоди вищевказаний житловий будинок, незакінчений будівництвом, належав [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно (а.с.42-43), посвідченого 27.06.1967р. 3 -ю Миколаївською державною нотаріальною конторою, р. №3362, зареєстрованого 1.07.1967г. в Миколаївському МБТІ, р. №116. Спочатку земельну ділянку площею 501 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою було відведено [PERSON] на підставі рішення №881 виконкому Миколаївської міської [PERSON] депутатів трудящих "Про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку №26 "від 16.05.1967р. (а.с.41). Надалі вказану земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку було відведено [PERSON] на підставі рішення №1473 виконкому Миколаївської міської [PERSON] депутатів трудящих "Про розгляд заяви [PERSON], яка мешкає по провулку Танкістів, №17, про переоформлення земельної ділянки" від 01.09.1970р.(а.с.40). На підставі рішення №813 виконкому Миколаївської міської [PERSON] депутатів трудящих "Про зміну рішення № 1473 від 01.09.1970р. Виконкому міської [PERSON] депутатів трудящих" від 29.06.1971 р. рішення №1473 від 01.09.1970р. виконкому міської [PERSON] депутатів трудящих про переоформлення земельної ділянки було змінено і викладено в такій редакції: дозволити громадянці [PERSON] продаж розпочатого будівництвом будинку по провулку Танкістів, №17, громадянинові [PERSON] (а.с.41). В подальшому земельну ділянку площею 501 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, провулок Танкістів, №17, було зареєстровано на ім'я [PERSON] в Миколаївському МБТІ, р. №103 від 18.11.1971р. Протягом 1971 -1992р.р. на вищевказаній земельній ділянці [PERSON] було побудовано житловий будинок з прилеглими до них господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а у 1992р. дане домоволодіння було здано в експлуатацію, але правовстановлюючі документи на дане будівництво належним чином не оформив; відповідно до відповіді КП МБТІ від 17.08.2016 р. за № 2-3718, вказано, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Миколаїв, провулок Танкистів, № 17, за спадкодавцем не зареєстроване. Згідно ч.5 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. За таких обставин, відповідно до вимог п.п. 1,5 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved