Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

04 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до Білопільського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 та 1/8 частки спірного домоволодіння, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що фактичні шлюбні стосунки між нею та її чоловіком [PERSON] були припинені з 18 лютого 1988 року, відповідно до рішення Білопільського районного суду від 23 листопада 1993 року шлюб між ними був розірваний. [PERSON] розлучився з першою дружиною 16 лютого 1988 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу. У червні 1988 року [PERSON] запропонував їй створити сім'ю, після чого вони разом однією сім'ю стали проживати в літній кухні за адресою: [ADDRESS] спільно з двома дітьми [PERSON] від першого шлюбу. Літня кухня представляла собою невеличке приміщення з двох кімнат загальною площею 16 кв.м. Цієї площі для проживання сім'ї з 4 чоловік було недостатньо, тому [PERSON] з [PERSON] вирішили побудувати житловий будинок з більшою площею. Між ними була досягнута домовленість, що цей будинок буде їхньою спільною власністю і з цією метою вони вкладають спільні кошти і працю. Після закінчення будівництва у 1993 році [PERSON] зареєстрував житловий будинок з господарськими будівлями у державних органах повністю на себе. [PERSON] та [PERSON] з червня 1988 року проживали спільно однією сім'єю з [PERSON] до 27 червня 2009 року без реєстрації шлюбу, а 27 червня 2009 року одружилися. Про факт реєстрації домоволодіння повністю за [PERSON] [PERSON] дізналася лише після його смерті, тобто після [INFO]. Так як її кошти і праця були вкладені в будівництво житлового будинку та господарських будівель, тому [PERSON] вважає, що 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] належить їй і підлягає виключенню із спадкової маси. Інша 1/2 частка домоволодіння належить її покійному чоловіку [PERSON] і до складу спадщини після його смерті повинна увійти лише ця частка. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], як його дружина, [PERSON], син покійного від першого шлюбу, [PERSON] та [PERSON], батьки померлого. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від часток у спадщині на користь [PERSON] [PERSON] вважає, що з поважних причин пропустила строк звернення з позовом до суду про визнання права власності на 1/2 частку домоволодіння, тому вона просить суд поновити його і визнати за нею право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння. Також просить визнати право власності на 1/8 частку даного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка і визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частки спадкового майна, виданого на ім'я [PERSON] 12 листопада 2013 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частки спірного домоволодіння у порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є [PERSON], [PERSON], дружина покійного батька, та [PERSON], [PERSON], батьки покійного. [PERSON] та [PERSON] від своїх часток у спадщині відмовилися на користь [PERSON] Таким чином йому належить 3/4 частки у спадковому майні. Так як [PERSON] сховала від [PERSON] документи на домоволодіння, тому у нотаріуса він не зміг отримати свідоцтво про спадщину за законом на 3/4 частки домоволодіння. У зв'язку з цим [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] 20 листопада 2013 року позовна заява [PERSON] була об'єднана з позовною заявою [PERSON] в одне провадження (а.с. 105 том 1). 24 грудня 2013 року [PERSON] подала до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки спадкового майна, виданого на ім'я [PERSON] Ухвалою Білопільського районного суду від 21 жовтня 2014 року зазначені позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов про визнання права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння та на 1/8 частку даного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. При цьому зазначили, що право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння [PERSON] має на підставі усної домовленості між [PERSON] та покійним [PERSON], щодо створення спільної власності за рахунок спільної праці та спільних грошей. Крім того, в уточненій позовній заяві від 01 жовтня 2014 року та в судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння [PERSON] має на підставі ст. 62 та ст. 74 Сімейного кодексу України, оскільки остання проживала з покійним [PERSON] однією сім'єю, а тому майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, вартість будинку за час подружнього життя істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Позов [PERSON] [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали в повному обсязі, у його задоволенні просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнали в повному обсязі. Заявлений [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. Тертя особа - [PERSON] позов [PERSON] не підтримав, позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, пояснив, що він є батьком покійного [PERSON] Зазначив, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірне домоволодіння, була надана його сину [PERSON] в 1985 році, коли він перебував у шлюбі з першою дружиною [PERSON], матір'ю [PERSON] На час коли його покійний син [PERSON] почав проживати з [PERSON] на вказаній вище земельній ділянці вже була збудована літня кухня та сарай, а також був закладений фундамент під будинок та поставлені кутові стовпи. Також була завезена солома, оскільки стіни у будинку хотіли робити з глини та соломи. Він особисто брав участь у будівництві всього будинку та господарських споруд. Будинок будувався саме для сина і саме з цією метою бралась земельна ділянка для забудови. Більшість будівельного матеріалу, а саме: шифер, глину, пісок, дерев'яний брус, цеглу "недопал" для будівництва пічного опалення, привозив [PERSON] особисто та за свій рахунок. Сарай та гараж побудований особисто [PERSON] та покійним сином з матеріалів, які вони дістали з Білопільського сітроцеху. Щодо участі [PERSON] в будівництві будинку, то пояснив, що вона допомогала лише коли топтали стіни у будинку з глини та соломи, але тоді приймало участь близько 30-40 чоловік, колеги [PERSON] та покійного сина, сусіди. Також зазначив, що саме [PERSON] домовлялась за деревину, яка пішла на шальовку. Крім того, [PERSON] та його покійний син придбали білу силікатну цеглу для обкладення будинку. Третя особа - [PERSON] позов [PERSON] не підтримала, позов [PERSON] підтримала у повному обсязі, пояснила, що вона є матір'ю покійного [PERSON] Також зазначила, що її покійний син до одруження з своєю першою дружиною проживав разом з нею та [PERSON] в їхньому будинку. Після одруження та народження [PERSON] сином та його дружиною було прийнято рішення про будівництво нового будинку, у зв'язку з чим [PERSON] в 1985 році звернувся до виконкому Білопільської міської ради та отримав в безтермінове користування земельну ділянку під будівництво. На час, коли її покійний син [PERSON] почав проживати з [PERSON], на вказаній вище земельній ділянці вже була збудована літня кухня "времянка" та сарай, а також був закладений фундамент під будинок та поставлені кутові стовпи. Також була завезена солома та глина. Оскільки будівництво вже було розпочато, то [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] вирішили допомогти добудувати для сина будинок, у зв'язку з чим вона особисто зняла з ощадної книжки спочатку 400, а потім 700 рублів, які пішли на придбання шиферу, цегли, лісоматеріалу, піску, щебеню. Будівництвом будинку та господарських споруд завжди займався її чоловік [PERSON] та її покійний син [PERSON] Інколи запрошували допомогати сусідів та знайомих. Оскільки допомога надавалось людьми на добросусідських відносинах, то грошей ніхто не брав, а накривався стіл, за яким після роботи всі сідали обідати. З приводу участі в будівництві [PERSON], то [PERSON] зазначила, що бачила як [PERSON] разом зі своїми колегами та колегами покійного сина допомогала топтати стіни у будинку, а також одного разу допомогала шалювати дах. Більше [PERSON] не бачила, щоб [PERSON] допомогала в будівництві. Також їй відомо, що [PERSON] домовлялась за дерева, які були спиляні в районі "Прорубу" в м. Білопілля, вказана деревина пішла на доску, яку розпилював на пилорамі у совхозі "Перемога" її чоловік [PERSON] Заслухавши сторони, їх представників, третіх осіб, свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], експерта [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. 1. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.13 том 1). Також судом встановлено, що 26 червня 1985 року на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської міської Ради народних депутатів № 107 [PERSON] була виділена земельна ділянка по [ADDRESS] під будівництво житлового будинку (а.с.27 том 1). 04 липня 1985 року між виконкомом Білопільської міської Ради народних депутатів та [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку на праві приватної власності загальною площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-29 том 1). Акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку був затверджений рішенням № 81 виконкому Білопільської міської Ради народних депутатів від 30 червня 1993 року, що підтверджується витягом з рішення та ксерокопією акту державної прийомки індивідуального житлового будинку (а.с.30-31 том 1). Житловий будинок в [ADDRESS] повністю зареєстрований на праві власності за померлим [PERSON] [INFO] (а.с.15, 17, 89 том 1). Також судом встановлено, що станом на 26 червня 1985 року, коли [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку та наданий дозвіл на початок будівельних робіт, останній перебував у шлюбі з [PERSON], з якою він одружився у 1983 році. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 16 лютого 1988 року (а.с.11 том 1). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12 том 1). Також встановлено, що [PERSON] 26 листопада 1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 листопада 1993 року шлюб шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 04 грудня 1993 року (а.с.14 том). Згідно ст. 44 КпШС України, який діяв на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Із ксерокопії паспорту [PERSON] вбачається, що розірвання шлюбу між нею та [PERSON] в у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області зареєстровано 28 червня 1996 року за № 85 (а.с. 28 інвентарної справи). А тому відповідно до норм діючого на той час законодавства шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається припиненим з 28 червня 1996 року. Як вже було зазначено вище, [PERSON] та її представник [PERSON] однією із підстав визнання права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння зазначили те, що існувала усна домовленість з червня місяця 1988 року між [PERSON] та покійним [PERSON] щодо побудови будинку за рахунок спільної праці та спільних грошей. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України правовий статус майна, щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Відповідно до чинного на час побудови будинку законодавства спільною сумісною власністю є: - майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, п. 2 ст.17, ст. 18 Закону "Про власність"); - квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Статтею 112 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на час утворення спірного майна, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Частиною 1 статті 17 Закону України "Про власність", що діяв на час утворення спірного майна, передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином (з урахуванням підстав позову [PERSON], зокрема, посилання на ст. 17 ЗУ "Про власність"), для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Між тим [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно придбано внаслідок спільної праці, що вона об'єдналася з [PERSON] для спільної діяльності, коли укладеною між ними угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю ( ст. 17 Закону України "Про власність"). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що будівництвом будинку та господарських споруд завжди займався [PERSON] та покійний [PERSON], чоловік [PERSON] Інколи запрошували допомогати сусідів та знайомих. Оскільки допомога надавалось людьми на добросусідських відносинах, то грошей за допомогу ніхто не брав. Всі свідки, допитані у судовому засіданні, пояснили, що їм не було відомо про домовленість між покійним [PERSON] та [PERSON] з приводу будівництва будинку. Свідками лише було зазначено, що оскільки вони жили разом як сім'я, то припускали, що і будинок будується як спільний. Пояснити, яку саме участь в будівництві будинку приймала [PERSON], свідки не змогли, окрім того, що [PERSON] разом з іншими колегами та сусідами брала участь в топтанні та мазанні стін будинку. Лише свідок [PERSON] пояснила, що вона домовлялась для [PERSON] про купівлю деривини на балки для будинку, а також, що [PERSON] у неї позичала гроші на цеглу та шифер. Про те, що за деревину з "Прорубу" для балок розраховувалась [PERSON], також підтвердив свідок [PERSON] Але посилання [PERSON] на показання свідків, як доказ у її безпосередній участі працею та коштами в будівництві будинку, не є належним доказом, оскільки не підтверджується іншими письмовими доказами по справі. Крім того, участь [PERSON] у будівництві спірного домоволодіння грошима не може підтверджуватися показами свідків. Даний факт повинен підтверджуватися лише письмовими доказами. Відповідно до вимог ч. 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Жодного письмового доказу про участь у будівництві горошовими коштами [PERSON] суду не надала. Самі по собі довідки про розмір її заробітної плати за 1988-1993 роки не є беззаперечливим доказом її участі у будівництві спірного домовлодіння коштами. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснити суду не змогли, яку саме участь у будівництві спірного домоволодіння приймала [PERSON] Як зазначили вони в судовому засіданні, вся інформація щодо будинку їм відома про зі слів покійного [PERSON] та самої [PERSON] Крім того, пояснення свідків містять протиріччя та розбіжності з приводу початку будівництва будинку, перевірити достовірність даних показів не має можливості у зв'язку з плином значного часу. Посилання [PERSON] та її представника [PERSON], як на доказ участі в будівництві будинку на те, що [PERSON] не мав достатніх коштів для купівлі матеріалів для будівництва і що [PERSON] мала значно більший дохід, також судом не може бути враховано як належний доказ, оскільки в період з 1988 року по 1991 рік заробітна плата [PERSON] та [PERSON] не мала суттєвої різниці, що підтверджується довідками про розмір заробітної плати (а.с. 41- 42 том 1). Також в судовому засіданні встановлено, що допомогу у будівництві спірного домоволодіння надавали батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], що фактично підтвердила суду і сама [PERSON], і свідки, як з боку [PERSON], так і з боку [PERSON] Як пояснили суду [PERSON], [PERSON], то ніякої домовленості між [PERSON] та їхнім сином про спільне будівництво будинку не було і не могло бути, так як син про будівництво спірного домоволодіння домовлявся з першою дружиною [PERSON] Перебуваючи з нею у шлюбі, син отримав всі необхідні документи і розпочав будівництво. За час спільного проживання ними були збудовані літня кухня, в якій покійний син почав мешкати з першою дружиною та малолітнім сином, сарай, був закладений фундамент під будинок і завезений частково будматеріал. Після розірвання шлюбу з першою дружиною син продовжував мешкати в літній кухні сам, а вже потім з [PERSON] та її дітьми. Свідок [PERSON] суду також підтвердила, що перебуваючи у шлюбі з покійним [PERSON], вони спочатку проживали у його батьків. Але сім'я була велика, місця для всіх не вистачало, тому їм з чоловіком надали гуртожиток від ПМК, де свідок на той час працювала, вони перейшли жити туди. В цей же час [PERSON] з чоловіком та його батьками вирішили збудувати для них окремо будинок недалеко від батьків чоловіка. [PERSON] звернувся до Білопільської міської ради, отримав всі необхідні документи для будівництва і вони почали його будувати. За час спільного життя вони встигли з чоловіком побудувати літню кухню на дві кімнати, де стали мешкати, сарай і заклали фундамент під будинок. Але потім чоловік став зустрічатись з [PERSON], з-за якої іхня сім'я фактично і розпалась, з [PERSON] розлучився. Зазначені покази 3-х осіб та свідка [PERSON] щодо домовленості про спільне будівництво будинку між покійним [PERSON] та [PERSON], а не [PERSON], суд приймає як належний та допустимий доказ, бо вони підтверджуються письмовими доказами, а саме: рішенням виконавчого комітету Білопільської міської Ради народних депутатів №107 про виділення [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] під будівництво житлового будинку, договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку на праві приватної власності загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS], укладеним між [PERSON] та виконкомом Білопільської міської Ради народних депутатів, та актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, затвердженого рішенням № 81 виконкому Білопільської міської Ради народних депуттів від 30.06.1993 року (а.с. 27-31 том 1). Тому суд прийшов до висновку, що спільної домовленості між [PERSON] та [PERSON] на будівництво спірного домоволодіння не було і не могло бути, так як будівництво його розпочато було під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] Надані [PERSON] фотокартки на підтвердження того, що саме вона з [PERSON] закладала фундамент під будинок, не є беззаперечним доказом даного факту. Дата виготовлення даних фотокарток не відома, зображення на них [PERSON] та її дітей на фоні розпочатого будівництва не свідчить про факт домовленості між [PERSON] та [PERSON] про спільне будіництво будинку (а.с.145 том 1, а.с. 129 том 2). Крім того, сама [PERSON] суду підтвердила, що з [PERSON] розпочали жити у літній кухні на подвір'ї спірного домоволодіння, у будівництві якої вона не приймала ніякої участі. Також в судовому засідання не представилось можливим встановити, коли [PERSON] та [PERSON] стали мешкати разом. Сама [PERSON] та свідки з її боку говорили, що вони стали жити разом з [PERSON] з червня 1988 року. Батьки покійного [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] говорили, що вони стали жити разом з 1989 або 1990 року. Згідно рішення суду шлюб між [PERSON] та першим її чоловіком розірваний лише 23 листопада 1993 року, само свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] було отримано 28 червня 1996 року. В рішенні суду зазначено, що [PERSON] з [PERSON] не мешкають спільно з лютого 1988 року. Але в ньому нічого не зазначено, що [PERSON] мешкає з [PERSON] (а.с. 14 том 1, а.с. 28 інвентарної справи). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надала належних письмових доказів, які б свідчили про те, що спірне майно придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст. 17 Закону України "Про власність"). Крім того, як в первісному позові і в уточненій позовній заяві від 01 жовтня 2014 року, так і в судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] зазначали, що право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння [PERSON] має також і на підставі ст. 62 та ст. 74 Сімейного кодексу України, оскільки остання проживала з покійним [PERSON] однією сім'єю, а тому майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, вартість будинку за час подружнього життя істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що [PERSON] у період часу з 26 листопада 1977 року по 28 червня 1996 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Відповідно до норм діючого на той час законодавства, шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається припиненим з 28 червня 1996 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12 том 1). Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові суду від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, предметом якої був спір про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, зазначено, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання [PERSON] та її представника [PERSON] на те, що всі свідки підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю суд не може розцінювати як беззаперечний доказ того, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та нині покійного [PERSON], оскільки по-перше, як вбачається з позову [PERSON], вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з [PERSON] заявлена не була; по-друге, [PERSON] не надано доказів того, що спірний будинок збудований внаслідок спільної праці чи фінансових витрат. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9/14 від 22 серпня 2014 року ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на 12 лютого 2014 року становить 108100 грн. (а.с. 5 - 79 том 2). Вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами на день проведення експертизи станом на 12 лютого 2014 року (без поліпшень в тому стані, в якому домоволодіння перебувало станом на 1993 рік) складає 93700 грн. Загальна вартість проведених будівельних та ремонтно-будівельних робіт складає 76911 грн. Ринкова вартість житлового будинку в результаті проведених поліпшень збільшилась на 14400 грн. Згідно висновку експерту, хоча в будинку було проведено ряд поліпшень та добудов, це не вплинуло на збільшення частки в домоволодінні. Зменшення дійсної вартості домоволодіння відбулося за рахунок збільшення фізичного зносу будівель і споруд протягом 20 років. Вищевказаний висновок в судовому засіданні підтримала судовий експерт [PERSON], пояснивши, що вона 12 лютого 2014 року провела огляд домоволодіння у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], здійснила заміри, описала проведені роботи, все зафіксувала за допомогою фотоапарату та зробила висновок, локальні кошториси проведених робіт з урахуванням зносу. Також експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що встановити коли саме були виконані роботи по поліпшенню домоволодіння чи до 2003 року, чи після 2003 року, окрім газифікації, неможливо, так як під час огляду будинку експертом [PERSON] називала одні дати виконання робіт, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - інші. Тому експертом надавався висновок на підставі безпосереднього огляду спірного домоволодіння та інвентарної справи, в якій з вересня 1993 року немає жодної інформації щодо виконання будь-яких будівельних та ремонтних робіт. Як вбачається з висновку експерта, вартість робіт по поліпшенню спірного домоволодіння, а саме: по ремонту житлового будинку, по проведенню газопостачання, по обладнанню та оздобленню літньої кухні, по розширенню сараю, встановленню воріт та огорожі, не збільшила частку домоволодіння. Проектна документація щодо газифікації будинку була укладена з [PERSON], договір на газопостачання був також укладений з ним, коли в шлюбі з [PERSON] він не перебував (а.с. 32-39 том 2). Поліпшення в домоволодінні по [ADDRESS] під час перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] з 27 червня 2009 року за рахунок спільних коштів та спільної праці не є істотними. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку домоволодіння з підстав, заявлених позивачкою, задоволенню не підлягають. [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на тому, що підставами задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння є: - визнання права власності на половину майна, що придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, - визнання права власності на половину спірного домоволодіння на підставі ст. 62 та ст. 74 Сімейного кодексу України, оскільки [PERSON] проживала з покійним [PERSON] однією сім'єю, а тому майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності і вартість будинку за час подружнього життя істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Але судом зверталась увага [PERSON] та її представника [PERSON] на те, що зазначені підстави є різними за своєю правовою природою і одночасно не можуть бути заявлені як підстави задоволення позову, так як є взаємовиключаючими, хоча [PERSON] уточнила позовні вимоги 01 жовтня 2014 року, але підставами задоволення свого позову так і залишила зазначені вище підстави. Тому суд вирішував спір між [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння, виходячи з заявлених [PERSON] різних підстав для вирішення спору. 2. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.13 том 1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, зокрема на будинок [ADDRESS], який був зареєстрований на праві власності за померлим [PERSON] (а.с.15, 89 том 1). За життя [PERSON] заповіту не складав. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: дружина покійного [PERSON], його син від першого шлюбу [PERSON] та батьки покійного [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] протягом встановленого законом строку звернулись із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса (а.с.75, 78 том 1). 04 червня 2013 року була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] за № 545611 (а.с.98 том 1). Батьки покійного [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь сина померлого [PERSON] (а.с.76, 77 том 1). Таким чином, розмір частки у спадщині [PERSON], що відкрилась після смерті [PERSON], становить 1/4 частку. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] має право на 1/4 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] Але нею позовні вимоги в частині визнання права власності на частку спірного домоволодіння саме в порядку спадкування заявлені лише на 1/8 частку. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог і за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/8 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Сумська область, [ADDRESS]. При цьому [PERSON] не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про визнання за нею ще однієї 1/8 частки спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка. 3. Стосовно позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частки домоволодіння в порядку спадкування. Як вже було встановлено судом, [PERSON] є сином нині покійного [PERSON] (а.с.87, 86 том 1). Після смерті батька [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька (а.с. 75 том 1). Батьки покійного [PERSON] та [PERSON], які також є спадкоємцями першої черги, відмовились від прийняття спадщини на користь сина померлого [PERSON] (а.с.76-77). [PERSON] мав намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, що залишилось після смерті батька [PERSON], який був зареєстрований на праві власності за померлим [PERSON] (а.с.15, 89 том 1). Але нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що [PERSON] не було подано правовстановлюючого документу на будинок (а.с. 99 том 1). [PERSON], звернувшись до Сумського обласного державного нотаріального архіву з заявою про видачу договору про надання земельної ділянки для будівництва житлого будинку на ім'я [PERSON], отримав відповідь, що згідно з реєстром для реєстрації нотаріальних дій Білопільської державної нотаріальної контори за 1985 рік за № 1269 посвідчений договір про надання земельної ділянки для будівництва будинку на ім'я [PERSON], але в архів на зберігання документ не передавався (а.с.97 том 1). Через відсутність правовстановлюючого документу на вищезазначений будинок позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися спадковим майном. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на 3/4 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Сумська область, [ADDRESS]. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатила 704,65 грн. судового збору за позовні вимоги майнового характеру (а.с.61 том 1). Також [PERSON] сплатила 5990 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 2, 132 том 2). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. 16 жовтня 2013 року [PERSON] уклала договір про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON], що підтверджується договором та ордером Сумської обласної колегії адвокатів (а.с.123,124 том 1). В матеріалах справи містяться квитанції про оплату послуг адвоката у загальній сумі 8050 грн., але 1000 грн. за опитування очевидців згідно квитанції від 24 жовтня 2013 року (до звернення з позовомдо суду) суд не враховує, а тому сума витрат на правову допомогу складає 7050 грн. (а.с.131 т.2). Загальна сума судових витрат [PERSON] становить: 704,65+5990+7050 = 13744,65 грн. Згідно експертизи дійсна вартість будинку становить 127998 грн., [PERSON] претендує на 1/2+1/8 частки будинку, вартість 5/8 будинку становить 79998,75 грн. Судовий збір з цієї суми необхідно було сплатити в сумі 799,99 грн, а було сплачено 704,65 грн., різницю в сумі 95,34 грн. (799,99-704,65=95,34) з [PERSON] необхідно стягнути в доход держави. Позов [PERSON] задоволено на 12,5% (1/8 від 127998 грн становить 15999,75 грн.). Судові витрати стягуються пропорційно задоволеним вимогам, у з'язку з чим з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються 1718,08 грн. судових витрат. [PERSON] під час зврнення до суду з позовом було сплачено 950,50 грн. судового збору (а.с. 81 том 1). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги [PERSON], заявлені на суму 2900 грн. (а.с. 72, 73 том 1, а.с. 133 том 2 ), але 400 грн. згідно квитанції за 04 лютого 2014 року суд не враховує, так як судового засідання в цей день не було, провадження у справі вже було зупинено у зв'язку з проведенням експертизи, а тому сума витрат на правову допомогу складає 2500 грн. Загальна сума судових витрат [PERSON] становить 3450,50 грн. (950,50+2500=3450,50). Вартість 3/4 часток спірного домоволодіння становить 95998,50 грн., судовий збір [PERSON] сплачений в сумі 950,50 грн., а необхідно було сплатити 959,99 грн., різницю в сумі 9,49 (959,99-950,50=9,49) суд стягує з [PERSON] в доход держави, так як позов [PERSON] задоволений повністю. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволений на 100%, всі судові витрати, а це 3450,50 грн. стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial