Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 28 вересня 2019 року о 17 год. 10 хв. відповідач [PERSON] в м. Івано-Франківську по вул. Тисменицькій, 249, керуючи транспортним засобом «Фольцваген Гольф» н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, та вчинив зіткнення з його транспортним засобом ЗАЗ 110308 «Славута» н.з. [NUMBER] . Згідно висновку експерта половина кузова відновленню не підлягає. Постановою суду від 24.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Страхова компанія згідно експертної відшкодувала у грошовому виразі матеріальні збитки. Але відповідач ухилився від повернення йому франшизи в розмірі 2 000 гривень, передбачених страховим полісом № АМ/8344876 від 30.11.2018 року. Вказує, що разом з цим відповідач своїм вчинком спричинив йому та його сім`ї велику душевну і моральну травму. А тому просить стягнути з відповідача франшизу у розмірі 2 000 гривень та 10 000 гривень моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, жодних заяв від нього не надходило. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Про судове засідання відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 28 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську на вул. Тисменицька трапилась ДТП за участю водіїв [PERSON] , який керував автомобілем марки «Фольцваген Гольф» номерний знак [NUMBER] , водія [PERSON] , який керував автомобілем «ЗАЗ 110308» номерний знак [NUMBER] та водія [PERSON] , який керував автомобілем «Мерседес Спрінтер» номерний знак [NUMBER] . Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.10.2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 05.11.2019 року. Відповідно до ч.5,6 ст. 83 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно полісу №АМ/8344876 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.11.2018 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Ліміт за шкоду майну - 200000,00 грн., франшиза - 2 000 грн. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», строком дії 01.12.201118 - 30.11.2019, лімітом відповідальності у розмірі 200 000 грн. та франшизою у розмірі 2000,00 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві страховиком у відшкодування спричиненої [PERSON] матеріальної шкоди було перераховано грошові кошти. Згідно зі ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з пунктом 36.6. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З огляду на наведене, суд уважає, що наявні правові підстави для покладення на [PERSON] відповідальності за завдані внаслідок ДТП збитки в розмірі різниці між визначеною сумою матеріального збитку та страховим відшкодуванням, тобто в сумі 2000,00 грн. Тож позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити. Щодо вимог відшкодування моральної шкоди: Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Визначення моральної шкоди, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних страждань, заподіяних особі у кожному конкретному випадку. Відповідно до ст. 1167 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача. При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить та інші обставини. В обгрунтування характеру та обсягу емоційно-вольових переживань позивача, котрими мотивується моральна шкода ним не долучено жодних належних та допустимих доказів, виходячи із засад розумності та справедливості, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги те, що згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір розмір якого повинен складати 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Суд також вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 22, 23 , 386, 1166, 1167, 1187, 1189, 1192 ЦК України,

Outcome: partial