Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, в якому просить визнати Свідоцтво про право власності від 05 серпня 2005 року на нежилі підвальні приміщення загальною площею 224,4 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], виданого на ім'я Територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, недійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 123 від 10 березня 2005 року, Територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради, отримала Свідоцтво про право власності від 05 серпня 2005 року на нежилі підвальні приміщення загальною площею 224,4 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що зазначене Свідоцтво було видане неналежному власнику без достатніх правових підстав та підлягає визнанню недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10 березня 2005 року № 123, Територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради, отримала Свідоцтво про право власності від 05 серпня 2005 року серії [NUMBER] на нежилі підвальні приміщення загальною площею 224,4 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Комунальним підприємством "ОМБТІ та РОН" №18244669 від 26.03.2008 року вбачається, що позивач, згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззуба Н.А. за реєстровим №520, є власником нежилого приміщення підвалу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно Висновку експерта №51/15 від 30.03.2015 р. судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом [PERSON], на підставі ухвали суду від 17 лютого 2015 року, вбачається, що експерт при обстеженні підвальних приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS], виявив інженерні комунікаційні (запірна арматура мереж водопостачання та опалення) необхідні для обслуговування житлового будинку. На підставі чого та згідно з додатком Б ДБН. 2.2-15-2005 "Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення" експерт зробив висновок, що підвальне приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS], відносяться до нежилих приміщень, призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Частиною 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкоіої території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Зі змісту рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян, а також поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 20 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" вбачається, що співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками його допоміжних приміщень. При цьому власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набуваеться на підставах, що не заборонені законом, зокрема із праіочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих доказів суд робить висновок, що нежиле підвальне приміщення, загальною площею 224,4 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], є допоміжним, та власністю співвласників будинку [ADDRESS], тобто у тому числі позивача по справі. Отже суд вважає, позов обґрунтованим, а Свідоцтва про право власності від 05 серпня 2015 року на нежилі приміщення загальною площею 224,4 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], виданого на ім'я Територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, таким, що підлягає визнанню його недійсним. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved