Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини із 50 до 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням суду від 20.11.2007 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час дана сума аліментів є наднизькою і недостатньою для належного утримання дитини та є значно меншою від передбаченого законодавством мінімального рекомендованого розміру. В силу свого віку матеріальне забезпечення дитини постійно зростає, а з огляду на її незначний дохід самій їй вкрай тяжко належно забезпечувати дитину продуктами харчування, одягом, лікуванням, усім необхідним для фізичного, соціального і духовного розвитку сина. Крім цього, на її утриманні перебуває ще двоє дітей, з яких одна є дитиною з інвалідністю. В добровільному порядку відповідач не бажає збільшувати розмір аліментів, проте має таку можливість, оскільки має нерегулярні заробітки, працюючи в Республіці Польща. Провадження в справі відкрито ухвалою від 14.05.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали з примірником матеріалів позову 27.05.2019 року. У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із копією свідоцтва серії [NUMBER] сторони розірвали шлюб, про що 21.12.2007 року відділом РАЦС Старовижівського районного управління юстиції Волинської області зроблено актовий запис за № 52. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії рішення Любомльського районного суд від 20.11.2007 року і ухвали цього ж суду від 16.09.2014 року з відповідача в користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із копії свідоцтва серії [NUMBER] встановлено, що позивач 15.07.2009 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , взявши його прізвище. Доводи позивача в частині перебування на її утриманні ще двох неповнолітніх дітей, у тому числі дитини з інвалідністю, судом до уваги не приймаються як не підтверджені належними і допустимими доказами, як того вимагають положення ст.ст.77, 78, 81, 83 ЦПК України. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом цієї норми умовою збільшення або зменшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з таких підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та до-статнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення від 20.11.2007 року сину сторін [PERSON] було 3 років, нині 11. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З 2007 року, тобто моменту присудження з відповідача аліментів, неповнолітній [PERSON] підріс і в силу свого віку природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища позивача як матері, що є очевидним. Крім цього, виходячи із вищенаведених законодавчих норм, встановлено, що відповідач сплачує аліменти у меншому розмірі, ніж гарантований чинним законодавством, оскільки мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини такого віку станом на дату розгляду справи становить 1059 гривень. Отже, стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у меншому мінімальному розмірі не спроможне забезпечити його достатній і належний рівень гармонійного розвитку, тому призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення та є підставою для збільшення їх розміру. При визначенні збільшеного розміру аліментів суд враховує принцип рівності батьків по утриманню дітей. Проте таке утримання не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті. Тому суд враховує, що дитина проживає разом із матір`ю, а відтак основний тягар на її утримання, які включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Відповідач є молодою особою (має 33 роки), має можливість працювати і заробляти таку суму коштів, щоб забезпечити утримання свого неповнолітнього сина в достатньому для його гармонійного розвитку рівні. Виходячи із вищенаведених норм сімейного законодавства та фактичних обставин справи, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1\~500,00 гривень. Такий розмір аліментів, на переконання суду, на належному рівні забезпечить гармонійний розвиток дитини, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, забезпечить виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Визначений позивачем розмір аліментів на рівні 3000 гривень суд вважає завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності такого стягнення. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, в разі зміни способу стягнення аліментів, їх збільшення чи зменшення, положення ст.191 СК України не застосовуються. Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для збільшення розміру аліментів з дня подання позову до суду, про що просить позивач. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 50% таких вимог.

Outcome: partial