Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

5 жовтня 2015 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору №DOM7AU10100089 від 15 березня 2006 року, укладеного між банком і [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 10763,02 доларів США на термін до 15 березня 2011 року і зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 9262,98 доларів США. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У звязку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 15 березня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №DOM7AU10100089, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10763,02 доларів США на термін до 15 березня 2011 року і зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.13-14). Рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 29 листопада 2011 року по справі №2-1633/2011 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за цим же кредитним договором №DOM7AU10100089 від 15 березня 2006 року суму заборгованості за кредитом у розмірі 8209,89 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 9402грн.72коп., заборгованість за відсотками в розмірі 9203,73 доларів США, заборгованість за комісією в розмірі 1025,26 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору в розмірі 7723,33 доларів США, а всього 26162,21 доларів США (а.с.7). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №DOM7AU10100089 від 15 березня 2006 року (а.с.8-11) станом на 31 серпня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом складає 9262,98 доларів США, яка включає суму заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією та пенею. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов'язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що зобов'язання відповідача по поверненню кредиту було встановлено на строк до 15 березня 2011 року, про що обумовлено сторонами у договорі, позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості, та стягнув суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію та неустойку на підставі вказаного вище рішення суду від 29 листопада 2011 року. Тому, на день розгляду даної справи існує судове рішення, яким зобов'язано відповідача повністю виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору №DOM7AU10100089 від 15 березня 2006 року, в т.ч. суму позики, відсотки, комісію, неустойку. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобов'язань визначені законом, та такі не повязуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобов'язань, які визначені договором. Так, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у абзаці 1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом встановлено, що в результаті реалізації позивачем права на стягнення заборгованості, сума боргу за кредитним договором №DOM7AU10100089 від 15 березня 2006 року вже стягувалася за судовим рішенням, у тому числі, стягувались відсотки, комісія та неустойка. А оскільки вже є ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, однак в даному випадку, такі вимоги позивачем не заявлялись. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, як такі, що є безпідставні.

Outcome: dismissed