Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛАГРО", про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації і запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, припинення права приватної власності, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішенням Великобагачанського районного суду від 17 червня 2016 року у справі №525/1004/14-ц за цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] , Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, заповіт [PERSON] від 10.03.2006 року на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Опацькою С.А., зареєстрований в реєстрі за № 28, визнано недійсним та визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 3,58 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15 лютого 2006 року Великобагачанською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010655100034, та право власності на земельну ділянку площею 3,31 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15 лютого 2006 року Великобагачанською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010655100035. 16 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року, додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. 02 березня 2020 року листом №152/01-16 приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна на звернення позивача щодо можливості отримання свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки площею 3,31 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, та площею 3,58 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194 повідомила, що йому необхідно звернутися до суду з питанням про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вищевказані земельні ділянки та звернутися до органів державної реєстрації з питання припинення права власності на нерухоме майно за [PERSON] . 12 березня 2020 року листом № 498/02-22 державний реєстратор виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області Андріященко С.Д., посилаючись на положення абзацу 2 частини З статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», указав, що позивачу необхідно звернутись до суду з питанням припинення речових прав, зареєстрованих відповідно чинного законодавства. Станом на теперішній час позивач не має можливості отримати правовстановлюючі документи про право на спадщину на указані земельні ділянки, оскільки спочатку необхідно провести державну реєстрацію припинення речових прав [PERSON] на вищевказані земельні ділянки. Тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. 20 травня 2020 року до суду надійшов відзив сторони відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛАГРО", в якому зазначено, що вони не визнають позовні вимоги частково, а саме в частині визначення ТОВ "БІЛАГРО" відповідачем та стягнення з товариства понесених позивачем судових витрат, посилаючись на те, що діями товариства права позивача не порушувалося, а товариство уклало договір відповідно до чинного законодавства (а.с. 45). 17 липня 2020 року до суду надійшов відзив сторони відповідача [PERSON] , в якому відповідачка зазначила, що позовні вимоги позивача не визнає та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, так як на даний час вона є власником спірних земельних ділянок, що підтверджується витягами з реєстру права власності, а суд Касаційної інстанції не визнавав, що на момент укладення договорів оренди землі [PERSON] не була власницею спірних земельних ділянок (а.с. 73-74, 79-83). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та те, що на даний час він немає можливості оформити право власності на відповідні земельні ділянки, які йому заповів [PERSON] відповідно до заповіту від 10.03.2006 року та зважаючи на дану обставину усунути інші перешкоди у користуванні власністю та витребувати її із чужого незаконного володіння. Просив стягнути на його користь понесені судові витрати, підтвердив, що не вбачає в діях другого відповідача по справі дій, які порушували його права. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі та просив їх задовольнити. Перший відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник першого відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку [PERSON] та не визнав позовні вимоги позивача, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник другого відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 124). За життя померлий набув у власність наступне майно. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 15 лютого 2006 року Великобагачанською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010655100035, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,31 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 29 серпня 2004 року, за № 357 (а.с. 176), зазначена обставина визнається учасниками цивільної справи. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 15 лютого 2006 року Великобагачанською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010655100034, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 29 серпня 2004 року, за № 357 (а.с. 176), зазначена обставина визнається учасниками цивільної справи. 10 березня 2006 року в селі Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, який посвідчений секретарем\~Матяшівської сільської\~ради Великобагачанського\~району Полтавської\~області Опацькою\~С.А.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 28,на ім`я [PERSON] та заповів останньому належний спадкодавцеві пай (а.с. 19). Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру вище вказаний заповіт є чинний (а.с. 126, зворотний бік). Відповідно до спадкової справи № 59/2014 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , спадщину після померлого [PERSON] , шляхом подачі заяв до органів нотаріату, прийняли [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 121-129). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Тобто право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до заповіту від 10 березня 2006 року, який чинний на час розгляду справи, спадкодавець заповів на користь позивача дві належні йому земельні ділянки, кадастрові номери земельних ділянок: 1)\~5320282900:00:001:0186; 2)\~5320282900:00:002:0194. Так, як позивач прийняв спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] ,\~що підтверджено\~відомостями із\~спадкової справи\~№ 59/2014,\~тому за\~позивачем [PERSON] \~слід визнати\~право власності\~на земельні\~ділянки площею\~3,31\~гектара,\~кадастровий номер\~5320282900:00:001:0186\~та земельну\~ділянку площею\~3,58\~гектара,\~кадастровий номер\~5320282900:00:002:0194,\~що належали\~спадкодавцю на\~підставі державних\~актів на\~право власності\~на земельну\~ділянку.\~ Щодо вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права приватної власності та скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, то суд приходить до висновку, що вимогу слід задовольнити частково. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку загальною площею 3,31 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, зареєстроване за [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року №\~525/1004/14-ц (а.с. 20-21), яким було визнано заповіт від 10 березня 2006 року на користь позивача недійсним. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку загальною площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, зареєстроване за [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року №\~525/1004/14-ц (а.с. 22-23), ), яким було визнано заповіт від 10 березня 2006 року на користь позивача недійсним. Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року, додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено (а.с. 113-120). Оскільки рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року № 525/1004/14-ц, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав на земельні ділянки площею 3,31 га, кадастровий номер\~5320282900:00:001:0186,та 3,58 га, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, за відповідачем [PERSON] , скасовано відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року, тобто скасовано рішення на підставі якого проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, то зазначені рішення державного реєстратора слід скасувати. Щодо скасування відповідних записів про державну реєстрацію права приватної власності, то суду зазначає наступне. Відповідно до\~Закону України\~" Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності 16.01.2020 року, стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", викладено у новій редакції. В постанові Касаційного господарського суду від 28.10.2020 року у справі №\~910/10963/19, суд зазначив: "Виконанню підлягають виключно судові рішення: 1)\~про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2)\~про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3)\~про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На час подачі даної позовної заяви до суду, зважаючи, що з 16.01.2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак застосований позивачем способу захисту, у практичному аспекті не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав" (Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду постанова від 04.11.2020 р. у справі №\~910/7648/19). Тому у даній частині позовних вимог позивача слід відмовити. Щодо позовної вимоги позивача про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації іншого речового права, то суд приходить до висновку, що вимогу слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що Договір оренди землі № б/н від 30 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білагро". В оренду передана земельна ділянка площею 3,3093 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 86-88). На підставі даного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 30.03.2017 року внесено відомості про реєстрацію іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки площею 3,3093 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, відомості про орендаря зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Білагро" (а.с. 90). Договір оренди землі № б/н від 30 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білагро", в оренду передана земельна ділянка площею 3,5817 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 91-93). На підставі даного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 25.01.2017 року внесено відомості про реєстрацію іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки площею 3,5817 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, відомості про орендаря зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Білагро" (а.с. 95). Право власності на земельні ділянки із кадастровим номером 5320282900:00:001:0186 та відповідно кадастровим номером 5320282900:00:002:0194 [PERSON] набула відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року, цивільна справа № 525/1004/14-ц, яке в подальшому було скасовано відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Власність до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідач по справі [PERSON] набула права власності на зазначені вище земельні ділянки в порядку спадкування на підставі рішення суду першої та апеляційної інстанції, які в подальшому були скасовані, а тому суд не розглядає її як таку особу, яка набувала права власності на земельні ділянки із кадастровим номером 5320282900:00:001:0186 та відповідно кадастровим номером 5320282900:00:002:0194, та мала відповідний статус орендодавця на момент підписання вказаних вище договорів оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зважаючи, що договір оренди землі міг бути підписаний тільки орендодавцем, у власності якого перебуває/перебувала земельна ділянка, а [PERSON] не набувала у власність зазначені вище земельні ділянки, тому є всі підстави для визнання вказаних договорів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України. З огляду на вище викладені міркування про належний спосіб захисту порушених прав позивача на підставі статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації іншого речового права за [PERSON] , номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та Товариством з обмеженою відповідальністю ''БІЛАГРО'', ідентифікаційний код юридичної особи 32353457, на нерухоме майно земельну ділянку площею 3,5817 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:002:0194, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації іншого речового права за [PERSON] , номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та Товариством з обмеженою відповідальністю ''БІЛАГРО'', ідентифікаційний код юридичної особи 32353457, на нерухоме майно земельну ділянку площею 3,3093 гектара, кадастровий номер 5320282900:00:001:0186, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, слід скасувати. Щодо позовної вимоги позивача про припинення прав власності відповідача на земельні ділянки із кадастровим номером 5320282900:00:001:0186 та відповідно кадастровим номером 5320282900:00:002:0194, то суд зазначає наступне. Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України. Між тим, відповідно до висновків суду, відповідачка по справі [PERSON] не набувала права власності на зазначені вище земельні ділянки, а тому за відсутності такого права у відповідача воно не може бути припинене, тому в даній частині позовних вимог позивача слід відмовити. Щодо вимоги позивача про витребування його власності із незаконного володіння, то її слід задовольнити на підставі ст. 391 ЦК України, відповідно до якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів того, що юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛАГРО", якій було передано у володіння і користування на певний строк зазначені вище земельні ділянки, неналежним орендарем, вчинялися дії щодо перешкоджання у здійсненні позивачем його права користування та розпорядженням належних йому земельних ділянок. Жодних об`єктивних доказів таких дій, стороною позивача до матеріалів справи не долучено. Зазначене вище враховується судом при оцінці дій відповідачів щодо порушення права власності позивача по справі. Щодо заперечення сторони позивача, що заповіт від 10 березня 2006 року, який склав в селі Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , не містить належної ідентифікації фізичної особи, на яку здійснено розпорядження, то суд з даним аргументом не погоджується. Відповідно до ч. 1. ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зміст заповіту містить зазначення імені фізичної особи, на корить якої здійснено розпорядження, а стороною відповідача не надано жодних доказів на можливість помилки при ідентифікації відповідної фізичної особи на користь якої здійснено розпорядження. Щодо аргументу сторони позивача, що не було залучено співвідповідача по даному провадженню, то суд зазначає, що саме на позивача покладено право на визначення того, до кого він пред`являє позовні вимоги. Крім того, позов стосується майна померлої особи, коло спадкоємців визначено матеріалами спадкової справи, а тому суд не знаходить підстав для відмови у позові із наведених підстав. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача по головній/майновій позовній вимозі задоволено повністю, то суд, вважає за можливе стягнути судові витрати із першого відповідача по справі, не вбачаючи в діях другого відповідача дій, які б порушували право позивача відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial