Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить зупинити виконавче провадження до розгляду справи по суті, визнати за нею право власності та виключити з акту опису й арешту майна від 25 вересня 2014 року, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області Розиган О.В. майно, а саме : карнизи дерев'яні, темні; тумба дерев'яна обувна; коврове покриття, візерунчасте, 2.2 м; тюльпан сантехнічний для вмивання; піч металева оцинкована; унітаз- компакт; корпусна секційна шафа зі скляним буфетом, 4-секційна, темного кольору; килим м'який 2х3 м.; диван-кровать м'яка, темного кольору, оздоблена штучною шкірою; куточок кухонний, стіл дерев'яний та канапа з дерева та штучної шкіри; канапа клітчаста, м'яка; коврова доріжка 1.5х4 м.; шафа платяна, дерев'яна, темного кольору; крісло м'яке, темно-зеленого кольору. Крім того, визнати за нею право власності ? частку домоволодіння, що находиться за адресою: [ADDRESS] та виключити його також із цього акту опису й арешту. Вважає, що зазначене майно належить їй на праві власності, посилаючись на наступне. Вона проживає в буд. [ADDRESS]. Земельна ділянка під будівництво будинку їй та її покійному чоловіку [PERSON] була надана в радянські часи як працівникам колгоспу ім. «Ілліча». У 1953 році вони почали, а у 1956 році закінчили будівництво будинку. Документи на будинок та земельну ділянку не виготовлялися так як це не було передбачене законодавством. У 1984 році її чоловік помер, а вона залишилася проживати в цьому домоволодінні разом із молодшим сином [PERSON], що підтверджується випискою із погосподарської книги Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та відміткою про місце її реєстрації у паспорті. 25 .09. 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області був складений акт опису і арешту майна яким було описане вищеназване майно та накладено арешт на домоволодіння. Стверджує, що це майно було придбане нею та покійним чоловіком, деяке подароване онуками. Під час здійснення виконавчих дій їй стало відомо, що її син [PERSON] позичив гроші в банку та в людей під заставу, кредит не виплатив, позики не віддав у зв'язку із чим були винесені рішення суду. Він їй про ці обставини не повідомляв. Особисто вона перед ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань не має. Крім того вказує, що з 2007 року їй відомо, що на зазначений вище будинок [PERSON] «оформив на себе право власності», отримав свідоцтво про право власності незважаючи на те, що вона являється головою даного домогосподарства. Посилаючись на ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 11 грудня 2014 року до участі у справі як співвідповідачі були залучені [PERSON], [PERSON] оскільки спірне майно за зведеним виконавчим провадженням було описане і у їх інтересах (а.с.61,62). Наявність зведеного виконавчого провадження підтверджена поданням Відділу ДВС та доданими до нього копіями постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про приєднання виконавчих проваджень, виконавчого напису нотаріуса, виконавчого листа(а.с.44-51). Сторони, та третя особа, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судових засідань, у судові засідання не з'являлися, надавши письмові заяви, в яких [PERSON] на задоволенні позову наполягає, ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] проти задоволення позову заперечують, [PERSON] та третя особа вирішення спору залишили на розсуд суду (а.с.37,58, 71). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, клопотань тощо не заявив. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Суд всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 60 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.16 своєї постанови "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Аналогічна позиція відносно сторін у справі викладена Верховним Судом України й у п.4 постанови Пленуму від 27.08.1976 року № 6 "Про судову в справах про виключення майна з опису", де роз'яснено, що відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. За ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За змістом останньої норми, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими. Позивачем [PERSON] надано до суду як доказ фотокопію свідоцтва про право власності на майно від 16.08. 2007 року (серія ЯЯЯ №670686) із якого вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] в тому числі житловий будинок, побудований у 1956 році, літня кухня, гараж та інші надвірні будівлі, на праві приватної власності належать відповідачу [PERSON] (а.с.10). Належність цього майна [PERSON] на праві приватної власності підтверджено також: - витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10); - витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже ця власність за [PERSON] зареєстрована належним чином. У цьому витягу, крім іншого, в примітках, зазначено що він наданий для оформлення кредиту (а.с.9). Зазначені витяги також надані до суду як докази саме позивачем [PERSON] Отже належними доказами доведено, що домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить саме [PERSON] Цей факт по суті не заперечує і сама позивачка яка в позовній заяві вказала що у 2007 році її син [PERSON] «оформив на себе право власності на наш будинок». Отже про те що і юридично із 2007 року [PERSON] є власником спірного домоволодіння їй було відомо починаючи із 2007 року (а.с.3). У своїх письмових запереченнях ПАТ КБ «Приват Банк» вказав на те, що відсутні належні докази які б свідчили що спірне майно не належить [PERSON] і він обмежений в праві розпорядження цим майном на власний розсуд. На зазначені обставини також посилається у своїх письмових запереченнях і [PERSON] Яка, крім того вказала, що посилання позивача та те, що вона є головою домогосподарства, значиться в погосподарській книзі, не спростовують того що власником спірного домоволодіння є саме [PERSON] Вважає, що позивачем належними доказами не доведено її право власності і на інше описане майно. З такими твердження суд погоджується, оскільки вони ґрунтуються на доказах, оцінених судом вище і вимогах закону. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч. 1,2,4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За правилами ч.ч.1,2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із реєстраційної відмітки у паспорті [PERSON], погосподарської книги вбачається, що вона дійсно зареєстрована у спірному домоволодінні разом із [PERSON].(а.с.6,8). Ця обставина особами, які беруть участь у справі, не заперечується але також і не спростовує висновки суду, про належність спірного домоволодіння на праві приватної власності саме [PERSON] як і майна, яке на момент проведення опису, у ньому знаходилося. Так згідно Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 08.12. 2010 року № 491, цей облік передбачений для накопичення і систематизації відомостей які збираються цими радами і що не несе будь-яких правових наслідків для об'єктів, відносно яких він здійснюється. Спірне майно, про яке йдеться у позові, і на це вказано і в позовній заяві, на момент опису перебувало в домоволодінні, яке, як становив суд, є власністю [PERSON] На підтвердження належності описаного майна не [PERSON] а позивачу [PERSON], нею доказів не надано. В позовній заві вказано, що ця обставина може бути доведена показами свідків, але клопотання про їх виклик до суду позивачем заявлене не було. При вивченні Актів опису і арешту майна від 25.09. 2014 року вбачається, що вони складені уповноваженою особою - державним виконавцем Розиган О.В. Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області і у відповідності до вимог п.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Акти складені в присутності певних осіб, в тому числі і позивача [PERSON] Зазначене майно прийняте нею на відповідальне зберігання, копії актів опису і арешту вона отримала. Від осіб які були присутні під час опису і арешту майна, в тому числі і [PERSON], не було висловлено жодних зауважень. Право на оскарження дій державного виконавця роз'яснялося. Отже, при вчиненні вищезазначених виконавчих дій, [PERSON] порушення своїх прав, в тому числі як власника, не вбачала. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На інші обставини, які б могли бути підставою для виключення спірного майна з акта опису й арешту, крім його належності, на думку позивачки, саме їй, [PERSON] не вказує. Оскільки суд вважає, що спірне майно на праві власності позивачці не належить, задоволенню не підлягають і інші вимоги, як похідні. Судовий збір позивачем сплачено. А тому,

Outcome: dismissed