Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.03.2020 р. звернувся заявник із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме Свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1993 р. № II-228, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 12.03.1993 р. № 3328. Вимоги обґрунтовані тим, що в Свідоцтві про право власності на житло від 12.03.1993 р. № II-228 вказано, що квартира за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] , в той час як в паспорті громадянина України ПІБ заявника зазначено як [PERSON] . У зв`язку з наявністю розбіжностей у написанні імені та по-батькові у вказаному правовстановлюючому документі, заявник позбавлений можливості розпоряджатись власним майном. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 року заяву залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 відкрито провадження у справі. Представник заявника - адвокат Биков Г.Є., надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 27.05.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів видано Свідоцтво про право власності на житло від 12.03.1993 р. № II-228 (далі - Свідоцтво), яким посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житло було видане згідно з розпорядженням (наказом) від 12.03.1993 № 3328. Разом з тим, особа заявника посвідчується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 01.07.1997 р., на ім`я [PERSON] . Облікова картка платника податків за реєстраційним номером [NUMBER] присвоєна [PERSON] . Пенсійне посвідчення № [NUMBER] (Серія [NUMBER] ) видано на ім`я [PERSON] . Окрім того, судом дослідженні докази, що підтверджують належність Свідоцтва про право власності від 12.03.1993 р. № II-228 [PERSON] . Так, згідно витягу Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2005 № 12845522, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності № II-228 від 12.03.1993, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів. За технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" (реєстровий номер 537пр-21-413), власниками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Виписки із домової книги про склад сім`ї та прописку, виданої 19.05.1993 р., за адресою: [ADDRESS] , проживають та прописані [PERSON] , 1928 р.н., та [PERSON] , 1956 р.н. Згідно виписки із домової книги про склад сім`ї та прописку, виданої 06.09.2007 р., за адресою: [ADDRESS] , прописаний та проживає [PERSON] , який значиться як власник вказаного житла. Додатково, згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.01.2006 р., зареєстрованого в реєстрі № 3 - 289, спадкова справа № 377/05, [PERSON] , [INFO] , належить спадкове майно - Ѕ (одна друга) частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів видано 12.03.1993 р., № II-228 та зареєстрованого в КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" в книзі № 537пр, на стор. № 21, за р. № 413, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12845522. Отже, факт належності заявнику Свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1993 року № II-228 підтверджується наявністю у заявника оригіналу вказаного Свідоцтва, у свою чергу, особа заявника підтверджується паспортом громадянина України, де його ім`я значиться як [PERSON] , а по-батькові - [PERSON] . [PERSON] листом від 28.01.2020 р. звернувся до Департаменту міського господарства Одеської міської ради з проханням здійснити виправлення помилки у написанні його імені та по-батькові у Свідоцтві про право власності на житло від 12 березня 1993 року № II-228. Департамент міського господарства Одеської міської ради за результатом розгляду вищевказаного звернення, надаючи відповідь листом від 25.02.2020 р. № 4-384, вказав, що згідно з ч. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію житлового фонду" всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В окремому провадженні об`єктами судового захисту є як законні інтереси, так і неоспорювані суб`єктивні права фізичних, юридичних осіб або держави. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про доведеність вимог заявника щодо встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved