Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Акціонерне товариство "Харківська товарна біржа "Слобода", [PERSON] , яким просила визнати дійсним договір № Н19-4473 купівлі-продажу, оформлений 06 грудня 1995 року Акціонерним товариством "Харківська товарна біржа "Слобода", відповідно до якого [PERSON] (прізвище в момент укладення договору - [PERSON] ) купила у [PERSON] 51/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що 06 грудня 1995 року позивач купила у [PERSON] 51/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований КП "Харкіське міське БТІ" 03.01.1996 року. Продаж вчинено за 600 млн. карбованців, які відповідно до п. 2.2. договору продавець отримав від покупця до моменту підписання договору. В цей же день відбулось повне виконання вказаного договору. 02 квітня 1996 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в будинку і до теперішнього часу в ньому проживає. Ніяких претензій з моменту укладення договору і до теперішнього часу з приводу вказаного договору з боку продавця та інших осіб не було. 19 серпня 2019 року позивач з метою оформлення дарування частини будинку, яка їй належить, звернулася до приватного нотаріуса та дізналась про те, що вищевказаний договір не посвідчений нотаріально, а тому відповідно до вимог законодавства вважається недійсним. 28 серпня 2019 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] листа, яким просила останнього прибути до приватного нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 51/100 часток вказаного житлового будинку, але до моменту подання позову ніякої відповіді не отримала. У зв`язку тим, що даний договір не посвідчений нотаріально, власник будинку [PERSON] не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому порушується її права як власника нерухомого майна і тому вона змушена звернутися до суду із цим позовом. Відповідно до ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подав. Третя особа - Акціонерне товариство "Харківська товарна біржа "Слобода" не надала суду пояснень щодо позову. Третя особа - [PERSON] пояснень щодо позову також не надала. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини: 06 грудня 1995 року між [PERSON] (прізвище в момент укладення договору - [PERSON] ) та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, оформлений Акціонерним товариством "Харківська товарна біржа "Слобода", реєстраційний № Н19 [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] купила у [PERSON] 51/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований КП "Харкіське міське БТІ" 03.01.1996 року, реєстраційний №27043. Продаж вчинено за 600 млн. карбованців, які відповідно до п. 2.2. договору продавець отримав від покупця до моменту підписання договору. 02 квітня 1996 року зареєстроване місце проживання [PERSON] у вказаному будинку. 10 вересня 2019 року [PERSON] отримала від приватного нотаріуса ХМНО Чуєвої О.Д. письмове роз`яснення з приводу неможливості прийняти в якості правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 06 грудня 1995 року. 28 серпня 2019 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] листа, яким просила останнього протягом 7 (семи) днів з моменту його отримання прибути до приватного нотаріуса ХМНО Чуєвої О.Д., надати їй усі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 51/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та узгодити дату та час нотаріального посвідчення вказаного договору, а також просила в будь-якому випадку повідомити її про будь-яке рішення, яке буде ним прийняте зі вказаного питання. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2002 року здійснено поділ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] та [PERSON] , якій належала частка у праві власності на будинок у розмірі 49/100. Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини між сторонами виникли 06 грудня 1995 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року (надалі - ЦК УРСР). Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частиною першою статті 128 ЦЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно з приписами частини 1 статті 47 ЦК УРСР, недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення сторонами спірної угоди, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу частини будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу 51/100 часток у домоволодінні. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо об`єкту продажу нерухомості. У пункті 1.6 договору купівлі-продажу було узгоджено ціну спірної частки - 600 млн. крб., які відповідач отримав до посвідчення вказаного правочину. Як встановлено вище, сторони домовились щодо всіх важливих умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне виконання цього договору, продавцеві було передано кошти за спірне майно, а покупець, у свою чергу, прийняв майно у володіння і з часу укладення вказаного правочину користується цим майном, зокрема, зареєстрована та проживає у вказаному будинку. Оскільки при укладенні вищевказаного договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, договір виконано сторонами у повному обсязі, тому позивачка, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Оскільки позивачкою укладена угода, яка не суперечить закону, вона є власником придбаного майна. Судом встановлено, що продавець майна [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Суд також приходить до висновку, що при укладенні вищевказаного договору не були порушені права іншого співвласника домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , якій на той час належала частка у праві власності на вказаний об`єкт нерухомості (49/100). Підтвердженням вищевказаного є та обставина, що у 2002 році [PERSON] зверталася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про виділ частки у домоволодінні. Із тексту рішення суду випливає, що [PERSON] визнавала право власності [PERSON] на 51/100 частку, ніяких вимог чи претензій стосовно договору купівлі-продажу від 06 грудня 1995 року до останньої не висувала. При винесенні рішення суд також враховує правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року (справа № 489/7537/15-ц, провадження № 61-34137св18): "Доводи касаційної скарги, що недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вказує на недійсність цього правочину, спростовані вказаними вище нормами матеріального права, зокрема частиною другою статті 47\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається". Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved