Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 20.02.2016 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Берестівка, вул. Феліксіївська (раніше "Леніна"), 77. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились. Для її оформлення позивач звернулась до нотаріуса, яка відмовила у видачі нотаріального акту мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, яким вона просить визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Голова Лукашівської сільської ради подав до суду заяву в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, справу просив розглянути у відсутність представника сільської ради. Оскільки особи, які беруть участь у справі скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.11.2012 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. З матеріалів Спадкової справи № 102/2016 слідує, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, яка є спадкоємцем першої черги за законом (а.с. 4). Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Берестівка, вул. Феліксіївська (раніше "Леніна"), 77, який належав [PERSON] згідно даних погосподарського обліку. Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса, яка відмовила у видачі нотаріального акту мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі Інструкція), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вказане домоволодіння, згідно записів в погосподраських книгах (а.с. 7 на звороті) рахується за [PERSON], який помер 20.02.2016 року. Таким чином, [PERSON] набув статусу власника житлового будинку у відповідності до законодавства, яке діяло на час набуття ним права власності. Дослідивши технічний паспорт на домоволодіння суд встановив, що в 2007 році [PERSON] збудував бетонний сарай "Ж". Оскільки сарай збудовано самочинно, [PERSON] не набув на нього право власності, отже підстав для його спадкування після смерті спадкодавця в позивача не має. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376\~ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на самочинно збудований сарай "Ж" слід відмовити, в решті позов слід задовольнити, оскільки позивач довела належними доказами факт належності спадкового майна спадкодавцю. На підставі викладеного,

Outcome: partial