Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В березні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та зняття з реєстрації. Вказаний позов ухвалою Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 26.11.2009 року залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. В липні 2008 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 14.05.1983 року до 22.11.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, продавши квартиру в м. Оріхів купили спірну квартиру в м. Запоріжжі та стали проживати в ній. Крім того, вона позичила гроші на придбання квартири у [PERSON] Проте без відома та згоди [PERSON] відповідач продав спірну квартиру своєму батькові [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.02.1997 року, який зареєстровано Запорізькою товарною біржею „Торг-Інвест" № Н-2176. Після смерті [PERSON] [INFO] відповідач успадкував вказану квартиру одноособово, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.06.2001 року, про що позивачу стало відомо лише 16.04.2008 року після отримання копії позовної заяви [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та зняття її з реєстрації. Враховуючи те, спірна квартира є спільним майном подружжя, та відповідачем були порушені її права на спільне майно, що передбачені Сімейним кодексом України та права їхнього на той час малолітнього сина, [PERSON] просить суд визнати недійсним правочини, укладені [PERSON] відносно квартири [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про спадкування останнім вказаної квартири. В травні 2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами про виселення [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняття їх з постійної реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при товарній біржі „Південно-Європейська Біржа Нерухомості" від 25.09.2008 року у справі № 20/08 за ним визнано право власності на вказану квартиру та зареєстровано Орендним підприємством „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" 12 березня 2009 року. Вважаючи, що відповідачі проживають у вказаній квартирі без відповідних правових підстав, просив виселити їх відповідно до вимог ст. 168 ЖК України. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2010 року, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, свідоцтва про право спадщину, залишений без задоволення. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, задоволений частково. Виселено [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Не погодившись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, [PERSON] подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2010 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 08.07.2010 року скасовані, справа передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи, ухвалою суду від 03.12.2012 року, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації - залишений без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, просять суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, за наступними обставинами. Так, судом встановлено, що з 14.05.1983 року до 22.11.2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], заочнім рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2007 року у справі № 201411/2007, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно договору купівлі-продажу, який було зареєстровано Запорізькою товарною біржею „Торг-Інвест" за № Н-2176, 07.02.1997 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] своєму батькові [PERSON] Згідно свідоцтва право на спадщину за законом від 30.06.2001 року, посвідченого державним нотаріусом шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою Задачиною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 994, після смерті [PERSON], який помер [INFO], відповідачем [PERSON] успадковано квартиру [ADDRESS], 1/2 частину квартири [ADDRESS], прості імені акції ВАТ "Запоріжтрансформатор" в кількості 315 штук, цінні папери АКАГ "Україна" в кількості 4 161 штук, внески з відсотками, що зберігаються в Ощадбанку. Згідно довідки архіваріуса Запорізької товарної біржі "Торг-Інвест" від 25.11.2013 року № 25/11-17 Здор В.В., при укладанні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] була присутня (дана згода) дружина продавця - [PERSON], яка не заперечувала проти продажу вищезазначеної квартири. Згідно пояснень представника позивача, відповідач, з яким позивачка перебувала у шлюбі, без її згоди як дружини вчинив відчудження квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, проте [PERSON] своєї згоди на відчудження майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, не надавала. Крім того, на підтвердження вимог позивача, за клопотанням її представника судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснив, що проживав в спірній квартирі до 2011 року, вважає, що спірна квартира є спільним майном подружжя. Свідок [PERSON] надала суду пояснення стосовно того, що вона позичала [PERSON] для придбання квартири. Проте, ані позивач ані її представник не довели суду факт належності позивачу на праві сумісної власності спірної квартири, оскільки як вбачається з договору купівлі-продажу, який було 07.02.1997 року зареєстровано Запорізькою товарною біржею „Торг-Інвест" за № Н-2176, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] тобто відповідачу по справі одноособово на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею "Торг-Інвест" 13.09.1995 року, рішення суду про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя немає, покази свідків не є належним доказом для підтвердження даних обставин. Крім того, під час розгляду судом справи встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при товарній біржі „Південно-Європейська Біржа Нерухомості" від 25.08.2008 року у справі № 20/08, визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та 12.03.2009 року зареєстровано Орендним підприємством „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. Вказане рішення ніким не оскаржено та є чинним до наступного часу. 05.12.2012 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 578. Отже, як свідчать матеріали справи відповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді не є власником квартиру [ADDRESS] . Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 11 ЦПК України, передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Представник позивача в судовому засіданні заявив, що вимоги [PERSON] викладені у позові, що датовані 01.07.2008 року уточнювати чи змінювати не бажає, наполягає на їх розгляді в тих межах, які були заявлені позивачем, вважає що позивачем був обраний вірний спосіб свого порушеного права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не повно визначено перелік позовних вимог, та невірно зазначено спосіб захист свого права, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, неконкретизованими та такими, що не підлягають задоволенню, а отже, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed