Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

І. Суть спору 07.09.2021 позивач через свого представника звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на «Шахта № 9 «Нововолинська». Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці (фізичне навантаження, пил, шум, нахили тулуба, несприятливий мікроклімат, відсутність належних способів захисту) він отримав профзахворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.); хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН- І-ІІ ст.прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Супутні хвороби: варикозне розширення вен правої гомілки. Як стверджує представник, внаслідок цих хворіб у позивача постійне відчуття болю в поперековому відділі хребта з ірадіацією в ноги, переважно в праву ногу, оніміння та судоми в ногах, кашель, переважно сухий, з харкотинням, що тяжко виділяється, задишка при помірному фізичному навантаженні, загальна слабкість, зниження слуху, шум в обох вухах. Через такий стан позивач змушений постійно себе підтримувати медичними препаратами та звертатися за медичною допомогою. [PERSON] був направлений до Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» для обстеження і вирішення питання про можливий зв`язок захворювання з професією. 10.12.2019 \~ \~ \~ \~року позивачу було надано медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) № 44/1026. 11.12.2019 \~ \~ \~ \~року було видано повідомлення про професійне захворювання (отруєння) № 86 Форми П-3. 16.12.2019 \~ \~ \~ \~р. позивачу була надана виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1207, в якій був вказаний повний та остаточний його діагноз, із встановленими професійними захворюваннями. 10.01.2020 року було затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань у позивача є пил, шум, фізичне навантаження, нахили тулуба, несприятливий мікроклімат. В акті зазначено, що адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПін «Підприємства вугільної промисловості» 3.3.1095-2002 р. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 022314 від 05.02.2021 р. вбачається, що у позивача 65 % втрати професійної працездатності (30% по радикулопатії, 25% по хронічному бронхіту і 10% по приглухуватості). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААВ № 086057 від 05.02.2021 р. внаслідок профзахворювання у позивача третя група інвалідності. Йому протипоказана важка фізична робота в підземних умовах та рекомендовано спостереження і лікування в невролога, лора, терапевта. Представник стверджує, що моральна шкода, заподіяна позивачу, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв`язку із отриманням серйозних професійних захворювань, які є невиліковні, постійних лікувань у лікарнях місцевого, обласного значення та в Державній установі «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». Позивач змушений лікуватися та оздоровлюватися на постійній основі, а лікування є тривалим та дороговартісним. Внаслідок одержаного профзахворювання він отримав обмеженість у фізичних можливостях, що суттєво вплинуло на звичайний повсякденний спосіб життя. Таке його становище потягло й додаткові витрати та зниження матеріального становища сім`ї, рівень доходів значно знизився через неможливість продовження трудової діяльності, підробітків. Постійний фізичний дискомфорт та незручність у рухах та диханні, виконувати роботу із фізичним навантаженням, вплинуло теж й на ведення підсобного господарства. З огляду на те, що роботодавець не забезпечив безпечних умов праці на робочому місці, внаслідок чого позивач отримав серйозне професійне захворювання, через яке йому спричинено моральну шкоду, останній вважає, що з відповідача належить стягнути моральну шкоду в розмірі 149 110 гривень, виходячи із наступного розрахунку: добуток ступеню втрати працездатності (65 %) на розмір прожиткового мінімуму на день подачі позову (2294 грн.), тобто 65% х 2294 грн. = 149 110, 00 гривень. З огляду на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача в користь позивача 149 110 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. 01.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Державне підприємство\~«Шахта №9\~«Нововолинська» явку свого представника в судове засідання не забезпечило. 01.11.2021 року від представника за довіреністю Голоти О. надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі із врахуванням підстав, зазначених у відзиві від 27.09.2021 року. Із відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги, а тому підлягають відхиленню виходячи із того, що відповідач у своїй діяльності дотримується вимог законодавства у сфері охорони праці. Так, під час укладення трудового договору відповідач поінформував позивача під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тобто, при прийманні на роботу електрослюсарем позивач пройшов інструктаж з техніки безпеки і охорони праці згідно «Правил безпеки у вугільних шахтах» від 22.03.2010 року та був попередженний про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат). Відповідач забезпечував дотримання соціальних гарантій позивача при роботі із шкідливими умовами праці, передбачених ЗУ «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами. Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували протилежне. У відповідності до п. 1.8 посадової інструкції з охорони праці № 4 для електрослюсаря підземного, затвердженої наказом по підприємству від 05.01.2012 р. №7 позивач зобов`язанний був виконувати вимоги, які передбачені проектами, паспортами, інструкціями щодо запобігання травмам і професійним захворюванням, та дотримуватися правил особистої гігієни; користуватися засобами індивідуального захисту. Також, позивачу необхідно було виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці та дотримуватися норм, методів і прийомів безпечного виконання робіт. На підставі вказаного, відповідач вважає, що саме недотримання позивачем умисно або з необережності своїх безпосередніх зобов`язань з охорони праці в подальшому призвело до погіршення його стану здоров`я. Крім того, позивач як такий, що був зайнятий на роботі з важкими та шкідливими умовами праці, протягом всієї трудової діяльності на підприємстві користувався правом на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, щорічну додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надавалися йому в порядку, визначеному ст.7 ЗУ «Про охорону праці» та у відповідності до умов Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 29.12.2003 року (зі змінами), колективного договору. Відповідач стверджує, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовувалися позивачем відповідали вимогам нормативних актів про охорону праці. Тобто, відповідач за період з 05.10.2010 року по 18.12.2019 року забезпечував право позивача на належні умови з охорони праці та надавав позивачу пільги та компенсації за роботу з важкими та шкідливими умовами праці. Водночас, позивач, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести робота у шкідливих умовах, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Крім того, позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком N 1. Окрім того, відповідач вважає необґрунтованим і недоведеним обставини, на які посилається позивач для отримання моральної шкоди, оскільки відсутність вини та протиправних дій ДП «Шахта №9 «Нововолинська» свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та необґрунтованості позовних вимог. Окрім того, відповідач не погоджується із розміром моральної шкоди, який визначений позивачем. У довідці МСЕК відсутній висновок про те, що внаслідок цього ушкодження здоров`я, крім стійкої втрати працездатності, МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди, а отже і підстави для подання позову про її відшкодування відсутні. Тому, наданий позивачем висновок МСЕК про встановлення [PERSON] стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню не можуть бути підставою для задоволення позову і не можуть замінити висновку МСЕК про наявність чи відсутність факту моральної шкоди. Відповідач вказує, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 149 110,00 грн. є не що інше, як каральна санція, та покладає на підприємство додатковий фінансовий тягар, виконання якого є фактично неможливим. Отже, позивачем при зверненні із позовною заявою до суду не надано належного обґрунтування позовних вимог розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача, тому у задоволенні позову відповідач просить відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 09.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. 27.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 07.10.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.11.2021 року в судове засідання сторони та учасники справи не з`явилися. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] у період з 09.06.2001 року по 06.11.2009 року та з 05.10.2000 року по 18.12.2019 працював електрослюсарем підземним 4-го розряду ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з повним робочим днем під землею, що підтвержено копією трудової книжки серії [NUMBER] від 22.09.1998 року (а.с.10-11). 01.10.2010 року ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» поінформував позивача про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тобто, при прийманні на роботу електрослюсарем позивач пройшов інструктаж з техніки безпеки і охорони праці згідно «Правил безпеки у вугільних шахтах» від 22.03.2010 року та був попередженний про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат), що підтверджується копією заяви про прийняття на роботу [PERSON] від 01.10.2010 року та підтвердження ознайомлення з шкідливими умовами праці від 01.10.2010 року (а.с.41). З медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про наявність (відсутність) хронічного провесійного характеру заворювання (отруєння) від 10.12.2019 року № 44/1026 вбачається, що [PERSON] було встановлено наступний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.); хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН- І-ІІ ст.прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст). Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.19). Повідомлення № 86 Форми П-3 про професійне захворювання (отруєння) [PERSON] (а.с.20) було відправлено ВП "Шахта № 9 "Нововолинська" із зазначенням встановленого 10.12.2019 року діагнозу. У такому повідомленні також вказано найменування факторів виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили хронічне професійне захворювання (отруєння): фізичне навантаження, нахили тулуба, несприятнивий мікроклімат, шум, пил. 16.12.2019 року позивачу було\~встановлено повний\~та остаточний\~діагноз,\~який вказаний\~у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1207 (а.с.21): Основний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.); хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН- І-ІІ ст.прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст) - захворювання пофесійні, встановлені вперше. Супутній: варикозне розширення вен правої гомілки. [PERSON] протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, інтенсивного шуму. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.01.2020 (а.с.22-23), встановлено, що хронічні професійні захворювання (отруєння) виникли у [PERSON] за обставин важкої фізичної праці в шкідливих умовах вугільних шатх протягом 19 років, вимушеної робочої пози (а.с.22-23). Згідно п. 18 вказано Акту причинами виникнення професійного захворювання були: шум, пил, фізичне навантаження, нахили тулуба, несприятливий мікроклімат. У п. 20 Акту зазначено, що адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПін «Підприємства вугільної промисловості» 3.3.1095-2002 р. Актом огляду МСЕК від 73/8 від 05.02.2021 року позивачу [PERSON] встановлено 65 % втрати професійної працездатності (30% по радикулопатії, 25% по хронічному бронхіту і 10% по приглухуватості) та встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказані обставини підтверджуються копіями довідок МСЕК серії 12ААА № 022314 від 05.02.2021 року та серії 12 ААВ № 086057 від 05.02.2021 року (а.с.24-25). Внаслідок профзахворювання позивачу протипоказана важка фізична робота в підземних умовах та рекомендовано спостереження і лікування в невролога, лора, терапевта. Судом також встановлено, [PERSON] переніс ряд медикаментозних призначень, оскільки проходив лікування у медичних установах, що підтверджується медичною документацією (а.с.12-18). V. Застосоване судом законодавство Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами Конституції України, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпеки технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст. 78 ЦПК України суд небере до уваги докази, що одержан із порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Як встановлено судом, позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля". Стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 19 років. Досліджені докази дають суду підстави вважати, що неправомірними діями відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що останній отримав професійне захворювання, зазнав фізичного болю та страждань, які переносить і по теперішній час; втратив 65% професійної працездатності. Отже, спричинена позивачу моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з вини якого вона заподіяна. Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5ст.153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Слід вказати, що попередження відповідачем позивача про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат) не виключає отримання позивачем шкоди у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків. Відповідно дост.23 ЦК Україниморальна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Заперечення викладені у відзиві щодо збитковості підприємства та специфіки роботи ДП "Волиньвугілля" суд не може брати до уваги, як і зменшити розмір відшкодування шкоди з цих підстав. Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що в користь позивача [PERSON] слід стягнути 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме: - те, що позивач отримав професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.); хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН- І-ІІ ст.прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. та супутні захворювання; - переніс ряд медикаментозних призначень, оскільки проходив лікування у медичних установах, що підтверджується медичною документацією; - внаслідок професійного захворювання позивач втратив 65 відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях: втрата слуху, у самообслуговуванні, незручність у спілкуванні. Позивачу протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах; - втрата здоров`я позивача, призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків, незручностей в побуті у самообслуговуванні, незручність спілкування, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя; - позивач втратив перспективи щодо продовження трудової діяльності, та розвитку в професійному плані, отримав негативні зміни в житті та додаткові витрати на постійне медикаментозне лікування, а також зниження прибутків і, відповідно, матеріального становища. Виходячи із характеру душевних страждань [PERSON] , із засад розумності і справедливості, беручи до уваги фінансове становище відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 000 грн. моральної шкоди. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди. У зв`язку\~із частковим\~задоволенням позову\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з відповідача\~в дохід\~держави судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволенихпозовних\~вимог,\~що складає\~304,47 грн. Решту судового збору в розмір 603,53 грн. слід віднести за рахунок держави. При поданні позову, представник позивача [PERSON] також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень. Суд вважає необхідним зазначити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 10.08.2021 року між адвокатом Улибіною-Вельгус М.В. та Доманським Ю.П. було укладено Договір про надання правничої допомоги. Згідно п. 4.1 вказаного договору, сторони погодили, що розмір гонорару адвоката є фіксованим і складає 2 000 грн. за консультацію та підготовку позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (а.с.27). У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який визначений відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 10 серпня 2021 року (а.с.30) зазначено, що адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: - конфіденційне побачення, консультація вартістю 200 грн; - підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві вартістю 1800 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера серії І № 03-8 від 31.08.2021 року адвокатом Улибіною-Вельгус М.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.08.2021 року прийнято від [PERSON] 2 000 гривень (а.с.31). Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. У поданому 27.09.2021 року відповідачем відзиві на позовну заяву [PERSON] позиція відповідача щодо витрат на правничу допомогу відсутня. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило. У зв`язку\~з тим,\~що відповідач\~не скористався\~своїм правом\~заявити клопотання\~про зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~на підставі\~вищевикладеного,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність стягнення\~з відповідача\~судових витрат,\~пов`язаних\~з професійною\~правничою допомогою\~адвоката,\~оскільки такі підтверджені документально, а відтак, вимога позивача про стягнення понесених ним\~витрат на\~професійну правничуу розмірі 2 000 грн підлягає задоволенню.

Outcome: partial