Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.08.2018 по 31.05.2021 він працював вантажником у ФОП [PERSON] 31.05.2021 його було звільнено з роботи за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП). Але у день звільнення з ним не зроблено повний розрахунок, а саме: не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за останній рік роботи та не виплачено заробітну плату за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 у сумі 6000,00 грн. Його прохання провести повний розрахунок при звільненні залишилося не задоволеним. При звільненні йому було тільки видано трудову книжку. Інформацію про свою заробітну плату яку він отримав від органів Пенсійного фонду України оскільки відповідач відмовився її надавати. Працюючи у відповідача, [PERSON] отримував мінімальну заробітну плату, яка була встановлена державою на дату розрахунку. Відпрацьовані періоди, за який йому повинна бути нарахована відпустка становить з 16.08.2020 року по 31.05.2021 року - 288 днів. Тривалість відпустки (виходячи із встановленої законом норми 24 календарних днів відпустки за повний рік роботи): - за період 16.08.2020 року по 31.05.2021 року - 19 днів. (24 : 365 х 288). Інформацію про свою заробітну плату яку він отримав від органів Пенсійного фонду України оскільки відповідач відмовився її надавати. Так у перший період роботи за останні 12 календарних місяців його заробітна плата становила: Серпень 2020 - 4723,00 грн; Вересень - грудень 2020 - 5000,00 грн х 4 міс = 20 000,00 грн. Січень-травень 2021 - 6000,00 грн х 5 міс = 30 000,00 грн. Всього: 54 723,00 грн. Таким чином розмір компенсації за невикористану відпустку складає: (54 723,00 : 365 днів) х 19 днів = 2848,00 грн. Крім того, відповідач з жовтня 2019 року і по день звільнення утримував із заробітної плати, але не сплачував до бюджету і не повернув позивачу єдиний соціальний внесок, внаслідок чого йому не було нараховано пенсійний стаж, що підтверджується копією індивідуальних відомостей про застраховану особу. Так, із його заробітної плати відповідач утримав та залишив у своєму розпорядженні такі суми зарплати: Жовтень - грудень 2019 - 918,06 грн х 3 = 2754,18 грн. Січень - грудень 2020 - 1039,06 грн х 12 = 12468,72 грн. Січень - травень 2021 - 1320,00 грн х 5 = 6600,00 грн, всього: 21822,90 грн. Разом сума позову складає 6000,00 грн. + 2848,00 грн. + 21 822,90 грн. = 30670,90 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, а тому просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь 30670,90 грн., в т.ч. 27 822,90 грн. заборгованості по заробітній платі, 2848,00 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та судові витрати покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав на адресу суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно наказу від 31.05.2021 року [PERSON] 31.05.2021 року було звільнено з посади вантажника ФОП [PERSON] , на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, про що у трудовій книжці позивача 31.05.2021 року було зроблено відповідний запис. Оскільки, станом на день звернення до суду, відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість по заробітній платі не погасив, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести із позивачем розрахунок при звільненні (виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки та заробітну плату). \~ \~ \~ \~ Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження Середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та компенсації за\~невикористані дні\~щорічної відпустки\~у 2848\~(дві\~тисячі вісімсот\~сорок вісім)\~гривень 00\~коп.\~ підлягають задоволенню. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про стягнення з\~відповідачане сплаченого до бюджету єдиного соціального внеску для обчислення пенсії, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. За п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~(далі Закону) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 вказаного\~Закону\~страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього\~Закону\~зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного\~Закону\~платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до\~ст. 9 вказаного Закону: сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі договір про добровільну участь) (ч. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного\~Закону\~завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього\~Закону. Згідно із\~ст. 25 Закону: у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч. 2); суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 3); орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (ч. 4); вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч. 5); за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч. 6). Таким чином, чинним законодавством не передбачено права застрахованої особи на звернення до суду з метою зобов`язання платника єдиного внеску до виконання обов`язку по сплаті єдиного внеску,\~\~як і не встановлено відповідного механізму реалізації відповідачем заявлених позивачем вимог. Окремо суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 1\~ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. \~ \~ \~ \~Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, згідно з\~Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~відповідальність за несплату страхових внесків несе виключно підприємство-страхувальник. Тобто несвоєчасна сплата відповідачем вказаного єдиного внеску не порушує прав позивача, оскільки обов`язок його своєчасної сплати та відповідальність за нарахування, утримання та виплату його до бюджету покладено на роботодавця, який виплачує дохід працівнику, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не позбавляє працівника підприємства на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу. З огляду на наведене, позов у вказаній частині задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI\~позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial