Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

13 лютого 2014 року позивач звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Державного підприємства "Бар`єр" про стягнення матеріальної допомоги у звязку з виходом на пенсію в сумі 7206 грн. 79 коп. і середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку; протягом судового розгляду уточнив позовін вимоги і просив стягнути середній заробіток за період затримки розрхунку в сумі 31920 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював на посаді радника директора ДП "Бар`єр" , звільнений за наказом від 15.10.2013 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію; підприємство не в повному обсязі провело розрахунок з ним, не виплативши по цей час нараховану суму матеріальної допомоги в розмірі 7206 грн. 79 коп.; в судовому засіданні підтримав заявлений позов, пояснив, що за його інформацією аналогічні виплати проводились іншим працівникам, вважає, що відповідач порушив вимоги ст. 116 КзпП України і повинен нести відповідальність згідно ст. 117 КЗпП України. Представник відповідача Чернобай Я.О. заявлений позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення суми матеріальної допомоги, нарахованої позивачу, щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку подала письмові заперечення проти позовних вимог; у судовому засіданні зазначила, що виплата нарахованої позивачу одноразової допомоги передбачена колективним договором - п.6.3., тому згідно з наказом № 4 від 04.10.2013 року її позивачу нараховано, при цьому джерелом витрат на її виплату згідно колективного договору визначено "прибуток, який залишається у розпорядженні підприємства". Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року, одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, відноситься до переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці. Крім того, зазначила, що нараховану допомогу не виплачено позивачу не з вини підприємства, а через накладення арешту Державною виконавчою службою на розрахункові рахунки підприємства постановою від 08.07.2013 року; пояснила, що виплата допомоги здійснюється з відповідного рахунку, що входить до числа арештованих рахунків, здійнити виплату з іншого рахунку підприємство не має права, оскільки підприємство державне, призначений для виплати рахунок є цільовим. Просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, так як вважає, що вина підприємства у невиплаті допомоги позивачу відсутня. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач наказом № 197/ос від 15 жовтня 2013 року звільнений з посади радника директора ДП "Бар`єр" за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ч. 1 ст. 38 КзпП України (л.с.5, 6), згідно наказу № 111 від 04.10.2013 року на підставі п.6.3. Кодективного договору (л.с.20) між адміністрацією та трудовим колективом позивачу призначено матеріальну допомогу у звязку з виходом на пенсію у розмірі 1,5 середньомісячного заробітку; джерелом покриття витрат визначити кошти від господарської діяльності підприємства (л.с.18). Розмір матеріальної допомоги, яку нараховано позивачу у звязку з виходом на пенсію, становить 7206 грн. 79 коп. В частині стягнення вказаної суми допомоги представником відповідача визнано позовні вимоги. Відповідно до ст. 94 КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Ст. 2 Закону України "Про оплату праці" до заробітної плати відносить і премії, заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно п. 3.6. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року, одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), не відноситься до фонду оплати праці. Таким чином матеріальна допомога у звязку з виходом на пенсію, нарахована позивачеві до виплати, не є винагородою за працю і не входить до структури заробітної плати. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України передбачено строки виплати саме заробітної плати у визначенні ст. 94 КзпП України та строки розрахунку при звільненні; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідальність власника або уповноваженого ним органа настає лише у разі винної поведінки. За наявності постанови органу Державної виконавчої служби про накладення арешту на рахунки підприємства від 08.07.2013 року (л.с.25) задовго до нарахування позивачу спірної допомоги, відповідач був позбавлений об`єктивно можливості виконати свої обов`язки перед позивачем з виплати одноразової матеріальної допомоги у звязку з виходом на пенсію, тому винна поведінка відповідача відсутня, як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України. Виходячи з викладеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної допомоги у звязку з виходом на пенсію в сумі 7206 грн. 79 коп., в частині стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку в сумі 31920 грн. у задоволенні позовних вимог відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з Державного підприємства "Бар`єр" судовий збір на користь держави 243 грн. 60 коп. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial