Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ПАТ «Дельта-Банк» про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якої вказала наступне. Впродовж 2013-2015 років позивач, уклала з ПАТ "Дельта Банк" кілька Договорів банківського вкладу (депозиту) за якими на момент складання позовної заяви, на відкритих в ПАТ "Дельта Банк" рахунках обліковується належних позивачці грошових коштів в загальній сумі 289672,42 грн., що підтверджує сам відповідач у Довідці від 14.03.2016 року. Ці грошові кошти, які відповідач заборгував позивачу не включають 200000,00 грн., які були їй сплачені Фондом гарантування внесків фізичних осіб упродовж 2015 року. Позивач зверталась до Банку та тимчасової адміністрації з вимогою повернути кошти. У встановлений Законом 30-ти добовий строк кредиторську вимогу не надала, у зв'язку з перебуванням на лікарняному. Про визначений час подання вимоги, ані банк, ані його представництво у м. Сєвєродонецьку інформацію позивачу не надавали, не зважаючи на всі її попередні звернення до банку. При цьому позивач вважала, що так як, їй було виплачено Фондом гарантування внесків фізичних осіб упродовж 2015 року грошові кошти, то автоматично вона має бути у списку кредиторів банку. Після покращення стану здоров'я, позивач відразу звернулася з письмовою заявою до відповідача про те, щоб ПАТ "Дельта Банк" включило її в список кредиторів та повернуло мені їй грошові кошти, але отримала від ПАТ "Дельта Банк" письмову відмову у включенні її в реєстр кредиторів та виплаті належних їй грошових коштів. В зв'язку із вищевикладеним позивач просила суд стягнути з відповідача, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", на її, [PERSON], користь грошові кошти у сумі 289672,42 грн., які складаються з невиплачених внесків та нарахованих на них процентів за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними між нею та відповідачем. Відповідач надав Сєвєродонецькому міському суду письмові заперечення на позовну заяву в яких вказав, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх не законними та не обґрунтованими з наступних підстав. Позивач не надавав жодних розпоряджень про перерахування відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, які були б залишені відповідачем без виконання. В розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України позивачем не надано до матеріалів справи письмових доказів щодо обмеження банком прав позивача розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку. Також відповідач вважає, що позивачем при пред'явленні позову невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Починаючи з 03.03.2015р. Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації у Банку, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому позивачем отримано виплати у розмірі 200000 гривень. Кредитори Банку мали можливість заявити свої вимоги до Банку з 08.10.2015 року по 09.11.2015 року, проте позивач таких вимог не заяви у встановлений строк. Таким чином на сьогодні позивач не може вимагати стягнення коштів, оскільки заборгованість перед ним вважається погашеною. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, проте надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач жодним чином не повідомив про те, чи бажає він щоб справа була розглянута без участі його представника та не повідомив чи існують поважні причини неявки його представника в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору банківського вкладу № 003-12519-090215 від 09.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON], сума банківського вкладу за договором складає 10 000 (десять тисяч) доларів 00 центів США. Згідно із копією договору банківського вкладу № 002-12519-010714 від 01.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON], сума банківського вкладу за договором складає 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок. Відповідно до копії довідки про наявність рахунків в АТ «Дельта-Банк» від 14.03.2016 року, на ім'я [PERSON] відкрито в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» рахунок (наступні рахунки): згідно Договору № 011-12000-021013 від 02.10.2013 року: [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 8,56 грн.; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 0,58 грн.; згідно Поговору № 005-12000-250213 від 25.02.2013 року: [NUMBER], залишок коштів станом на дату 02.10.2015 року - 0,00 грн.; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 121,72 грн.; згідно Договору №005-12000-021014 від 02.10.2014 року: [NUMBER], залишок коштів станом на дату 02.10.2015 року - 0,00 дол. США; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 36,79 дол. США.; згідно Договору № 003-12519-090215 від 09.02.2015 року: [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 10 000,00 дол. США ; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 165,60 дол. США.; згідно Договору № 002-12519-010714 від 01.07.2014 року: [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 22 000,00 грн.; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 1 367,04 грн.; згідно Договору № 002-12000-040314 від 04.03.2014 року: [NUMBER], залишок коштів станом на дату 02.10.2015 року - 0,00 грн.; [NUMBER], по якому станом на дату 02.10.2015 року обліковувалася сума коштів у розмірі 198,22 грн. Згідно із копіями заяв на виплату переказу від 09.07.2015 року, на ім'я [PERSON] у відділення № 356 Луганської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», фондом гарантування вкладів перераховані грошові суми в розмірі 54681,51 грн., 2083,11 грн. та 64066,06 грн. Відповідно до листів АТ «Дельта-Банк» на ім'я [PERSON] від 20.10.2014 року, 09.02.2015 року, 18.02.2016 року, 14.03.2016 року, остання повідомлялася про обмеження сум виплат на підставі розпорядження Національного Банку України та про початок процедури ліквідації АТ «Дельта-Банк». Суд враховує, що 3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. 02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Дельта Банк». Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Суд враховує ці положення Закону та звертає увагу на те, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, а з 02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Дельта Банк». На момент ухвалення цього рішення, а також на момент звернення позивача із позовом до суду, у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, а в подальшому було прийнято рішення про ліквідацію банку, що унеможливлює стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Аналогічний правовий висновок викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2001цс15. Вказаний висновок є обов'язковим для врахуванням всіма судами України в силу приписів статті 360-7 ЦПК України. Підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України суд не вбачає, адже вказана позиція є обґрунтованою та обставини, які були предметом перегляду Верховного Суду, є ідентичні обставинам цієї справи. Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Суд зауважує, що позивач отримала задоволення своїх вимог у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, проте не заявила Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Позовної вимоги в порядку ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо акцептування вимоги кредитору позивач також не заявляла. Посилання позивача на те, що вона не заявила Фонду про свої вимоги до банку внаслідок хвороби суд вважає необґрунтованими, адже надані позивачем медичні дані про її хворобу стосуються періоду з 24 листопада 2015 року, тобто періоду після спливу 30 днів з дня опублікування відомостей щодо ліквідації банку та відкликання банківської ліцензії відповідно до частини другої статті 45 вищевказаного Закону. Суд також враховує, що позивач не надала доказів щодо надання нею будь-яких розпоряджень до будь-якого відділення банку до початку ліквідації банку про виплату їй коштів в готівковому або безготівковому вигляді із урахуванням обмежень, встановлених НБУ, хоча в листах від 20.10.2014 року та від 09.02.2015 року банк пропонував позивачу звернутись до будь-якого відділення з приводу вилучення коштів. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з банку, який перебуває в стані ліквідації, грошових коштів на користь позивача у суду відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд враховує, що відповідач не заявив про наявність у нього документально підтверджених судових витрат, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» і станом на час винесення рішення не заявляла клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору. Отже, понесені судові витрати у відповідності ст. 88 ЦПК України у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed