Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

У червні 2015 року Бова Є.Ю. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, в якій вказує, що 24.05.2014 року [PERSON] уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 20981 грн. 80 коп., про що написав розписку, в якій зобов'язався повернути борг в строк до 24.05.2015 року, проте на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] погасив лише частину боргу в сумі 2000грн. 00коп., а іншу частину не повернув. Незважаючи на звернення позивача щодо повернення боргу виконати свій обов'язок відмовляється. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг в сумі 28543 грн. 57 коп., що складається з основного боргу в сумі 18981 грн. 80 коп. з урахуванням 3 % річних в сумі 165 грн. 90 коп., індексу інфляції у розмірі 6512 грн. 74 коп. та відсотків, розрахованих на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у розмірі 1383 грн. 13 коп., а також витрати на правову допомогу 1500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 285 грн. 44 коп. В судове засідання позивач не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, доручив представляти свої інтереси адвокату Бові Є.Ю. Представник позивача Бова Є.Ю. в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв'язку відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення в порядку заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що згідно розписки, написаної власноручно [PERSON] 24.05.2014 року, він отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 20981 грн. 80 коп., які зобов'язався повернути в строк до 24.05.2015 року. Разом з тим, [PERSON] свої зобов'язання за договором позики у повному обсязі не виконав, в строк до 24.05.2015 року в рахунок погашення боргу повернув позивачу лише його частину у розмірі 2000 грн.00 коп. Враховуючи те, що строк повернення грошей, отриманих [PERSON] від [PERSON] згідно розписки від 24.05.2014 року, закінчився, у строк до 24.05.2015 року та станом на час розгляду справи судом відповідач позичені кошти в сумі 18981 грн. 80 коп. позикодавцеві не повернуті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнення з відповідача на його користь вказаної суми коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, в п. 1 ч. 2 ст. 1048 ЦК України встановлено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що наявні у справі докази не містять відомостей про те, що договір позики у формі розписки укладався між [PERSON] та [PERSON] у зв'язку зі здійсненням одним з них підприємницької діяльності, а сторонами при укладенні угоди не обумовлено сплату позичальником процентів за користування коштами, отриманими у борг, суд приходить до переконливого висновку про відсутність будь-яких правових підстав для застосування при вирішенні спору положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України та вважає, що позовні вимоги Бови Є.Ю. в інтересах [PERSON] в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. Як встановлено в ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи доведеність факт прострочення відповідачем [PERSON] виконання грошового зобов'язання з повернення позики позивачу [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Разом з тим, при встановленні сум, які підлягають стягненню з відповідача, враховує наступне. Як встановлено в ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зі змісту розписки від 24.05.2014 року вбачається, що [PERSON] зобов'язався повернути позику на протязі п'яти календарних місяців рівними частинами в строк до 24.05.2015 року. Вказана фраза є явно нелогічною, оскільки повернення боргу передбачається в строк протягом року, при цьому, неконкретизовано в які ж саме 5 з 12 місяців боржник зобов'язувався здійснювати повернення боргу, відповідно, сторонами при укладенні договору позики не встановлено конкретного строку виконання кожної частини зобов'язання та її розміру. У зв'язку з чим, суд вважає, що прострочення виконання зобов'язання виникло у відповідача [PERSON] після 24.05.2015 року, й саме після вказаної дати у позивача виникає право на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Разом з тим, зі змісту обґрунтування позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та 3 процентів річних від простроченої суми, наведеного у позовній заяві, вбачається, що індекс інфляції та 3 % річних позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] за період з 24.12.2014 року по 24.05.2005 року, тобто за час до встановленого у розписці строку повного виконання грошового зобов'язання. З огляду на вищенаведене, виходячи зі змісту норми ст. 625 ЦК України, якою визначено, що підставою для її застосування є прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, з урахуванням загального розміру позовних вимог та тієї частини, в якій позов було задоволено, суд приходить до переконливого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого в загальній сумі 285,44 грн., в розмірі 189,81 грн. При вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України "Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як встановлено в п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача надано суду квитанцію, яка підтверджує факт отримання від [PERSON] коштів в сумі 1500 грн., а також розрахунок витрат на правову допомогу, згідно з яким ним затрачено на надання позивачу правової допомоги тривалістю 3 год. 30 хв., в тому числі, консультації, опрацювання законодавства та судової практики, підготовка позовної заяви та розрахунку позовних вимог, представництво інтересів у суді. Вказані витрати позивача на правову допомогу, яка надана адвокатом Бовою Є.Ю. з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", в межах розміру компенсації витрат на правову допомогу, визначеного в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", становлять 1500 грн. 00 коп. А тому з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір витрат на правову допомогу в межах граничних розмірів їх компенсації пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1052 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial