Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

04.08.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, де зазначила, що відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі" 07 квітня 2016 року між нею та громадянкою [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,2252 га, яку остання успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], строком на 49 років. Разом з тим, вказану земельну ділянку обробляє ПП «Дар Ланів» не маючи жодних правових підстав. Посилаючись на те, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, просила зобов'язати ПП «Дар Ланів» не чинити перешкод у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою площею 9,2252 га, згідно договору оренди землі від 07.04.2016 року, зареєстрованого державним реєстратором Казанківської районної державної адміністрації від 11.04.2016 року. Ухвалою суду від 10.11.2016 року залучено до участі у справі [PERSON] в якості співвідповідача та [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити. Представник відповідача ПП «Дар Ланів» - [PERSON] посилаючись на те, що ПП «Дар Ланів» спірну земельну ділянку не використовує просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що між її померлим чоловіком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди землі, строком на 49 років, який зареєстровано у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 11.08.2005 року за №040501600010. Посилаючись на те, що відповідно до п.40 зазначеного договору вона, як законний представник неповнолітнього спадкоємця користується спірною земельною ділянкою, просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні третя особа [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Так, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. ст. 13-15 Закону України ,,Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (в чинній на день укладення договору редакції) (далі - Закон N 161-XIV) договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до ст. 18 Закону N 161-XIV набуває чинності після його державної реєстрації. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Статтею 20 Закону N 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами цього правочину. У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними. Такий правовий висновок щодо недійсності договору оренди, який не відповідає приписам указаних норм матеріального права, був зроблений у постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-77 цс 12 та від 4 квітня 2012 року № 21 цс 12. Зазначені постанови, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для суду, який вирішує справи пов'язані з орендою землі. Крім того, 6 березня 2013 року при розгляді справи № 6-5 цс 13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм ЗК України, ЦК України, Закону № 161-XIV та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" незалежно від дати проведення такої реєстрації - до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення. Згідно ст. 360-7 ЦПК України вказане рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів. Матеріалами справи встановлено, що громадянин [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 14 лютого 2005 року, зареєстрованого 11 серпня 2005 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №040501600010, власник земельної ділянки [PERSON] передав її в оренду суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON] строком на 45 років. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. З копії спадкової справи №138/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його малолітня донька [PERSON], [INFO]. Законним представником малолітньої доньки [PERSON] є її мати [PERSON]. Відповідно до п.40 договору оренди землі від 14 лютого 2005 року право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України ,,Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (в чинній на день укладення договору редакції) право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 57734756 від 20.04.2016 року власником земельної ділянки площею 9,2252 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області є [PERSON]. 07 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ФОП [PERSON] Державну реєстрацію вказаного договрору було здійснено 14 квітня 2016 року державним реєстратором Казанківської районної державної адміністрації, номер запису про інше речове право 14238302. Відповідачем [PERSON], яка є законним представником малолітньої спадкоємиці [PERSON], доведено належними доказами її право на оренду спірної земельної ділянки. А тому, порушення прав [PERSON] щодо спірної земельної ділянки з боку відповідача [PERSON] не вбачається. Посилання позивача на те, що договір оренди землі від 14.02.2005 року не є діючим, у зв'язку з тим, що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди відсутній запис про його державну реєстрацію є безпідставними, оскільки відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі (затверджено - постановою КМУ від 25.12.1998р. №2073) факт державної реєстрації засвідчується гербовою печаткою та підписом уповноваженої посадової особи, які ставляться на договорі оренди. А у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди цей правочин згідно з п.13 названого Порядку реєструється після засвідчення факту його державної реєстрації. Крім того, позивачем [PERSON] в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ПП «Дар Ланів» користується спірною земельною ділянкою. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є передчасними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають. В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed