Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що що з відповідачем по справі позивачка зареєструвала шлюб 09 листопада 2010 року, який на підставі рішення Рахівського районного суду від 17.11.2015 між ними розірвано. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні і вихованні. З часу припинення спільного проживання, відповідач як батько дітей, не цікавиться ними та не надає належної допомоги на їх утримання. Позивачці одній важко забезпечити дітей всім необхідним. Відповідач не має іншої родини, не має на утриманні осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. На підставі наведеного просила суд винести рішення, яким стягувати, щомісячно, з відповідача на її користь, аліменти на утримання двох дітей, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1500 гривень, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Жодна з сторін не надала суду клопотання про їх виклик в судове засідання. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.08.2018 відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на день судового розгляду справи відповідач [PERSON] суду не надіслав. Про час день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2010 року, який на підставі рішення Рахівського районного суду, Закарпатської області від 17 листопада 2015 року між ними розірвано. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO]. . Наразі діти є неповнолітніми, перебувають на утриманні матері, яка є позивачкою у справі. Відповідач утриманням та вихованням дітей не займається. Позивачка ніде не працює, разом з неповнолітніми дітьми проживає в будинку батьків, власного житла не має. Відповідач натомість виїжджає за кордон на заробітки. Вказані обставини підтверджуються довідками виконкому Рахівської міської ради №3184 від 18.07.2018 та №3185 від 18.07.2018 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З цих підстав, суд погоджується із обраним позивачкою способом захисту права своїх неповнолітніх дітей, шляхом визначення аліментів у твердій грошовій сумі. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач не надає належної регулярної допомоги для належного утримання неповнолітніх дітей, є працездатним, інших утриманців не має, протилежного ним суду не доведено. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, аніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до змін, прийнятих Верховною Радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017" мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, обов'язок [PERSON] утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України) та з урахуванням положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, майнового та сімейного стану відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання його неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дітей та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 79 СКУкраїни, аліменти слід присудити від дня подання позовної заяви, а саме з 23.07.2018. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 704,80 грн. судового збору. Окрім того, з відповідача, на користь позивачки слід стягнути 1000 гривень витрат за надання правової допомоги, які згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, також являються судовими витратами. В силу ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved