Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

26.02. 2003 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02. 1996 року, свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 21.11. 2000 року, визнання права власності на частину будинку. У позовній заяві, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивачі за первісним позовом просять суд визнати недійсними: Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.02. 1996 року Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 531; Реєстраційне посвідчення серії КММ № 047893 від 21.11. 2000 року; визнати за [PERSON] права власності на 3 / 4 частини будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 1 в будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 2 в будинку [ADDRESS]. Позивачі за первісним позовом у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликаються на наступні обставини: позивач [PERSON] зазначає, що його батьками: [PERSON] та [PERSON] в с. Сокільники, Пустомитівського району, було збудовано будинок із господарськими будівлями. У жовтні 1988 року його батько, [PERSON] помер і позивач не цікавився на кого був оформлений будинок, тому що всі члени сім'ї проживали разом і вступили в управління спадковим майном. У січні 2003 року після смерті матері [PERSON], він дізнався, що при житті батько заповів половину будинку матері, а другу половину - брату [PERSON], який 17.02.1996 року оформив право власності на будинок на себе й матір у рівних частинах на підставі свідоцтва про право на спадщину. 23.02. 1996 року [PERSON] заповіла 1 / 2 частину будинку йому, [PERSON]. Вважає, що батько не мав права заповідати по 1 / 2 частині будинку, оскільки йому належала тільки 1 / 2 частина, а мати після смерті чоловіка стала власником 3 / 4 частин будинку, тому реєстраційні дії вчиненні [PERSON], щодо реєстрації за ним права власності та документи, що посвідчують право власності відповідача [PERSON] є недійсними. Позивач [PERSON] зазначає, що вона є дочкою [PERSON], та постійно протягом часу свого життя проживає у спірному будинку та за рахунок особистої праці та праці членів її сім'ї, позивач облаштувала квартиру № 2 в будинку [ADDRESS], відтак вона стала власником такої. На підставі наведеного позивачі за первісним позовом у позовній заяві просять суд уточненні позовні вимоги по первісному позову задоволити. 10.06. 2003 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов зустрічним позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 04.08. 2005 року на житловий будинок та земельну ділянку. Позивач за зустрічним позовом у позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд застосувати до первісного позову строк позовної давності; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину від 04.08. 2005 року, що видане [PERSON] на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину від 04.08. 2005 року, що видане [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 1353 га, яка передана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: відповідач за зустрічним позовом [PERSON] на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, яке скасоване ВСУ отримав свідоцтво про право на спадщину, дійсність якого є предметом зустрічного позову. У зв'язку із наведеним зазначені свідоцтва про право на спадщину є недійсними. На підставі наведеного позивач за зустрічним позовом просить суд уточненні вимоги по зустрічному позові задоволити. Позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], представник позивачів за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні уточненні позовні вимоги по первісному позові підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог, які знаходяться у матеріалах справи, уточненні позовні вимоги за первісним позовом просять задоволити. Зустрічного позову зазначені учасники процесу не визнали, оскільки вважають, що усі реєстраційні дії вчиненні позивачем за первісним позовом є законними, протилежного позивачем за зустрічним позовом не доведено. Відповідач за первісним позовом, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники: [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні уточненні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в останній заяві про уточнення зустрічного позову, зустрічний позов просять задоволити. Первісний позов зазначені учасники процесу не визнали у його задоволення просять відмовити, оскільки позивачами за первісним позовом пропущений строк позовної давності, про що зазначив ВСУ в ухвалі від 14.12. 2005 року /т. 1 а.с.186-188/. Заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: сторонами у судовому засіданні визнано та згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню та обставина, що [PERSON] 1906 р.н. та [PERSON] 1906 р.н. є однією і тією ж особою - батьком [PERSON], [PERSON] та чоловіком [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.12. 1969 року, що стверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.12. 1969 року / т. 1 а.с. 4/. Встановлено, що [PERSON] за час свого життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на зазначений будинок посвідчене виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області 20.12. 1995 року (вже після смерті [PERSON]), про що свідчить Свідоцтво на право власності на жилий будинок від 20.12. 1995 року /т. 1 а.с. 273/, видане на підставі рішення виконкому Сокільницької сільської ради № 220 від 08.12. 1995 року. Законність зазначеного свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.12. 1995 року сторонами не оспорюється. Встановлено, що [PERSON] за час свого життя, а саме 06.09. 1998 року склав заповіт /т. 1 а.с. 272 /, посвідчений Філіпченко Л.С. секретарем виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за №14. Згідно вказаного заповіту належний [PERSON] житловий будинок, а також інше майно де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі, все те що йому буде належати на день смерті та на що він за законом буде матиме право, останній заповів по 1 / 2 частині дружині [PERSON] та сину [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.10. 1988 року /т. 1 а.с. 11/. Встановлено, 10.02. 1996 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в Пустомитівську державну нотаріальну контору із заявою № 47 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом /т. 1 а.с.270/. Встановлено, що 17.02. 1996 року Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 531 /т. 1 а.с. 7/. Відповідно до зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцями зазначеного в заповіт майна [PERSON] померлого [INFO] є [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному. Спадкове майно складається із житлового будинку, який розміщений в [ADDRESS] та складається з п'яти житлових кімнат, житловою площею 79, 4 кв.м. та кухні. До житлового будинку відносяться: два гаражі, сарай, вбиральня, криниця. Цей житловий будинок належить померлому на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Сокільницької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області 20.12. 1995 року, яке зареєстроване у Львівському МБТІ 20.12. 1995 року за р. № 911. До Свідоцтва про право на спадщину не включається самовільно збудована прибудова, житловою площею 29, 7 кв.м. Встановлено, що 23.02. 1996 року (вже після отримання Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 531) [PERSON] склала заповіт, посвідчений Пастушенко О.Б. секретарем виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 6 /т. 1 а.с. 59/. Згідно вказаного заповіту [PERSON] належну їй на праві особистої власності 1 / 2 частину житлового будинку, а також все інше майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те що буде її належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, остання заповіла своєму синові [PERSON]. Оцінюючи заяву № 47 [PERSON] та [PERSON] від 10.02. 1996 року до Пустомитівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 531, видане 17.02. 1996 року Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори; заповіт [PERSON] від 23.02. 1996 року, посвідчений Пастушенко О.Б. секретарем виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а також хронологію складення зазначених документі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] за час свого життя не претендувала на 1 / 2 частину житлового будинку, який розміщений в [ADDRESS], як на спільне сумісне майно набуте за час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Крім того, заповіт [PERSON] від 23.02. 1996 року, посвідчений Пастушенко О.Б. секретарем виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (складений після отримання [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]), підтверджує той факт, що [PERSON] вважала себе власником 1 / 2 частини житлового будинку, який розміщений в [ADDRESS], як майна, що набуте нею в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Беручи до уваги зазначене вище; те що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї; те що [PERSON] за час свого життя та до дня смерті ([INFO]) не заявляла вимог про визнання її права на 1 / 2 частину житлового будинку, який розміщений в [ADDRESS], як на майно набуте спільною працею з [PERSON] за час перебування у шлюбу, суд прийшов до переконання, що [PERSON] складаючи заповіт на житловий будинок [ADDRESS] в цілому, діяв в межах своїх прав, без порушення прав [PERSON]. Із наведеного слідує, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.02. 1996 року Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 531, є правомірним, виданим державним нотаріусом із дотриманням ст.ст. 524 - 527, 534, 548, 549 ЦК України 1963 року. У свою чергу Реєстраційне посвідчення серії КММ № 047893 від 21.11. 2000 року, видане на підставі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.02. 1996 року Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 531 є законним. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.01. 2003 року /т. 1 а.с. 12/. Згідно положення ст. 9 ЦК України 1963 року, цивільна правоздатністю особи (здатність мати цивільні права і обов'язки) виникає в момент її народження і припиняється з смертю. Згідно положення ст. 10 ЦК України 1963 року, яка визначає зміст правоздатності громадян, - громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Згідно положення ст. 11 ЦК України 1963 року, здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Згідно вищевказаних норм Закону, поняття цивільної правоздатності є ширшим поняттям ніж цивільна дієздатність. Цивільну дієздатність може мати особа, яка має цивільну правоздатність. Очевидно, що цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність припиняється у зв'язку із смертю особи. Після смерті фізичної особи, вона не може набувати цивільних прав. Із наведеного слідує, що за [PERSON] не може бути визнано право власності на 3 / 4 частини будинку [ADDRESS], крім того остання за час свого життя таких вимог не заявляла та право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] в цілому не оспорювала. Із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02. 1996 року, видане Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 531 /т. 1 а.с. 7/, крім іншого, слідує, що спадкове майно [PERSON] складається із житлового будинку, який розміщений в [ADDRESS] та складається з п'яти житлових кімнат, житловою площею 79, 4 кв.м. та кухні. До житлового будинку відносяться: два гаражі, сарай, вбиральня, криниця. До Свідоцтва про право на спадщину не включається самовільно збудована прибудова, житловою площею 29, 7 кв.м. Із матеріалів цивільної справи випливає, що [PERSON] та [PERSON] самовільно здійснили добудови до житлового будинку [ADDRESS] чим істотно збільшили його площу /т. 1 а.с. 15 - 16/. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Із аналізу зазначеної норми закону слідує, що у склад спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв'язку із наведеним, суд вважає, що самовільно здійсненні добудови [PERSON] та [PERSON] не стосуються складу спадкового майна [PERSON] та [PERSON], механізм набуття у власність самовільно збудованого майна визначається положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень ЦК, ЦК 1963 року, Земельного кодексу України, законів України від 16 листопада 1992 року "Про основи містобудування", від 20 травня 1999 року "Про архітектурну діяльність", від 16 вересня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", від 25 грудня 2008 року "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності", від 22 травня 2003 "Про землеустрій", від 19 червня 2003 року "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об'єктів нерухомості. Таким чином, не підлягає визнанню за [PERSON] право власності на квартиру № 1 в будинку [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на квартиру № 2 в будинку [ADDRESS]. На підставі наведеного, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачами за первісним позовом позовні вимоги, що уточненні у процесі судового розгляду справи, є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Документально підтверджені судові витрати понесенні позивачами за первісним позовом, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦК України, відшкодуванню за рахунок відповідача за первісним позовом не підлягають. У п. 11 Постанови № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ роз'яснив наступне: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Беручи до уваги зазначене вище та те, що первісний позов у цій справі не обґрунтований, заява позивача за зустрічним позовом [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог за первісним позовом задоволенню не підлягає. Позивач за зустрічним позовом вказує, [PERSON] 04.08. 2005 року отримав Свідоцтво про право на спадщину, що видане йому на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0, 1353 га, яка передана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Такі свідоцтва, отриманні та зареєстровані на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.09. 2003 року, яке скасоване ухвалою ВСУ від 14.12. 2005 року. Судом встановлено, що 03.09. 2003 року Пустомитівським районним судом Львівської області, під головуванням судді Кукса Д.А., ухвалено рішення у цивільній справі № 2-786/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту та реєстраційного посвідчення частково недійсним /т. 1 а.с.119-120/. Зазначеним рішенням, крім іншого, вирішено первісний позов задоволити; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.02. 1996 року визнати частково недійсним; Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 21.11. 2000 року визнати частково недійсним; визнати за [PERSON] на праві приватної власності 3 / 4 будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] на праві приватної власності 1 / 4 будинку, [ADDRESS]; зустрічний позов залишити без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.11. 2003 року у справі № 22а-2028/203 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення місцевого суду Пустомитівського району Львівської області від 03.09. 2013 року /т. 1 а.с. 148 - 149/, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення місцевого суду Пустомитівського району Львівської області від 03.09. 2003 року залишено без змін. Встановлено, що ухвалою ВСУ від 14.12. 2005 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та реєстраційного посвідчення, а також про визнання права власності на будинок; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання за кожним по 1 / 2 частині будинку /т. 1 а.с. 186 -188/ касаційну скаргу [PERSON] задоволено; рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.09. 2003 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24.11. 2003 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суд першої інстанції. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч зазначених норм закону, позивачем за зустрічним позовом не доведеного перед судом того факту, що [PERSON] 04.08. 2005 року отримував Свідоцтво про право на спадщину, що видане на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0, 1353 га, яка передана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Також, перед судом не доведеного, що [PERSON] зареєстрував право власності на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS], а також право власності на земельну ділянку площею 0, 1353 га, яка передана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. У зв'язку із наведеним, суд прийшов до переконання, що зустрічний позов у цивільній справі не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed