Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 15 липня 2017 року між ним та ТОВ «Нікітон» був укладений договір № 001678, відповідно до умов якого товариство зобов'язалось вчинити від імені позивача певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на підставі ст. 1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності Програми «Нік Фінанс», що міститься в Додатку №2 до даного договору. На думку позивача, даний договір є недійсним, оскільки здійснений із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні його в оману шляхом залучення його коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Укладаючи спірний договір, позивач був впевнений, що він отримає безвідсоткову позику, яку він мав намір використати для придбання нерухомості. Згідно умов договору для отримання позики [PERSON] зобов'язаний сплачувати кошти, позика може надаватись йому лише за рахунок інших учасників, а відповідач не надає йому кошти, а лише організовує заходи по розподілу коштів Фонду Учасників. На виконання умов договору позивачем було перераховано відповідачу кошти в сумі 15 000 грн. Позивач зазначає, що спірний договір має всі ознаки пірамідальної схеми. Також під час його вчинення було порушено ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме ТОВ «Нікітон» не зареєстроване як фінансова установа та не має ліцензії на надання вказаних послуг. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи вищевказане, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить: - визнати недійсним договір №001678 від 15 липня 2017 року, укладений між [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікітон»; - застосувати наслідки недійсності договору № 001678 від 15 липня 2017 року, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» на користь [PERSON] 15 000 грн. 00 коп.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані з роглядом даної справи. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу за його відсутності та відсутності [PERSON] Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікітон», в особі директора Гаудова Я.В, та [PERSON] було укладено договір №001678 (а.с. 6-8). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, Товариство за згодою учасника ([PERSON].) зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на підставі ст. 1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності Програми «Нік Фінанс», що міститься в Додатку №2 до даного Договору, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі: - організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; - надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором та Додатками до нього. Згідно п. 1.2 договору, безвідсоткова позика та строки розрахунків по даному договору зазначаються у відповідних Додатках до нього, які є невід'ємними частинами даного договору. У відповідності до положень даного Договору та Додатків до нього [PERSON] зобов'язався: - своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у безвідсоткову позику за програмою «Нік Фінанс»; - суворо дотримуватися усіх умов даного договору до Додатків до нього; - отримати безвідсоткову позику у порядку та на умовах цього Договору та Додатків до нього…(п. 2.1. договору). З Додатку №1 до Договору № 001678 вбачається, що позивачем було заявлено суму позики в розмірі 70 000,00 грн. строком на 9 місяців. Платіж до Фонду Учасників становив 952,78 грн. (а.с. 9). Факт перерахування коштів в сумі 952,78 грн. підтверджується повідомленням та актом здачі-прийняття робіт від 15.07.2017 року (а.с. 10). Матеріалами справи встановлено, що позивачем на виконання умов договору № 001678 було перераховано відповідачу кошти в загальній сумі 15 000,00 грн., що підтверджується квитанціями від 15.07.2017 року, від 17.07.2017 року та від 20.07.2017 року (а.с. 12). В призначеннях платежу зазначено - платіж до Фонду Учасників від [PERSON] згідно договору № 001678. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Суд вважає, що зміст спірного договору суперечить чинному законодавству України, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Пунктом 1 вищевказаної Постанови визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Стаття 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Частиною першою ст. 19 вищевказаного Закону передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції (п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно ч. 6 ст. 19 вищезазначеного Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі №6-40 цс 13. Так, відповідно до п. 5.2 ст. 5 Додатку №2 до Договору №001678 (а.с. 6-8), для отримання безвідсоткової позики Учасник зобов'язується, зокрема сплатити запропоновані платежі до Фонду Учасників (Пропозиції) в строк, не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання Рішення про надання безвідсоткової позики. Програма «Нік Фінанс» - це програма, метою якої є надання безвідсоткової позики на термін, у порядку та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, є програмою самофінансування, заснованою на використанні власних ресурсів для забезпечення задоволення потреб Учасників в отриманні безвідсоткової позики, за умовами якої заборонено отримання вигоди Товариством або Учасниками за рахунок інших учасників, також заборонена можливість одержання Учасниками компенсації, яка надається за рахунок інших Учасників. Програма запроваджена Товариством з метою створення сприятливих умов для економічного і соціального розвитку суспільства (Додаток №2 до Договору). Згідно п. 2.3 ст. 2 Додаток №2 до Договору, Фонд Учасників є власністю Учасників Програми «Нік Фінанс» та може бути використаний тільки для надання безвідсоткових позик. Пунктами 4.1, 4.6 ст. 4 зазначеного Додатку №2 визначено, що у відповідності до статті 1 Договору, Товариство організовує Захід з розподілу Фонду Учасників, коли Фонд Учасників є достатнім. З метою виконання умов програми «Нік Фінанс», Товариство формує окремі фонди за рахунок коштів, внесених до Фонду Учасників, в залежності від строку графіків погашення сум безвідсоткової позики. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що кошти отримані позивачем були виділені не ТОВ «Нікітон», а з Фонду Учасників. Тобто відповідач не надав власні кошти для позик, а лише організовує захід з розподілу коштів Фонду Учасників. За таких обставин суд вважає, що діяльність ТОВ «Нікітон» за Договором № 001678 сторін є "пірамідальною схемою", що відповідає змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки в діях відповідача присутні всі головні ознаки "пірамідальної схеми". А саме, безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки отримання безвідсоткової позики здійснюється за рахунок об'єднання внесків кожного з Учасників Фонду, а не відповідача. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання позики кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Таким чином, спірний договір містить одночасно всі вище вказані ознаки утворення, експлуатації та сприяння розвитку пірамідальної схеми, тому в силу вимог Закону він є недійсним. Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових полуг» фінансовою вважається послуга щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Тобто послуга надана відповідачем є фінансовою. Відповідно до вимог ст. 7 вищевказаного Закону, юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Фінансова установа може розпочати надання фінансових послуг, лише якщо: 1) облікова і реєструюча система відповідає вимогам, встановленим нормативно-правовими актами; 2) внутрішні правила фінансової установи, узгоджені з вимогами законів України та нормативно-правових актів державних органів, що здійснюють регулювання та нагляд за ринками фінансових послуг; 3) професійні якості та ділова репутація персоналу відповідають встановленим законом вимогам. Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових полуг» визначено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Суд звертає увагу, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікітон» не зареєстроване як фінансова установа і не має ліцензії на надання вище зазначених послуг. Отже, виходячи з вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним договору №001678 від 15 липня 2017 року, укладений між [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікітон». Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки спірний договір визнано недійсним, тому слід застосувати наслідки недійсності договору № 001678 від 15 липня 2017 року, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» на користь [PERSON] 15 000 грн. 00 коп., які були позивачем сплачені на виконання умов вказаного договору. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікітон» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 280 грн. 00 коп., що підтверджено квитанціями від 01.08.2017 року (а.с. 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved