Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до ТОВ «Відродження» та просив постановити рішення, яким стягнути з останнього на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні мені у сумі 6134 грн. 60 коп.;середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати починаючи з 24 січня 2013 року по день проведення остаточного розрахунку та на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді. У червні 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні у сумі 6134 грн. 60 коп. за період з 04.01.2014 року,05.01.2014 року, 07.01.2014 року, 11.01.2014 року, 12.01.2014 року; стягнути заборгованість з виплати заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні за період роботи у встановлені розпорядженням директора ТОВ « Відродження» вихідних днів на підприємстві, а саме :03.01.,06.01.,09.01.,10.01.2014 року у сумі 3067грн.30 коп.; стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати , починаючи з 24 січня 2013 року по день проведення остаточного розрахунку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. 25 листопада 2013 року відповідаю до наказу № 101- ос він був прийнятий на посаду виконавчого директора в керівний апарат управління виробничого департаменту товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» за переведенням з ПрАТ «Колос». Про що свідчить запис у моїй трудовій книжці № 42 від 25.11.2013 року. У зв'язку із розбіжностями у поглядах на те, яким шляхом потрібно вести роботу на даному підприємстві між ним та директором ТОВ «Відродження» було досягнуто згоди про те, що за угодою сторін буде розіривано трудовий договір, укладений між ним та відповідачем. 24.01.2014 року він надав заяву про звільнення його з посади на підставі п. 1 ст 36 КЗпП України і в той же день директором ТОВ «Відродження» Логвіним А.О. було видано наказ № 3-ос про його звільнення з займаної посади з 24.01.2014 р. В цей же день він отримав трудову книжку та отримав належні йому кошти за відпрацьований час у січні місяці. Але відповідно до розрахункового листа ним було встановлено той факт, що відповідач не нарахував та не виплатив у день звільнення усі належні йому до виплати кошти. Так, відповідно до розпорядження № 17 від 25.12.2013 року у зв'язку із відсутністю сировини та неможливості проведення робіт щодо її придбання у новорічні свята директором підприємства ТОВ «Відродження» було прийнято рішення щодо зупинки виробничого процесу з 31 грудня 2013 року по 13 січня 2014 року працювати за встановленим цим же розпорядженням графіком. Поряд із цим на нього було покладено обов'язок на період вихідних та святкових днів забезпечити чергування керівників структурних підрозділів, про що видати розпорядження та ознайомити усіх причетних до цього розпорядження осіб під підпис. Це розпорядження було доведено під розпис до [PERSON] та [PERSON] та сканкопія зазначеного розпорядження була передана шляхом електронної пошти до головного офісу ТОВ «Відродження» у м. Одесу директору ТОВ «Відродження». Жодних зауважень щодо видання розпорядження, згідно із яким він визначив себе черговим майже на всі святкові та неробочі дні від директора ТОВ «Відродження» не надходило, воно не оскаржувалось і було виконано в повному обсязі. При цьому він кожного дня з 02 січня 2014 р. по 17 січня 2014 року включно працював без вихідних, приходив на роботу та виконував свої безпосередні обов'язки за посадою, також здійснював керівництво усіма ремонтними роботами, які в цей час проводилися на виробничій дільниці ТОВ «Відродження». При звільненні з посади виконавчого директора ТОВ «Відродження» згідно розрахункового листа за січень 2013 року йому було виплачено наступні виплати: - оклад за 15 днів; - компенсацію за 4 дні відпустки; - персональну надбавку; - премію з фонду заробітної плати. Більше жодних виплат у розрахунковий листок за січень не було включено, що підтверджує той факт, що йому не було виплачено заробітну плату за той час, шо був нім відпрацьований у вихідні та святкові дні. 3 наказу про звільнення від 24.01.2014 р. № 3-ос вбачається, що його, [PERSON], було звільнено з 24.01.2014 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підставою звільнення є угода сторін та його заява від 24.01.2014 року. 3 тексту наказу вбачається, що його було звільнено з єдиною компенсаційною виплатою - компенсацією за невикористані дні відпустки. Датою звільнення є дата подання ним зави про звільнення - тобто дата звільнення не була перенесена на ту кількість днів, на яку він мав право, як на відгули, відповідно до розпорядження за роботу у вихідні та святкові дні З викладеного вбачається, що при звільненні з ТОВ «Відродження» зі ним не було проведено остаточного розрахунку, оскільки йому не було виплачено компенсацію за відпрацьовані ним 5 днів у святкові та вихідні дні. Відповідно до ст. 71 КЗпП України робота у вихідні дні забороняється. При цьому залучення працівників до роботи у вихідні дні може провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Саме на підставі такого розпорядження мною і іншими працівниками ТОВ «Відродження» і проводилася робота у святкові та вихідні дні. Вважає , що директор ТОВ «Відродження» при його звільненні не дотримався іншої норми трудового законодавства. А саме , відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оскільки він не подавав заяви щодо надання йому 5 днів відпочинку за роботу у вихідні та святковий дні, роботодавець при остаточному розрахунку зі ним при його звільненні був повинен здійснити нарахування йому виплати за роботу у ці дні та здійснити її виплату. Оплата за роботу у вихідний день роботодавець повинен був обчислити за правилами статті 107 КЗпП, а саме у подвійному розмірі. З огляду на те, що згідно довідки про отриману ним за час роботи на ТОВ «Відродження» заробітної плати, його середньоденний заробіток становить 613 грн.46 коп. на даний час за ТОВ «Відродження» рахується заборгованість йому, [PERSON] ,у сумі 6134 грн. 60к., ( 5 днів роботи у святкові та вихідні дні множимо на середньоденний заробіток 613,46 грн. та множимо цю суму на 2- подвійний розмір). У зв'язку з тим, що йому , як вважає позивач, відповідач не виплатив усі належні йому суми у строки, зазначені у ст.116 КЗоТ України, то вважає, що відповідач зобов'язаний виплати йому відповідно до ст.117 КЗоТ України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі, яка згідно останнього розрахунку, складає 144 163,10 коп. (235 днів з 24 січня по 15 вересня 2014 року включно помножити на середній заробіток 613,46 грн.) У судове засідання позивач та його представник не з'явились, позивач надав суду письмові пояснення на заперечення відповідача та просив суд розглянути справу за його відсутність, оскільки перебуває за межами України ( т.1 а.с.217-225). Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала суду письмові заперечення та доповнення до них з додатками( т.1 а.с.48-55,56-106;109-122,123-175),просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити , посилаючись на те, що ТОВ» Відродження» не порушувало по відношенню до [PERSON] норм чинного трудового законодавства, а вимоги позивача є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та є незаконними. Суд, вислухавши представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази, приходить до висновку,що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні позивач, [PERSON], згідно наказу № 101- ос від 25 листопада 2013 року був прийнятий на посаду виконавчого директора в керівний апарат управління виробничого департаменту Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДРОДЖЕННЯ» за переведенням з ПрАТ «Колос»( а.с.67). Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, посада виконавчого директора була спеціально введена до штатного розкладу ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» за погодженням з власниками підприємства, фактично за бажанням гр.. [PERSON] До моменту прийняття гр.. [PERSON] на роботу до ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» у штаті підприємства посада виконавчого директора була відсутня. При цьому однією з основних підстав та метою запрошення [PERSON] до ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» стала необхідність ефективної організації, налагодження, тощо роботи виробничого комплексу ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», розташованого в смт Голованівськ Кіровоградської області, в якомога стислі терміни. Наміри, цілі та умови сторін щодо співпраці між [PERSON] та ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» обговорювалось та були визначені під час перемовин між власниками компанії та [PERSON] З огляду на той факт, що громадянин [PERSON] разом з дружиною залишив попереднє місце роботи та місце постійного проживання у м. Харкові та переїхав до смт Голованівськ Кіровоградської області для роботи у ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», можливо зробити висновок що умови запропоновані [PERSON] власниками ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» були досить вигідними. 24.01.2014 року на підставі заяви [PERSON], згідно наказу № 3-ос, між ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» та [PERSON] було припинено трудовий договір за п. 1 ст 36 КЗпП України (за угодою сторін). У відповідності ст.. 116 КЗпП України в день звільнення [PERSON] сплачено всі належні при звільненні кошти. Так згідно розрахункового листка гр.. [PERSON] при звільненні було нараховано всього 16 489,84 грн., у т.ч.: - тариф/оклад - 3 750,00 грн. за відпрацьований час у січні місяці (15 роб. дні) - компенсація за невикористану відпустку - 2 504,84 грн. (4 дні) - персональна доплата - 6 235,00 грн. - премія - 4 000,00 грн. та сплачено (за вирахуванням передбачених утримань, що відображені у відповідній розрахунково-платіжній відомості за січень 2014р. (копія надається) всього 13 437,45 грн. (а.с.128-129). Оплата була проведена вчасно та у повному обсязі через банківську установу що підтверджується відповідною відомістю на виплату грошей №ВЗ-0000017( а.с.76-77) З Як вбачається з табелю обліку робочого часу (копія міститься в матеріалах справи), що підтверджується також самим Позивачем у позовній заяві, [PERSON] безпосередньо працював: 03, 06, 08, 09, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24 січня 2014р. тобто кількість відпрацьованих робочих днів у січні становила 15 робочих днів. Оплата [PERSON] була здійснена із розрахунку кількості відпрацьованих робочих днів у січні 2014р. на підставі табелю обліку робочого часу. Зазначена кількість робочих днів відображена також у відповідному розрахунковому листку з яким був ознайомлений [PERSON] в день звільнення. Будь-які заперечення щодо кількості відпрацьованих днів (годин) та відповідно розміру оплати за відпрацьований час з боку [PERSON] були відсутні на час ознайомлення. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Будь-яких спірних питань та жодних заперечень щодо кількості робочих днів та відповідно оплати за відпрацьований час [PERSON] не заявлялось, що підтверджується його підписом без будь-яких зауважень у розрахунковому листку та наказі про звільнення (а.с.80). На виконання приписів ст.. 47 КЗпП України в день звільнення (24.01.2014р.), [PERSON] було видано трудову книжку, що підтверджується його підписом у відповідному журналі. Відмовляючи позивачу у задоволенні його вимог про стягнення з ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» заборгованості з виплати заробітної плати у вихідні та святкові дні у сумі 6134,60 грн. за період чергувань 04.01.2014р., 05.01.2014р. 07.01.2014р., 11.01.2014р., 12.01.2014р. суд виходив з наступного. Відповідно норм трудового права робочий час - це встановлений законом час, який працівники, відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку,зобов'язані використовувати виключно для виробничої роботи та виконання службових обов'язків для підприємства. Отже, в сучасний період правове регулювання залучення працівників до чергування здійснюється постановою Секретаріату ВЦРПС від 02.04.54 р. N 233 "Про чергування на підприємствах і в установах" (надалі - Постанова №233), яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР" від 12.09.91 р. N 1545 в частині, яка не врегульована законодавством України. Відповідно до Постанови №233, чергування працівників після закінчення робочого дня, у вихідні та святкові дні можуть запроваджуватись у виняткових випадках і лише за погодженням з профспілковим органом. Чергування полягає в обов'язку працівника знаходитися на визначеному роботодавцем робочому місці (як безпосередньо на роботі так і вдома) з метою вирішення невідкладних питань, не пов'язаних з трудовими обов'язками цього працівника, а також передачі інформації. При цьому не допускається залучення працівників до чергування частіше одного разу на місяць. Тривалість чергування або роботи разом із чергуванням не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу. Якщо ж працівник залучається до чергування у вихідний чи святковий день, йому повинен бути наданий відгул протягом найближчих 10 днів. Тривалість відгулу повинна дорівнювати тривалості чергування. Графік чергування затверджується роботодавцем за погодженням з профспілковим органом. Залучення працівників до чергування провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають передбачатися дні відпочинку, що надаються працівникам за чергування. Отже, чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються. Зазначена позиція підтверджується у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 2 квітня 2010 року № 89/13/116-10. Таким чином, ані у Постанові № 233, ані у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 2 квітня 2010 року взагалі не йдеться про оплату праці за чергування як за робочий час. Підсумовуючи вказане, можливо зробити висновок, що питання віднесення чергування до робочого часу (повністю або частково) та відповідно оплатою за чергування можливо вирішувати лише локальними нормативними актами підприємства (організації, установи, тощо), зокрема наприклад відповідним, положенням, інструкцією та/або наказом, тощо. Як встановлено у судовому засіданні ТОВ"ВІДРОДЖЕННЯ» не видавався наказ щодо здійснення чергувань визначеними співробітниками в період з 01.01.2014р. по 12.01.2014р., складений відповідно до встановлених норм, яким зокрема передбачена грошова компенсація за час чергування. Дійсно, 25.12.2013 року, у зв'язку з «отсутствием заготовленнях объемов сырья и невозможности проведения в период новогодних и рождественских праздников, мы вынуждены пристановить процесс переработки семян подсолнечника по 13 января 2014г»…з вказівкою щодо організації відповідних графіків роботи різних структурних підрозділів директором ТОВ "ВІДРОДЖЕННЯ», на електронну адресу Виконавчого директора [PERSON] було направлено проект Розпорядження №17 від 25.12.2013 року. Розпорядженням №17 від 25.12.2013 року передбачено також видання наказу про графік чергування керівників структурних підрозділів, проте право підпису наказів, як вбачається із Статуту Відповідача (п.9.3.5.6. Статуту) надано безпосередньо виконавчому органу, яким є Директор (п. 9.3.1.Статуту). Таким чином, з вказаного Розпорядження №17 від 25.12.2013 року, випливає, що на останнього було покладено фактично організація відповідного графіку роботи керівного та інженерно-технічного складу на період зупинки процесу переробки сировини (підтверджується самим Позивачем у позовній заяві), але ніяк не видання розпорядження щодо затвердження графіку чергування. Як вважає позивач, власноруч підписаний графік чергування співробітників і є- «розпорядження». Але, з огляду на загальновстановлені правила діловодства, вказаний текст - «розпорядження» на який посилається Позивач, не може вважатись розпорядчим документом підприємства в належному розумінні. Доказів того, що сканкопія зазначеного розпорядження (мається на увазі текст за підписом Виконавчого директора [PERSON] щодо встановлення чергування) «була передана шляхом електронної пошти до головного офісу ТОВ «Відродження» у м. Одесу директору ТОВ «Відродження» позивач не надав, навпаки ні на електронну адресу директора, ні на електронну адресу референта директора, сканованої копії вказаного «розпорядження» не надходило, що підтверджено роздруківками листування з відповідних електронних скриньок. Позивачу неодноразово було зазначено директором на відсутність необхідності присутності [PERSON] на виробництві у відповідний період січня. Крім того, як встановлено у суді, під час проведення виробничої наради Директора на виробництві в останню неділю 2013 року, виконавчим директором [PERSON] було надано на розгляд проект графіку чергування на січень 2014 року, однак даний проект не було затверджено Директором в силу об'єктивних обставин, зокрема: - проект даного графіку був складений з порушенням КЗпП України, у т.ч. залучення особи що має знаходитись у відпустці та/або однієї особи декілька днів поспіль, - підприємство не проводило виробничу діяльність в обумовлений проектом графіка чергування час, тому ніякої потреби в чергуванні вказаних співробітників безпосередньо на виробництві не було, - графіком роботи на січень 2014 року було передбачено вихід інших профільних спеціалістів на початку січня 2014 року, в тому числі й начальника охорони. - необґрунтованістю залучення до чергування згідно запропонованого графіку самого виконавчого директора. Таким чином, в подальшому, враховуючи відсутність об'єктивної доцільності та інші об'єктивні обставини, наказу про затвердження графіку чергування по товариству та/або залучення працівників до чергування, відповідно директором ТОВ "ВІДРОДЖЕННЯ» не видавалось. Отже, з огляду на зазначене, текст за підписом Виконавчого директора [PERSON] або «розпорядження», як його вважає сам Позивач та на яке посилається в своїх позовних вимогах складено ним з грубим порушенням приписів чинного трудового законодавства України (у т.ч. приписів Постанови №233, щодо заборони залучення працівника до чергування більше ніж 1 раз на місяць (сам себе Позивач призначив черговим практично поспіль 5 днів та 7днів загалом не те що в один місяць, а протягом 10 днів місяця) та щодо залучення працівників до чергування за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця (вбачається що наприклад по відношенню до посади виконавчого директора це мала б бути вищестояща посадова особа - Директор) в якому мають передбачатися дні відпочинку, що надаються працівникам за чергування, в розпорядженні не вказано безпосередньо де здійснюється чергування, безпідставне призначення чергувальним по підприємству [PERSON] в період його знаходження у відпустці та враховуючи що 02 січня 2014р. на виробництві весь час був присутній на робочому місці начальник служби охорони - [PERSON], тощо);з перевищенням своїх повноважень (з огляду на нормативні документи, у т.ч. установчі, а вбачається що наприклад накази (яким повинно було бути затверджено графік чергування згідно у т.ч. розпорядження №17 від 25.12.2014р.) по товариству має право підписувати Директор товариства, якщо він не уповноважив на це іншу особу):не є нормативно-розпорядчим документом підприємства нам ньому відсутні будь-які належні реквізити нормативно-розпорядчого документу подібного характеру (дата, реєстрація, тощо), таким чином вказане «розпорядження про чергування» як неналежний організаційно-розпорядчий документ підприємства, не може спричиняти будь-які правові наслідки для кола визначених осіб. Директором ТОВ"ВІДРОДЖЕННЯ» Наказу (розпорядження), щодо залучення до чергувань відповідних співробітників ТОВ"ВІДРОДЖЕННЯ» в період з 01.01.2014р. по 12.01.2014р. не видавалось. Крім того, включення до графіку чергування 04, 11 (суботи) та 05, 12 січня 2014р. (неділі) взагалі безпідставно та незрозуміло, оскільки зазначені дні є просто звичайними вихідними днями, в які чергування на підприємстві зазвичай не здійснюється. Крім того, з огляду на електронну переписку між директором та виконавчим директором (роздруківка надається), з приводу питання організації роботи на період зупинення виробництва у визначений період січня, питання чергування до 08 січня взагалі не підіймалось. Вказані факти та відсутність позивача у вказані ним дні чергувань за його же розпорядженням підтвердили у судовому засіданні свідки, працівники ТОВ «Відродження», а саме : [PERSON], який на той час був директором ТОВ « Відродження»; [PERSON] - начальник цеху зерносховища; [PERSON]- начальник масло пресового цеху; [PERSON] колишній працівник; [PERSON]- начальник служби безпеки ТОВ «Відродження». Що стосується вимог Позивача щодо стягнення з ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» заборгованість з виплати заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні у сумі 3067,30 грн. за період роботи у встановлені розпорядженням директора ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» вихідні дні на підприємстві, а саме 03.01.2014р., 06.01.2014р. 08.01.2014р., 09.01.2014р., 10.01.2014р. ,суд вважає ,що вони також не підмагають задоволенню, оскільки КЗпП України передбачає відпочинок за такими категоріями днів: вихідним (звичайним дням відпочинку від роботи), неробочим (до них відносяться всі релігійні свята, перераховані в ст. 73 КЗпП України) і святковим (державні свята, які також визначені у ст. 73 КЗпП України). Частиною 4 статті 67 КЗпП передбачено, що з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів, а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Судом встановлено, що ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» не видавався наказ про перенесення вихідних та робочих дів в період новорічних свят 2014р. Підприємство працювало за календарем, згідно затвердженого графіку-календаря на перше півріччя 2014р. Таким чином, святковими днями були 01 та 07 січня 2014р. Вихідні дні в січні 2014р. встановлені графіками виходу на роботу відповідних співробітників. Загальним вихідним днем ??є неділя. На підприємствах, де встановлено 5-денний робочий тиждень, другий вихідний день визначається графіком роботи підприємства, і, як правило, має надаватися підряд із загальним вихідним. У більшості випадків другим вихідним днем ??є субота або понеділок. Вихідні дні на безперервно діючих підприємствах (в т. ч. на вантажно-розвантажувальних роботах, пов'язаних з роботою транспорту) надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змін (ст. 69 КЗпП України). На перелічених вище підприємствах вихідні дні працівникам надаються згідно з графіками роботи (змінності) таким чином, щоб працівники могли щотижня використовувати, як правило, два вихідних дні. При цьому не обов'язково, щоб один з них припадав на загальний вихідний день (неділю). З огляду на науково-практичний коментар до законодавства України про працю, зокрема до ст..52 КЗпП України, тривалість щоденної роботи працівників (зміни) при п'ятиденному робочому тижні може визначатися правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими зборами трудового колективу. Іншим документ, який може застосовуватись для визначення тривалості щоденної роботи працівників, - це графік змінності (графік виходу на роботу). Графіки виходу на роботу затверджуються завжди, коли тривалість щоденної роботи або надані працівникам вихідні не є стабільними.

Outcome: dismissed