Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" на свою користь суму недовиплаченого страхового відшкодування у розмірі 53284,49 грн., з яких: 13724,09 грн. - відшкодування шкоди пов'язаної з лікуванням; 35920,64 грн. - відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності; 3639,76 грн. - відшкодування пов'язаної із заподіяною моральною шкодою. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 06 січня 2016 року близько 17.00 годин по пр. Перемоги у м. Кам'янському (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області на нього здійснено наїзд автомобілем [NUMBER] (застрахованим у ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний"), внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження. Після цього, 23.01.2017 року позивачем було подано на адресу страховика ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування у сумі 76 434,89 грн. Проте, за результатами розгляду вкаханих документів відповідач перерахував йому часткове страхове відшкодування у сумі 31675,75 грн. З цих підстав вважає, що відповідач не сплатив на його користь наступні суми страхового відшкодування: 13724,09 грн. - відшкодування шкоди пов'язаної з лікуванням; 35920,64 грн. - відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, обрахованої позивачем за період з 06.01.2016р. по 25.08.2016р. з розрахунку 232 дні помножених на 229,67 грн. середньоденної заробітної плати; 3639,76 грн. - відшкодування пов'язаної із заподіяною моральною шкодою. Крім цього, з вини відповідача він вимушений був нести витрати по оплаті вартості послуг за надання йому правової допомоги, що становить 5000 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на його користь. 13.11.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду. 10.01.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі через їх необгрунтованість. Також до відзиву відповідачем додані завірені копії документів щодо підстав, розрахунку та розміру виплаченої позивачу суми страхового відшкодування (а.с. 81-84, 85-95). У звязку з набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 15 січня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений судом строк до суду від позивача не надійшло відповіді на відзив, в той час як відзив на позов відповідачем своєчасно направлений відповідачем на адресу позивача згідно поштової квитанції Укрпошта Донецька дирекція ЦПЗ № 7 - 04.01.2018 р. (а.с. 80а). Сторони в судове засідання викликались, однак не з'являлись, клопотань про розгляд справи з участю (викликом) сторін, до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що 06 січня 2016 року близько 17.00 годин по пр. Перемоги у м. Кам'янському (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області на пішохіда [PERSON] було здійснено наїзд автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], відповідальність якого була застрахована у ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" на підставі страхового полісу № АЕ/3540412 від 30.12.2015 року, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 23.01.2017 року (а.с. 10), страховим полісом ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" № АЕ/3540412 (а.с. 85), постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року (а.с.90-93). В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої треті правої гомілки зі зміщенням, закритий виростковий перелом верхньої треті лівої гомілки зі зміщенням, ушиб голови, множинні зсадини тіла, що підтверджується випискою № 133 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КЗ "ДМЛШМД" ДОР від 01.03.2016 року (а.с. 36-37). Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року складеної старшим слідчим СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції [PERSON] кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016040160000005 від 07.01.2016 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 90-93). Як вбачається із заяви [PERSON] на ім'я старшого слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції [PERSON] (а.с. 88-89) позивач повідомив про відшкодування йому в повному обсязі матеріальної і моральної шкоди водієм [PERSON], до якого претензій матеріального і морального характеру позивач не має та просив закрити відносно [PERSON] кримінального провадження за ст. 286 КК України. Протягом 2016 року після ДТП позивач лікувався у медичних закладах міста Кам'янського та з 22.08.2016 року, згідно довідки до акту МСЕК № 396545, позивачу було встановлено третю групу інвалідності (а.с. 18, 31-35). Період тимчасової непрацездатності [PERSON] тривав з 06 січня 2016 року до 22 серпня 2016 року. З часу встановлення інвалідності, а саме з 22.08.2016р., розпочався період стійкої втрати працездатності позивача, що знаходиться у причиному зв'язку з ДТП, яке сталося 06 січня 2016 року близько 17.00 годин по пр. Перемоги у м. Кам'янському. Станом на 28.04.2017 року, за заявою позивача відповідачем здійснено [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 31675,75 грн., яка складається з наступного: 5787,60 грн. - шкода пов'язана з лікуванням (з урахуванням 5% моральної шкоди); 8525,35 грн. - шкода пов'язана з тимчасовою втратою працездатності (з урахуванням 5% моральної шкоди); 17362,80 грн. - шкода пов'язана з постійною втратою працездатності (з урахуванням 5% моральної шкоди), що підтверджується листом та калькуляцією СК АСКО ДС (а.с.14, 15). Зазначені обставини сторонами не оспорювались та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами поданими сторонами. Як вбачається з вищенаведених медичних документів доданих позивачем до позову, внаслідок ушкодження здоровя [PERSON]М дійсно тимчасово втратив загальну та професійну працездатність у період з 06.01.2016 року до 22.08.2016 року, а з 22.08.2016 року отримав й стійку втрату працездатності, але відсотковий розмір втрати працездатності позивачем не вказано і судом згідно матеріалів справи не надалось можливим встановити. Крім цього, за наданими позивачем ксерокопіями квитанцій з різних аптек за різний період, неможливо встановити реальний розмір вартості лікування позивача, оскільки жодного разу позивач до суду не з'явився, всі поштові конверти суду на адресу позивача повертаються за закінченням терміну зберігання, оригінали квитанцій до позову не надано, більшість ксерокопій квитанцій надані нечитаємої якості та за матеріалами справи відсутні будь-які документи, рецепти, листи медичних закладів щодо списку призначених або рекомендованих позивачу ліків на лікування отриманих ним ушкоджень здоров'я внаслідок ДТП, що унеможливило встановити в судовому засіданні розмір вартості лікування позивача у вказаний в позові період. Як вбачається з відзиву відповідача та доданих до нього документів (а.с. 81-94), 18.01.2016 року позивачу була відшкодована матеріальна та моральна шкода на суму 31675,75 грн., яка складається з наступного: 5787,60 грн. - шкода пов'язана з лікуванням; 8525,35 грн. - шкода пов'язана з тимчасовою втратою працездатності; 17362,80 грн. - шкода пов'язана з постійною втратою працездатності. Також, позивачу була сплачена моральна шкода в сумі 1508,37 грн., яка обчислена відповідачем наступним чином: витрати на лікування в сумі 5 512 грн. х 5% = 275,60 грн.; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності в сумі 8119,38 грн. х 5%= 405,97 грн.; шкода, пов'язана зі стійкою втратою працездатності в сумі 16 536 грн. х 5% = 826,80 грн. Здійснення виплати страхового відшкодування було здійснено на користь [PERSON], який діяв в інтересах позивача на підставі довіреності НВО 125528, що також підтверджується заявою позивача про виплату страхового відшкодування і повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду датованими 23.01.2017 року. Після отримання заяви про виплату страхового відшкодування ПрАТ "СК АСКО ДС виплатило на користь представника позивача відшкодування витрат на лікування в розмірі 5512,00 грн., що були підтверджені закладом охорони здоров'я. Так, виписка №133 з медичної карти амбулаторного хворого та виписаний епікриз № 2557 містили відомості про те, що лікарі призначали позивачу певні медикаменти та лікарські засоби, саме за придбання цих препаратів і було сплачено страхове відшкодування в сумі 5 512,00 грн. Крім цього, відповідач вказує, що до позову також додано інші розрахункові документи про придбання певних медикаментів, але необхідність їх покупки не обумовлена тим, що їх позивачу призначав лікар. В якості відшкодування шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності, ПрАТ "СК АСКО ДС сплатило 16 536 грн., які визначено на підставі п.26.2., 26.3 ст. 26 Закону №1961, за яким мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Так, з довідки про доходи позивача за період з 09.2015 року по 03.2016 року вбачається, що з вересня 2015 року до 06.01.2016 року середній заробіток позивача складав менше мінімальної заробітної плати, а тому було сплачено 16 536 грн. (1378 грн.*12), як це передбачено приписами п.26.2., 26.3 ст. 26 Закону №1961. Вмоги позивача про стягнення моральної шкоди, у своємі відзиві на позов, відповідач також вважає безпідставними, оскільки позивач посилається на приписи статті Закону № 1961, яка діяла до 05.02.2013 року, при цьому договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/3540412 було укладено 25.12.2015 року, а норма статті 26-1 Закону №1961, яка діяла на час укладання договору (та діє на цей час), передбачає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Як встановлено судом, згідно тексту позовної заяви позивач просить стягнути на його користь у відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності за період з 06.01.2016 року по 25.08.2016 року, що обраховано позивачем в кількості 232 дня (а.с. 6), в той час як у період з 06.01.2016 року по 22.08.2016 року позивач мав лише тимчасову втрату працездатності, а стійку втрату працездатності ним було отримано після встановлення інвалідності (22.08.2016р.). Отже, при пред'явленні позову позивачем не враховано норми Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 9 квітня 2008 року № 189 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 року за № 589/15280), згідно якого тимчасова непрацездатність це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності (п. 1.3). Надані позивачем ксерокопія трудової книжки (а.с. 20-23), довідки про доходи (а.с. 24-25), довідка з індивідуальними відомостями про застроховану особу видані Дніпродзержинським об'єднаним УПФУ (а.с. 26-30) не підтверджують обставини втрати позивачем працездатності під час лікування після ДТП, а тому не приймаються судом до уваги, оскільки не відносяться до предмету доказування в даній справі. Таким чином, на підставі наданих позивачем товарних чеків і квитанцій сумнівного походження, достовірність і обгрунтованість яких не встановлена в судому засіданні, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх та обєктивних доказів щодо понесення [PERSON] заявлених ним в позові матеріальних збитків, які знаходяться у прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою. Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний звязок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. При цьому на потерпілого покладається обовязок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, повязану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Як передбачено ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В силу ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. З положень п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; шкода, повязана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону № 1961-ІV). Відповідно до абз. 1,2 п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІV, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Як передбачено ст. 25 Закону № 1961-ІV, у звязку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоровя час втрати працездатності. Зокрема, для непрацюючої повнолітньої особи допомога оцінюється у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. В силу п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-ІV шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення ІІІ групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Згідно зі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. За таких обставин суд вважає, що позивач не вірно розрахував період стійкої втрати працездатності, який виник не до, а після встановлення позивачу інвалідності, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинно-наслідкового звязку між заявленими у позові матеріальними збитками та ДТП за вказаних обставин, і не доведено розмір понесених ним витрат на лікування, у зв'язку з чим, виходячи з принципу диспозитивності, заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. З цих підстав, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та про стягнення компенсації витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди.

Outcome: dismissed