Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 14 лютого 2015 року між сторонами по справі був укладений шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] . З 01 січня 2018 року відповідач проживає окремо, а саме за місцем своєї реєстрації. Дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, в результаті чого, позивач достроково змушена була вийти з декретної відпустки по догляду за дитиною на роботу Під час шлюбу сторонами було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: 1) квартира [ADDRESS] , придбана за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Н.Д.Іщенко 26. 11. 2016 року за реєстровим № 1173.; 2)гараж [ADDRESS] кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу), придбаний за договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А.23.06.2017 року за реєстровим № 638; 3)меблі та побутова техніка. 06 лютого 2018, в той час, коли позивач була на роботі, відповідач самостійно вирішив питання про поділ спільного майна та вивіз меблі та побутову техніку з квартири. До того ж в день, коли відповідач вивіз меблі та побутову техніку з квартири, він ще й зіпсував майно, яке залишилося у квартирі. 17 лютого 2018 року відповідач знову понівечив вхідні двері, замок на вхідних дверях та здійснив залиття по всьому периметру вхідних дверей монтажно-будівельною піною, в результаті чого довелося здійснювати заміну замка, вартість якого становить 700 грн. Усунувши всі недоліки, в квітні 2018 року, вона завезла до квартири нові меблі з метою подальшого проживання в цій квартирі з донькою. Однак, відповідач в черговий раз 20 квітня 2018 року приїздив до квартири та зіпсував майно. Беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, яка залишається з позивачем, відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України, а також враховуючи той факт, що відповідачем аліменти не сплачуються, добровільна матеріальна допомога на утримання доньки не надається, позивач просила суд поділити спільне майно сторін та виділити позивачу квартиру [ADDRESS] ; гараж [ADDRESS] ; плазмовий телевізор марки SAMSUNG чорного кольору, вартість якого становила - 17 000 грн.; холодильник марки SAMSUNG серебристого кольору вартістю - 13 000грн.; порохотяг марки SAMSUNG вартістю - 6 000 грн. Виділити відповідачу диван для вітальні червоно-сірого кольору вартістю - 26 000 грн.; двоспальне ліжко чорного кольору вартістю 2500 грн.; односпальне ліжко - 2 шт. світло-зеленого кольору, вартістю 1000 грн. кожне; ортопедичний матрац для двоспального ліжка вартістю 10 000 грн.; ортопедичні матраци для односпального ліжка 2 шт. вартістю 5 000 грн. кожне; шафа для одягу трьохдверна темного кольору вартістю 6000 грн.; шафа для одягу трьохдверна світлого кольору вартістю 6 000 грн.; комп`ютерний стіл коричневого кольору вартістю 1 000 грн.; крісла до комп`ютерного столу 2 шт. чорного кольору вартістю 1 000 грн. кожне; шафа з дзеркалом для ванної кімнати вартістю 1 000 грн.; тумбочка для взуття вартістю - 500 грн.; стіл кухонний чорного кольору вартістю 1 500 грн.; дерев`яні кухонні табуретки 4 шт. вартістю 200 грн. кожна; тумбочка під телевізор вартістю 2 500 грн.; поверхня для приготування їжі марки SAMSUNG чорного кольору вартістю 4 000 грн.; духова шафа марки SAMSUNG чорного кольору вартістю 5 500 грн.; мікрохвильова піч марки SAMSUNG білого кольору вартістю -2 500 грн.; електричний чайний марки SIVAKI, вартістю - 300 грн.; кухонна витяжка, марки SAMSUNG, вартістю - 6 000 грн. Стягнути з відповідача на її користь спричинену неправомірними діями майнову шкоди у сумі 62 917 гривень. У свою чергу відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, в обґрунтування якого зазначив, що 14.02.2015 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим [PERSON] з народження дитини знаходилась у декретній відпустці, доходів не отримувала. Крім того у відповідача на утриманні знаходяться діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 26.11.2016 року відповідачем придбано квартиру [ADDRESS] вартістю 99500 грн., оскільки позивач ніде не працювала, доходів не отримувала, матеріальне забезпечення сім`ї було покладено на відповідача та всі зароблені кошти і отримані доходи у повному обсязі витрачались на утримання сім`ї. 23.06.2017 року відповідачем придбано гараж [ADDRESS] вартістю 8593 грн. 12.04.2018 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області розірвано шлюб між сторонами. У зв`язку з придбанням житла, подальшого ремонту відповідачем було позичено кошти у сумі 300000 грн., які були повернуті [PERSON] 16 серпня 2018 року. Відповідач просив суд визнати за ним право приватної власності на квартиру [ADDRESS] та на гараж [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просили суд відмовити в повному обсязі, оскільки спірне майно придбане за спільні кошти. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, заперечував в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у зустрічному позові. Крім того, заперечував факт пошкодження відповідачем майна та факт придбання рухомого майна, зазначеного у позові. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року, який розірвано рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року. За час подружнього життя сторонами було придбано наступне майно: -відповідно договору купівлі-продажу від 26.11.2016 року квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем по справі; -згідно договору купівлі-продажу від 03.06.2017 року гараж [ADDRESS] кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу 165 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за відповідачем по справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірний гараж та квартира набута сторонами за час шлюбу, то є об`єктами спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про їх поділ між сторонами, а саме визнати за позивачем та відповідачем в рівних частинах право власності на квартиру [ADDRESS] та гаражу [ADDRESS] кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу 165 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер [NUMBER] . Щодо заявлених вимог про розподіл рухомого майна та стягнення з відповідача спричиненої неправомірними діями майнової шкоди у сумі 62917 грн. суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу спірного рухомого майна, оскільки позивачем не надано доказів того, що зазначене майно було придбане та належить сторонам на праві спільної сумісної власності. У позовній заяві позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй спричинено майнову шкоди у сумі 62917 грн., однак в порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів, які свідчили про завдання цієї шкоди саме відповідачем, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині відступу від рівності часток, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів обставин для відступу від засад рівності часток, передбачених ст. 70 СК України. Щодо заявленого зустрічного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.12 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідачем, в порушення вимог ст.. 81 ЦПК України не надано доказів того, що позичені ним кошти були витрачені саме на придбання спірної нерухомості, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial