Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

19.03.2018 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку грошових коштів на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Таким чином, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 600 гривень 00 копійок щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У судове засідання позивач зявилася, доводи, наведені в позові та письмових поясненнях на відзив підтримала та просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач зявився, доводи, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав, позовні вимоги визнав частково, просив суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 43). 13.04.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з відповідними додатками (а.с. 48-51), зокрема, розпискою про отримання 01.02.2018 року позивачем [PERSON] суми в розмірі 2000,00 грн. в рахунок сплати аліментів на утримання сина. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач проти позову заперечує в частині розміру аліментів, зазначає, що він має стабільний дохід та офіційно працює, на підтвердження чого долучено довідку про доходи, у звязку з чим просить суд: стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 27.04.2018 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив, зі змісту яких вбачається, що відповідач зняв з себе всю відповідальність за виховання неповнолітнього сина, не цікавиться його здоровям, розвитком і тільки частково допоміг фінансово, проте, цього не достатньо для повноцінного розвитку дитини, а відповідач тільки прикидається фінансово неспроможним, оскільки за 2017 рік здійснив такі великі покупки, як кондиціонер, металопластикові вікна та двері, бензокосилку, насос та шланги для поливу, електроплиту. При цьому, позивачем не заперечується той факт, що відповідач офіційно працевлаштований та є пенсіонером. Окремо, позивачем зазначено, що її стан здоровя є незадовільним, є наявність хронічного захворювання бронхіальна астма; на теперішній час вона не працює та перебуває обліку в центрі зайнятості. Крім того, до письмових пояснень позивача долучені виписки про стан здоровя неповнолітнього сина, який потребує консультацій та лікування у психолога, офтальмолога та уролога (а.с. 55-61). Ухвалою суду від 14.05.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 70). Суд, вислухавши думку учасників справи, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги відзив на позовну заяву та письмові пояснення на відзив, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 07.03.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 142, що додане до матеріалів справи (а.с. 5). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] взяла собі прізвище чоловіка «Шевченко». 21.10.2004 року народився [PERSON], батьками якого є: матір [PERSON] та батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 916, серії 1-ЖС № 008952, що додане до матеріалів справи (а.с. 4). На теперішній час неповнолітній син [PERSON], [INFO], мешкає разом з матірю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утримання. Відповідач проживає окремо. Квартира № [ADDRESS] на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 31). У вищезазначену квартиру відповідачем у 2017 році був куплений кондиціонер (а.с. 41) та пластикове вікно (а.с. 42). Матеріальну допомогу в сумі 2000,00 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], було надано батьком [PERSON] 01.02.2018 року, що підтверджується розпискою (а.с. 51) та 21.04.2018 року, що підтверджується квитанцією про переказ грошових коштів в рахунок сплати аліментів (а.с. 66). Дані обставини визнані учасниками справи. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що дитина мешкає в квартирі батька, який в свою чергу приймає участь у витратах на дитину, в тому числі і придбання майна (кондиціонеру, пластикового вікна), яке використовується також і в інтересах дитини, проте позивач вважає даних коштів не достатніми для утримання неповнолітнього сина та бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справив заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як визначено ст.. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін не досяг повноліття. [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Південному РЦЗ (м. Запоріжжя) з 23 лютого 2018 року (а.с. 57, 65). [PERSON] працює слюсарем по ремонту автомобілів, його дохід за шість місяців склав 20 233,18 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 13/04/18 від 13.04.2018 року, виданою приватним підприємцем [PERSON] (а.с. 30). Крім того, судом досліджено, долучені позивачем до матеріалів справи, медичні довідки (а.с. 27, 28, 59, 60, 61), з яких вбачається, що неповнолітньому [PERSON], [INFO], рекомендовано контроль лікарів офтальмолога, уролога та психолога. Проте, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] не заявлялася, а отже, позивачка не позбавлена права вимагати в порядку ст.. 185 СК України додаткової участі батька у витратах на лікування сина. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст.. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на аліменти на дитину, визначається судом, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та той факт, що відповідач офіційно працевлаштований, а отже має регулярний дохід та отримує стабільну заробітну плату, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліментів в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складало 704,80 грн. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial