Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" 4 березня 2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 20 червня 2008 року [PERSON] уклала з Банком кредитний договір № HEH2GK0000000114, за яким Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 23 958,58 доларів США на термін до 20 червня 2028 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України та умов кредитного договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує та станом на 22 грудня 2014 року, допустила заборгованість в сумі 31 681,20 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 25 429,60 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 111,10 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 785,59 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 831,26 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 15,77 доларів США; штрафу (процентна складова) - 1 507,88 доларів США. Просили стягнути з відповідачки на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року у розмірі 31 681,20 доларів США, що за курсом 15,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 грудня 2014 року складає 502 147 грн. 03 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачка та її представники позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що від імені позивача до суду із позовною заявою звернулася не уповноважена особа, позивач не довів своє право на здійснення банківської діяльності та проведення операцій з валютними цінностями і стягнення боргу у валюті чи гривні; як доказ надано фальшивий кредитний договір № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року, який вона не підписувала; надані «Графік платежів» та «Розрахунок заборгованості», є неналежними та недопустими доказами, так як ніким не завірені, підписані невстановленими особами. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив: що 20 червня 2008 року [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» кредитний договір № HEH2GK0000000114, за яким Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 23 958,58 доларів США на термін до 20 червня 2028 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року, позичальник зобов'язалася сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 цього Договору. Згідно п. 8.1 Кредитного договору Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 20 червня 2008 року по 20 червня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 29 750,18 доларів США на наступні цілі: у розмірі 23 958,58 доларів США - на придбання нерухомості, з них: 23 000,00 доларів США - на придбання нерухомості шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 690,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 169,85 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту; 118,73 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 5 791,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитним відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент подання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Відповідно до п. 5.3 Кредитного договору № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання ( ч. 2 ст. 615 ЦК України). Як вбачається із розрахунку, наданого ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконує та заборгованість станом на 22 грудня 2014 року становить 31 681,20 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 25 429,60 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 111,10 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 785,59 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 831,26 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 15,77 доларів США; штрафу (процентна складова) - 1 507,88 доларів США. Відповідно до ст. ст. 526, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання, настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, враховуючи, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо заперечень позивачки та її представників, суд вважає, що підстав для відмови в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачка не підписувала кредитний договір, а отже він є нікчемним (неукладеним) не вбачається, при цьому суд виходить з наступного: Дійсно згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Херсонського НДЕКЦ МВС України № 2326 від 24 червня 2016 року, яка було проведена за клопотанням відповідачки, підпис від імені [PERSON] в графі «(підпис заявника)» анкети-заяви від 17 червня 2008 року, виконаний не громадянкою [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] в графі «Позичальник» першої сторінки, а графі «9.2. Позичальник Підпис» сьомої сторінки, в графі «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто - (підпис)» сьомої сторінки, в графі «Позичальник» в правому нижньому куті сьомої сторінки, наданого на дослідження кредитного договору № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року, виконані не громадянкою [PERSON], а іншою особою. Посилання відповідачки та її представників на те, що у справі не встановлено юридичного факту укладення між сторонами кредитного договору № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року у письмовій формі, що обумовлює його нікчемність, та відповідно, не створює для відповідачки юридичних наслідків є помилковим, ґрунтується на суперечливих висновках щодо недійсності та нікчемності кредитного договору, юридичних наслідків таких правочинів. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа. яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України, підставою. недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.ч. 1. 2 ст. 638 ЦК України). За нормою ч. 1 ст. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За своєю юридичною природою кредитний договір є реальним договором, оскільки для його укладення, крім згоди сторін, необхідно вчинення певної дії, зокрема, передачі коштів, а тому такий договір є укладеним з моменту передачі грошей. Матеріали справи вказують на те, що кредитний договір № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є укладеним, оскільки позичальником, відповідно до заяви про видачу готівки отримано кошти та вона, як вбачається із розрахунку заборгованості, виконувала свої зобов'язання до 28 березня 2014 року, а саме здійснювала погашення заборгованості (останній платіж було здійснено нею 28 березня 2014 року в сумі 94,03 доларів США). Крім того, в ході судового засідання відповідачка суду пояснила, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» існували певні відносини, а саме, вона дійсно отримувала кредитні кошти на придбання житла, однак не у доларах США, а у гривнах. Факт придбання відповідачкою житла підтверджується договором купівлі-продажу від 20 червня 2008 року, який був укладений між нею ([PERSON]) та [PERSON]. В своїй заяві (повідомленні) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 538 КК України до Суворовського РВ УМВС України в Херсонській області від 17 листопада 2014 року (яка була долучена відповідачкою), [PERSON] вказувала, що в червні 2008 року при оформленні нею кредиту на придбання житла, працівники ПАТ КБ «Приватбанк» неодноразово виправляли умови кредитного договору, і в результаті так і не надали їй оригінал договору (її примірник), а коли вона отримала по пошті копії: договору, анкети-заяви та графіку платежів, то виявили, що зазначені документи вона не підписувала. Про факт укладення спірного договору свідчить і пропозиція про досягнення компромісу щодо виконання умов кредитного договору, яка була надіслана [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» та отримана банком 12 вересня 2014 року. В зазначеній пропозиції [PERSON] підтвердила, що отримала в ПАТ КБ «Приватбанк" грошові кошти в сумі 29559, 71 доларів США на придбання нерухомості та більше п'яти з половиною років справно виконує свої обов'язки та своєчасно вносить всі платежі, згідно графіку доданого до договору, однак у зв'язку з фінансовою неспроможністю, пропонувала банку укласти додаткову угоду до кредитного договору, якою змінити валюту заборгованості із доларів США на українську гривню за курсом, який діяв до кризових подій лютого 2014 року, а саме за курсом 8,3 гривень за один долар США, оскільки за інших умов виконання кредитного договору з її боку є неможливим. Таким чином, висновок експертизи, щодо невідповідності підпису на анкеті-заяві від 17 червня 2008 року та окремих сторінках кредитного договору № HEH2GK0000000114 від 20 червня 2008 року не є підставою для визнання кредитного договору нікчемним, а може бути підставою для оспорення дійсності цього договору, що в силу встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності може бути предметом судового розгляду тільки за зверненням особи з відповідним позовом. Оскільки спірний кредитний договір не визнаний недійсним, а отже є дійсним та обов'язковим до виконання, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № ІНВ98В0Х9S від 18 лютого 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" було сплачено на користь держави судовий збір в сумі 3 657 грн.

Outcome: approved