Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

04 березня 2021 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про встановлення факту ідентичності земельних ділянок та визнання права власності. В позові зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка з кадастровим номером 4821155000:07:000:0184. Вказану земельну ділянку мати заповідала їй відповідно до заповіту від 26 грудня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-2894. В червні 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу за оформленням спадкових прав, однак їй було відмовлено, оскільки відсутній витяг з ДЗК на зазначену земельну ділянку, а також кадастровий номер 4821155000:07:000:0184 не співпадає з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 16,1789 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, внесеною 23 грудня 2015 року Березнегуватським районним управлінням юстиції Миколаївської області за суб`єктом [PERSON] , а саме вказано кадастровий номер 4821155100:07:000:0184. 15 жовтня 2020 року було надано адвокатський запит до відділу у Березнегуватському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з проханням виправити зазначену помилку. На адвокатський запит було отримано відповідь зі змісту якої вбачається,що розбіжності в кадастровому номері у витягу та акті пояснюються тим, що в результаті перегляду інформації про зазначену ділянку в Державному земельному кадастрі,виявлено помилку у кадастровому номері, а саме : невідповідність структурних елементів в кадастровому номері індексній нумерації кадастрової картки. Оскільки кадастровий номер земельної ділянки автоматично присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, при внесенні відомостей до державного земельного кадастру даній земельній ділянці присвоєно інший кадастровий номер 4821155100:07:000:0184. Тобто виправити помилку неможливо. На підставі зазначеного просила суд встановити, що земельна ділянка з кадастровим номером 4821155000:07:000:0184, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 064787, виданого [PERSON] райдержадміністрацією 09 грудня 2004 року № 895, є земельною ділянкою з кадастровим номером 4821155100:07:000:0184 та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка та її представник адвокат Ілянда О.І. (діюча на підставі договору про надання правової допомоги № 26/20 від 09 жовтня 2020 року) в судове засідання направили заяву про слухання справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі. (а.с.97) Представник відповідача Березнегуватської селищної ради в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував. (а.с.99) Третя особа приватний нотаріус Голодюк О.М. в судове засідання направила заяву про розгляд справи у її відсутність. (а.с.80). Представник третьої особи відділу у Березнегуватському районі головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання також не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував (а.с.98). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] виданого 15 квітня 2020 року Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 203, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 1985 року за актовим записом № 101 Комсомольським ЗАГСом м. Херсона, за яким позивачка змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". (а.с.8,9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 16.18 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 05 березня 2005 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 06 грудня 2004 року за № 895. Кадастровий номер земельної ділянки зазначено 4821155000:07:000:0184 (а.с.14). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори від 26 грудня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 1-2894, за яким все своє майно вона заповідала доньці [PERSON] . Заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі за номером 46130761 (а.с.10). З копії спадкової справи № 18/2020, зареєстрованої 09 червня 2020 року в реєстрі спадкових справ за № 54 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М., вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. (а.с.88). Однак, відповідно до листа-роз`яснення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу № 135/02-14 від 23 лютого 2021 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю витягу з ДЗК на земельну ділянку, а також із-за розбіжності кадастрового номеру земельної ділянки у Державному акті, який не співпадає із інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку (а.с.12). Так, з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 15 грудня 2015 року відділом Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4821155100:07:000:0184 (а.с.15-16). За інформацією відділу у Березнегуватському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 03 листопада 2020 року, розбіжності в кадастровому номері у витязі та акті пояснюються тим, що в результаті перегляду інформації про зазначену ділянку в Державному земельному кадастрі, виявлено помилку у кадастровому номері, а саме: невідповідність структурних елементів в кадастровому номері індексній нумерації кадастрової картки. Оскільки кадастровий номер земельної ділянки автоматично присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, при внесенні відомостей до державного земельного кадастру даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4821155100:07:000:0184. (а.с.19-20). Крім того із поземельної книги, відкритої 15 грудня 2015 року, у відомостях про земельну ділянку зазначено кадастровий номер 4821155100:07:000:0184, яка належить на праві власності [PERSON] , на підставі Державного акту серії ЯА 064787, дата реєстрації 05 березня 2005 року, реєстраційний номер 010500800046. (а.с.48-76). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин 1,3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.ст.1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.\~ Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, ст.293 ЦПК України передбачає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Але наведений перелік не є вичерпним. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті матері спадкове майно, у тому числі і вказану земельну ділянку, однак в кадастрових номерах земельної ділянки, що маються в державному акті та витягу з ДЗК, маються розбіжності, які утворилися при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, а тому ідентичність земельних ділянок з кадастровим номером 4821155000:07:000:0184 та кадастровим номером 4821155100:07:000:0184 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з чим вимоги позивачки про встановлення вказаного факту підлягають задоволенню. Разом з тим, із положень, які містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7" Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як вбачається з листа-роз`яснень приватного нотаріуса від 23 лютого 2021 року, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці слугувала лише розбіжність кадастрового номеру земельної ділянки у Державному акті та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка усунута вимогою про встановлення факту ідентичності земельних ділянок, в зв`язку з чим перешкоди у отриманні свідоцтва про право на спадщину у позивачки відсутні, а тому її вимоги про визнання за нею права власності на спадщину у судовому порядку задоволенню не підлягають.

Outcome: approved