Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість у сумі 83 982,46 грн., яка складається з: 50 000,00 грн. - сума боргу за невиконання основного зобов`язання; 17 207,53 грн. - нараховані проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України; 13 590,00 грн. - нарахований індекс інфляції за весь час прострочення виконання основного зобов`язання; 3184,93 грн. - нараховані 3 % річних за користування чужими грошовими коштами, а також судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено Договір позики, що підтверджується розпискою. Відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 50 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 14.06.2017 року. Однак, відповідач свої зобов`язання перед позивачем, щодо повернення вищезазначеної суми позики не виконав, чим порушив вимоги положень Договору позики та чинного законодавства України. Також з відповідача додатково підлягають стягненню проценти у розмірі 17 207,53 грн. в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України, встановлений індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 13 590,00 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % річних у сумі 3 184,93 грн., що нараховуються в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, у серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість у сумі 26 636,28 грн., яка складається з: 15 000,00 грн. - сума боргу за невиконання основного зобов`язання; 5 708,01 грн. - нараховані проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України; 4 849,50 грн. - нарахований індекс інфляції за весь час прострочення виконання основного зобов`язання; 1 078,77 грн. - нараховані 3 % річних за користування чужими грошовими коштами, а також судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи. Також, 06.09.2016 року між сторонами було укладено Договір позики, що підтверджується розпискою. Відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 06.03.2017 року. Однак, відповідач свої зобов`язання перед позивачем, щодо повернення вищезазначеної суми позики не виконав, чим порушив вимоги положень Договору позики та чинного законодавства України. Також з відповідача додатково підлягають стягненню проценти у розмірі 5 708,01 грн. в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України, встановлений індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 4 849,50 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% річних у сумі 1 078,77 грн., що нараховуються в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник звернувся до суду із заявою, у якій просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Також вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 13.08.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (справа №761/31006/19) в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У подальшому, ухвалою суду від 16.08.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа №761/30992/19) в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року об`єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа №761/30992/19, провадження № 2/761/6809/2019) зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (справа №761/31006/19, провадження № 2/761/6813/2019) в одне провадженні під №761/30992/19, № 2/761/6809/2019. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] отримав в борг суму грошових коштів від [PERSON] у розмірі 50 000,00 грн., які зобов`язався повернути у строк до 14.06.2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 9). Крім того, 06.09.2016 року [PERSON] отримав в борг суму грошових коштів від [PERSON] у сумі 15 000,00 грн., які зобов`язався повернути у строк до 06.03.2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 50). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав належним чином, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу за договором позики від 14.09.2017 року у сумі 50 000,00 грн. та за договором позики від 06.09.2016 року у сумі 15 000,00 грн. За умовами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договорами позики укладеним між сторонами не передбачено розмір процентів, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та становить за договором позики від 14.09.2017 року - 17 207,53 грн. та за договором позики від 06.09.2016 року - 5 708,01 грн. Стосовно стягнення інфляційних витрат та 3 % річних слід зазначити наступне. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Тому, з відповідача на користь позивача, у зв`язку з прострочення виконання свого зобов`язання за договором позики від 14.09.2017 року підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за період з 15.06.2017 року по 29.07.2019 року в сумі 3 184,93 коп. та інфляційні витрати за період з 15.06.2017 року по 29.07.2019 року в сумі 10 497,97 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача, у зв`язку з прострочення виконання свого зобов`язання за договором позики від 06.09.2016 року підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за період з 07.03.2017 року по 29.07.2019 року в сумі 1 078,77 коп. та інфляційні витрати за період з 07.03.2017 року по 29.07.2019 року в сумі 3 884,72 грн. Розмір стягнень відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ, 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційні витрати було розраховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути суму боргу за договором позики від 14.09.2017 року загалом у сумі 80 890,43 грн. та суму боргу за договором позики від 06.09.2016 року загалом у сумі 25 671,50 грн. Вирішують питання розподілу судових витрат варто вказати наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору 1 065,62 грн. пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З метою отримання професійної правничої допомоги позивач уклав з Адвокатським об`єднанням "Стрікс" Договір про надання правової допомоги № 03/2018 від 29.10.2018 р. (далі - Договір) (а.с. 68-70). Пунктом 1.1. договору передбачено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу та юридичні консультації, а також здійснювати представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами без обмеження повноважень. Вартість послуг за надання правової допомоги визначається у Додатку №1 до даного Договору (п. 4.1 Договору). На підставі вищезазначеного Договору адвокат АО "Стрікс" Бовкун В.І. надавав позивачу професійну правничу допомогу. Фактичне здійснення оплат за перерахованим рахунком підтверджується відповідною квитанцією №0.0.1521157334.1 від 13.11.2019 року. Виконання робіт і надання послуг, а також відсутність у клієнта (позивача) претензій по якості та кількості наданих підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У той же час, досліджуючи опис наданих робіт у справі №761/30992/19, судом встановлено, що підготовка та подача клопотання про об`єднання справ в одне провадження, підготовка та подача клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору не є неминучими витратами, адже сторона позивача не була позбавлена можливості подати відразу одну позовну заяву про стягнення заборгованості за двома договорами позики. Такі вчинені дії виключили б подальше подання вказаних клопотань. Крім того, оскільки 01.10.2019 року фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось, а у судове засідання, яке було призначено на 27.11.2019 року, сторона позивача не з`явилася, вказані обставини унеможливлюють стягнення з відповідача витрат за участь представника позивача у судових засіданнях 01.10.2019 року та 27.11.2019 року. Беручи до уваги вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу з відповідача у сумі 10 000,00 грн. за складання двох позовних заяв, виходячи із розрахунку послуг, який передбачений у Додатку до укладеного сторонами Договору. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи та значення даної справи для позивача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial