Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки і піклування Рогатинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Із відповідачем в справі вони не перебували в шлюбі. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні і вихованні. Оскільки батько дітей, [PERSON] не надавав добровільно матеріальної допомоги на утримання їх дітей, вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Відповідач участі у вихованні дітей не приймав і не приймає на даний час, життям та розвитком дітей також не цікавиться. Діти навчаються в школі. Враховуючи те, що їх дочка [PERSON] є важкохворою, протягом останніх трьох років вона проходить навчання індивідуально вдома. Окрім того дитина потребує дороговартісного лікування, яке можна зробити за кордоном. Для цього потрібна згода батька, для виїзду за межі України а місце його перебування невідоме. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка, [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила постановити рішення суду про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмовий відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що він жодним чином не ухилявся від виконання батьківських обов`язків у вихованні та утриманні дітей. В зв`язку із тим, що він на даний час працює за кордоном він не має змоги особисто зустрічатись з дітьми однак постійно підтримує із ними зв`язок в телефонному режимі та за допомогою соцмереж. Присуджені до сплати аліменти він сплатив в значно більшому розмірі, окрім того постійно бере участь в інших витратах та цікавиться розвитком і життям дітей. Викладені позивачкою в позовній заяві підстави для позбавлення його батьківських прав є надуманими, такими що не відповідають фактичним та дійсним обставинам справи і спростовуються долученими до поданого ним відзиву письмовими доказами, які просить взяти до уваги. Просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Козар Т.В. позовні вимоги [PERSON] , заперечив, пояснив, що відповідач в справі [PERSON] , в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З метою нормального матеріального забезпечення дітей відповідач змушений працювати за кордоном звідки підтримує постійно зв`язок із дітьми. Аліменти відповідачем сплачено в значно більшому розмірі, ніж присуджено до стягнення, окрім того [PERSON] постійно приймає участь в інших витратах, регулярно забезпечує дітей всім необхідним, а саме купляв мобільні телефони, планшети, одяг та продукти , які передавав своїми родичами, та знайомими а також регулярно висилав чималі кошти для лікування дочки [PERSON] . Позивачка в свою чергу робила все для того, що відповідач не міг спілкуватись із дітьми, змінювала номера мобільних телефонів та чинила інші перешкоди. Позовні вимоги вважає безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Представник третьої особи служби у справах дітей Рогатинської райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, щодо прийняття рішення по суті в справі покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Частиною 2 ст. 155 СК України, зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Сторони в справі не перебували в шлюбі. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачкою в підставу заявлених позовних вимог вказано, що відповідачем не виконується рішення про стягнення аліментів і аліменти ним не сплачуються. Викладене спростовується долученою до матеріалів справи довідкою Косівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області за № 8018/12.6-26 від 14.06.2019 року (а.с.58) з якої вбачається, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист №2/0912/184/12 від 21.03.2012 року виданий Рогатинським районним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів в розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину на утримання дочки [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] - [INFO] до досягнення ними повноліття. Станом на 14.06.2019 року аліменти нараховано в сумі 87500 грн , сплачено 217294,76 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач в справі доводиться їй сином. Час від часу її син виїжджає за кордон на заробітки, щоб мати змогу утримувати та надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Їй добре відомо, що [PERSON] по приїзду додому навідувався до дітей та приймав участь у їх вихованні. Позивачка стала перешкоджати її сину у спілкуванні з дітьми та звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів а в 2013 році вже подавала позов про позбавлення його батьківських прав. Заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] ніколи не мав і на даний час сплатив в значно більшому розмірі ніж визначено рішенням суду а позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав було залишено без розгляду. Протягом останніх років позивачка забороняє під різними способами в спілкуванні батька так і їй як бабусі з дітьми. Коли дочка відповідача [PERSON] захворіла в 2016 році [PERSON] одразу покинув роботу та приїхав, брав посильну участь у лікуванні дитини та забрав до себе додому в м.Косів меншу дочку [PERSON] , яка навчалась в Косівській ЗОШ. Її син змушений був знову поїхати на роботу за кордон, щоб мати можливість надавати матеріальну допомогу дітям, окрім того він постійно контролював процес лікування дочки [PERSON] , спілкувався із лікарями а також висилав необхідні дороговартісні медикаменти . На даний час здоров`я дитини пішло на покращення. Особисто вона та її, нині вже покійний син [PERSON] із своєю дружиною постійно передавали сім`ї позивачки матеріальні кошти, подарунки, продукти харчування , одяг та інші речі які передавав [PERSON] для своїх дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач в справі доводиться рідним братом її покійного чоловіка [PERSON] та їй добре відомо про обставини справи. Так, відповідач, [PERSON] являється батьком двох дітей - дочок [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку із необхідністю заробляти кошти за для утримання дітей та їх нормального розвитку [PERSON] змушений перебувати на роботі за кордоном. Раніше, ще в 2013 році позивачка вже подавала на розгляд суду позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] , внаслідок чого особисто вона із своїм чоловіком їздили в м.Рогатин, де до органу опіки і піклування Рогатинської РДА подавали докази на спростування наданої позивачкою інформації щодо ухилення батька від участі в утриманні та вихованні дітей, в результаті чого комісією було прийнято висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав після чого [PERSON] до суду подала заяву про залишення такого позову без розгляду. Їй добре відомо, що відповідач в справі постійно допомагав дітям та піклувався про них, купляв іграшки, телефони, планшети, які передавав із-за кордону. Допомагав і на даний час допомагає забезпеченням дітей одягом, продуктами харчування. Мав можливість спілкування із дочками тільки через соцмережі так як позивачка періодично змінювала їх номера мобільних телефонів таким чином не надаючи можливості у нормальному спілкуванні. В 2016 році дочка відповідача [PERSON] захворіла на онкологічне захворювання та довідавшись про це [PERSON] одразу ж приїхав, надавав чималу матеріальну допомогу на лікування дитини, особисто із нею їздив для дослідження аналізів та на час хвороби [PERSON] забрав до себе в м.Косів меншу дочку [PERSON] , яка проживала деякий час в м.Косові та відвідувала школу. Через відсутність можливості заробляти кошти для нормального розвитку та утримання дітей за місцем проживання, відповідач змушений був знову поїхати за кордон , де працює за контрактом, та постійно надає чималу матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, на їх розвиток та оздоровлення. В судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що протягом досить довгого періоду з батьком разом не проживають, та не спілкуються. Раніше спілкувалися із батьком «по скайпу» однак на даний час такої змоги немає. Батько не навідувався до школи, де вони навчаються, раніше передавав їм мобільні телефони, планшети та інші речі. При наявності можливості вони не заперечували б в спілкуванні із батьком. Таким чином вислухавши пояснення свідків, допитаних в ході судового розгляду та пояснень неповнолітніх дітей, яких заслухано за клопотанням позивачки-їх матері, в присутності представника органу опіки і піклування Косівської РДА Терьохіної Т., суд приходить до висновку, що фактично відповідач в справі, [PERSON] не допускав умисної винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Саме за для можливості нормального забезпечення та утримання своїх дітей відповідач змушений працювати за кордоном, в наслідок чого останній має можливість для надання матеріальної допомоги дітям на їх утримання, нормальних розвиток та нормальний їх розвиток і рівень проживання. А також відповідач брав і бере чималу участь в наданні матеріальних коштів необхідних для забезпечення лікування дочки [PERSON] . Не може залишитись поза увагою суду той факт, що позивачка чинить перешкоди відповідачу [PERSON] в його можливості спілкування із дітьми, а саме періодично змінює номера мобільних телефонів дітей а також забороняє дітям спілкуватись із ним. Ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 даного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що вони проживають в м.Рогатин та добре знають обидвох сторін. Їм відомо, що через особисту неприязнь позивачки по відношенню до [PERSON] , батька їх дітей, остання забороняє дітям спілкуватись із їх батьком. В період з 2013 року вони періодично доставляли своїм автомобілем передачі із м.Косів від відповідача, та його матері [PERSON] до позивачки [PERSON] , а саме це були і подарунки і продукти харчування і інші речі. Були випадки, що позивачка знаючи наперед про приїзд батька - [PERSON] та його матері [PERSON] , на День народження до дітей умисно відвозила їх із м.Рогатин, не бажаючи надавати можливість в спілкуванні. Особисто вони передавали від відповідача дітям мобільні телефони та планшети, бачили як діти раділи а натомість позивачка говорила та запевняла їх, що не дозволить щоб діти спілкувались із [PERSON] . До матеріалів справи позивачкою в підтвердження заявлених позовних вимог долучено довідку Рогатинської гімназії ім.Володимира Великого за № 42 від 06.05.2019 року та довідку Рогатинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 за № 56 від 06.05.2019 року про те, що вихованням [PERSON] та [PERSON] займається мати , батько дітей у школу не приходить, батьківські збори не відвідує. А також позивачкою долучено рішення № 15 від 02.04.2019 року комісії з питань захисту прав дітей Рогатинської РДА (а.с.4), яким вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , жит. М [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Суд звертає увагу, що вищевказані довідки навчальних закладів, не свідчать про умисне ухилення батька від участі у вихованні дітей так як останній перебуває за межами України на роботі, що є поважною причиною його відсутності та неможливості відвідувати батьківські збори. Також суд вважає, що не є доказом підставності заявлених позовних вимог, рішення комісії з питань захисту прав дітей Рогатинської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, так як у вказаному рішенні відсутні дані щодо виклику на засідання комісії органу опіки та піклування відповідача, надання ним пояснень при розгляді заяви про надання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав в разі присутності на комісії. Таким чином відповідач [PERSON] взагалі не знав і не міг знати про розгляд комісією з питань захисту прав дітей питання про позбавлення його батьківських прав, а тому позбавлений був можливості надати пояснення, та представити письмові докази в заперечення фактів викладених [PERSON] в наслідок чого було прийнято передчасне рішення за № 15 від 02.04.2019 року. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Така позиція суду кореспондується із правовою позицією висловленою в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Крім цього, Європейський суд з прав людини у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З долучених до матеріалів справи відповідачем та досліджених судом доказів, зокрема товарних чеків, поштових квитанцій та накладних вбачається, що [PERSON] вживав заходи до забезпечення належних та безпечних умов проживання та зростання своїх дітей, цікавився постійно їх розвитком та здоров`ям. На переконання суду, встановлені обставини а саме невідвідування відповідачем навчальних закладів та батьківських зборів, не доводять перед судом факту умисного систематичного нехтування [PERSON] своїми обов`язками по відношенню до дітей внаслідок його винної поведінки, оскільки встановлено, що такі обставини виникли внаслідок необхідності відповідача перебування на роботі за кордоном за для забезпечення нормального матеріального становища своїх дітей. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідач постійно цікавився через своїх родичів, знайомих та цікавиться і в даний час, подальшою долею дітей, їх розвитком, здоров`ям , проявляє бажання своєї участі у вихованні дітей та спілкуванні із ними, однак не має такої можливості так як позивачка забороняє дітям спілкуватись із батьком . Вказаний факт підтверджується рішенням № 14 від 29.04.2013 року комісією з питань захисту прав дітей Рогатинської РДА, яким було вирішено вважати доцільною участь [PERSON] у вихованні малолітніх дочок та вирішено зобов`язати [PERSON] не перешкоджати батькові [PERSON] у вихованні та утриманні дочок. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. А тому, суд вважає, що позивачкою не доведено на даний час необхідності застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав щодо його дітей, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з позивачки в справі слід стягнути неоплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 164-166 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved