Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].), [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами. В процесі розгляду справи позивач відмовився від позовних вимог, заявлених до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами укладено Договір №ПД-20/6/14-ц про правову допомогу між адвокатом та клієнтом у справі №761/24219/13-ц (провадження №2/761/8057/2013) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (далі по тексту - Договір) та Додаткову угоду щодо апеляційного провадження від 05.08.2014. В порушення вимог вказаних правочинів, відповідачем не виконуються покладені на неї п.п. 2.1., 6.1. Договорів зобов'язання, до цього часу не оплачено обумовлені суми гонорару. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом, не включає кошти, що вносяться клієнтом на покриття фактичних витрат, пов'язаних із виконанням договору, визначається за домовленістю сторін в розмірі попередньо погодженому сторонами в протоколі погодження ціни у розмірі 8500,00 грн. від 20.06.2014, а в подальшому розрахованому адвокатом за ставкою не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, що складає 1218,00 грн. за годину (п. 6.1 Договору). Написаною власноручно розпискою від 02.07.2014 відповідач підтвердила її зобов'язання протягом тривання розгляду цивільної справи в суді до моменту ухвалення рішення сплатити адвокату гонорар у розмірі 8500,00 грн. Відповідно до калькуляції витрат на правову допомогу адвоката станом на 05.08.2014, погодженої та підписаної відповідачем про 26 годин часу витраченого адвокатом, з урахуванням п.п. 2.1., 6.1. Договору, розмір гонорару, що підлягає сплаті адвокату за участь на стадії в суді першої інстанції складає 31668,00 грн. Крім того, окрема калькуляція витрат часу передбачена в додатковій угоді від 05.08.2014. Згідно п. 2.1. Додаткової угоди, у будь-якому випадку, погодинна оплата витрат часу за послуги адвоката визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами, розрахованому відповідно до ст. 1 ЗУ №4191-VI від 20.12.2013 за граничною ставкою 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати за годину зайнятості особи, яка надає правову допомогу та підлягають сплаті адвокату до завершення апеляційного провадження. Таким чином, послуги адвоката склали ще 11205,60 грн., що було погоджено відповідачем. Також, адвокатом за погодження з відповідачем 30.10.2014 подано касаційну скаргу з додатками на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13.08.2014, на що витрачено 3 години, у зв'язку з чим ці три години також повинні бути оплачені відповідачем у розмірі 1461,60 грн. Таким чином, згідно договорів про надання правової допомоги, укладених між сторонами, відповідач повинна сплатити позивачу 44335,20 грн., які [PERSON] просить стягнути з [PERSON] В процесі розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути на його користь з відповідача кошти у розмірі 50591,50 грн., сума яких складається із: 36418,20 грн. (попередня сума збільшена з урахуванням інфляційних) + 531,30 грн. (0,008%*210 днів) +12180,40 грн. за апеляційне провадження + 1461,60 грн. за касаційне провадження. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач та її представники [PERSON] та [PERSON] заперечили з приводу задоволення позовних вимог, просили відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила позивача квартирі відповідача, коли заходила до [PERSON], оскільки хотіла проконсультуватися з [PERSON], як з фахівцем права. Крім того, пояснила, що чула про кошти за гонорар адвокату, але не знає, чи були вони сплачені. На запитання свідка, скільки будуть коштувати послуги адвоката, [PERSON] повідомив про вартість послуг у розмірі 8000,00 грн. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та її представників, свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 року(далі по тексту - ЦПК України), суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За приписами ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Судом встановлено, що 20.06.2014 між сторонами було укладено Договір №ПД-20/6/14-ц про надання правової (юридичної) допомоги (а.с. 6). Відповідно до п. 1.2. Договору, адвокат вчиняє дії, необхідні для виконання договору, а саме: консультує і здійснює підготовку для ведення справи в суді та веде в інтересах КЛІЄНТА в Шевченківському райсуді м. Києва справу за її позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття (справа №761/24219/13-ц, провадження №2/761/8057/2013). Як вбачається зі змісту п. 1.2. Договору, під веденням справи в суді в цьому договорі розуміється: добросовісне і повне використання прав, зазначених в процесуальних кодексах України, як таких, що захищають права КЛІЄНТА; досудові консультації, надані з приводу спірних правовідносин, що викликали необхідність для звернення за правовою допомогою, роз'яснення правової позиції (її слабких чи сильних сторін), складання процесуальних документів, позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги, письмових пояснень, використання всіх незаборонених законом засобів правового захисту інтересів клієнта; участь у судових засіданнях в якості представника клієнта в цивільному спорі з усіма повноваженнями, передбаченими ст.ст. 27, 31, 44 ЦПК України, без обмеження таких повноважень, з правом підпису всіх процесуальних документів до закінчення провадження в справі, в тому числі з правом заявлення зустрічного позову. Згідно п. 2.1. Договору, передбачена цим договором винагорода за послуги, що виконуються адвокатом, не включає кошти, що вносяться клієнтом (його представником) на покриття фактичних витрат, пов'язаних із виконанням договору, і визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни та підлягають сплаті адвокату протягом місяця з часу укладення цього договору. Як вбачається з матеріалів справи, сторони Договору 20.06.2014 склали Протокол погодження ціни послуг адвоката відповідно до п. 2.1. Договору, що визначається в розмірі 8000,00 грн., які передаються адвокату протягом тривання судового розгляду справи, але не пізніше місяця з моменту підписання договору (а.с. 101). Відповідно до розрахункової квитанції АСБК №544279, відповідач 24.06.2014 сплатила позивачу грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., що скріплено підписом та печаткою позивача (а.с. 102). Як вбачається зі змісту ст. 627 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003р. (далі по тексту - ЦК України), відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, п. 2.1. Договору, сторони узгодили, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни, а саме сторони узгодили вартість таких послуг у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на погоджену відповідачем калькуляцію, відповідно якої розмір коштів, які відповідач повинна повернути [PERSON] становить 44335,20 грн., а саме: розмір гонорару, що підлягає сплаті адвокату за участь на стадії в суді першої інстанції складає 31668,00 грн.; розмір гонорару, що підлягає сплаті адвокату за участь на стадії апеляційного провадження, складає 11205,60 грн.; розмір гонорару, що підлягає сплаті адвокату за участь на стадії касаційного провадження, у розмірі 1461,00 грн. Так, в матеріалів справи наявна погоджена відповідачем калькуляція, разом з тим, суд не приймає її за основу нарахування позивачем суми боргу з урахуванням того, що Договором, а саме п. 2.1. Договору, між сторонами погоджено, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремомупротоколі погодження ціни. Крім того, слід зазначити, що у Договорі зазначений перелік послуг, що виконуються адвокатом, до яких входить, у тому числі, складання апеляційної та касаційної скарги. Таким чином, сторони погодили перелік послуг, які зобов'язався виконувати позивач, та визначили та узгодили вартість цих послуг. Калькуляція, на яку посилається позивач, щодо стягнення з відповідача коштів за послуги позивача на стадії апеляційного та касаційного не може вважатися належним доказом в обґрунтування позовних вимог, оскільки п. 2.1. Договору сторони погодили, що вартість послуг визначається протоколом погодження ціни, а не калькуляцією. Слід зазначити також те, що 05.08.2014 між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, відповідно до п. 2.1. якої визначено, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом, визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами, розрахованому відповідно до ст. 1 ЗУ №4191-VІ від 20.12.2013. Разом з тим, з вказаного пункту Додаткової угоди вбачається, що сторонами погоджена винагорода за послуги, проте, не вказано, на підставі чого сторони погодили узгоджену вартість. Таким чином, умови Договору в частині погодження вартості послуг на підставі протоколу погодження ціни не змінились, оскільки положеннями Додаткової угоди сторони не внесли змін до Договору в цій частині. Крім того, позивач посилається на розписку від 02.07.2014, написану власноручно відповідачем, відповідно якої [PERSON] зобов'язалась сплатити [PERSON] гонорар у розмірі 8500,00 грн. протягом тривання судового розгляду справи до моменту ухвалення судом рішення відповідно до п. 2.2. Договору. Відповідно до п. 2.2. Договору, для підтвердження сплатити гонорару клієнтом, як доказ судових витрат, адвокат оформлює для приєднання до матеріалів справи розрахункову квитанцію, взамін якої клієнт видає адвокату розписку про зобов'язання сплатити грошові кошти в строк, погоджений в п. 2.1. Договору. Разом з тим, видана позивачем розрахункова квитанція на суму 8000,00 грн. не відповідає грошовій сумі, вказаній в розписці відповідача, оскільки остання, відповідно до вказаної розписки, зобов'язалася сплатити позивачу 8500,00 грн. Крім того, строк сплати гонорару, зазначений позивачем в розписці, суперечить п. 2.1. Договору, оскільки, відповідно до вказаного пункту сторони погодили, що погоджена вартість послуг адвоката підлягає сплаті протягом місяця з часу укладення Договору. Разом з тим, відповідно до розписки від 02.07.2014, відповідач зобов'язалася сплатити гонорар позивачу протягом тривання судового розгляду справи до моменту ухвалення судом рішення. Таким чином, зміст розписки від 02.07.2014 суперечить істотним умовам Договору, а тому суд вважає, що така розписка не може бути врахована судом, як така, що підтверджує неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити і те, що у справі №761/24219/13-ц, вести яку зобов'язався позивач, ухвалено рішення від 05.08.2014, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири відмовлено. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.10.2014, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, у тому числі, стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по 1782,38 грн. з кожного, з яких 3312,96 грн. витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. В обґрунтування задоволених вимог в цій частині колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва посилається на сплачену відповідачем грошову суму за надану правову допомогу адвокату [PERSON], відповідно до квитанції №544279. Таким чином, факт сплати відповідачем коштів [PERSON] за отриману правову допомогу встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.10.2014. Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що час надання правової допомоги дещо завищений (підготовка до судового засідання 10 год.) і до нього включено дії, які не пов'язані з наданням правової допомоги, зокрема, прибуття до суду, а також невірно визначений час надання правової допомоги в судовому засіданні, а тому з відповідачів стягнуто 3312,96 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги. Станом на день розгляду справи рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.10.2014 є таким, що набрало законної сили. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, слід зазначити, що за результатами розгляду скарги [PERSON] відносно [PERSON], Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва увалено рішення від 17.03.2015, яким дисциплінарна палата Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури вирішила притягнути адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та накласти на останнього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк 6 місяців, з 17.03.2015 по 16.09.2015. Вказаним рішенням дисциплінарною палатою Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури встановлено, що умови п.п. 2.1, 3.1, 6.1 Договору прописані неоднозначно. Зокрема, в даних пунктах вказуються фактичні витрати, а розмір гонорару чітко не визначений. Крім того, в Договорі окремо не розділена винагорода від фактичних витрат адвоката; не визначений порядок обчислення та сплати гонорару та фактичних витрат адвокат. Таким чином, дисциплінарна палата КМКДКА дійшла висновку, що Договір суперечить п. 4 ч. 1 ст. 1 та ст. 30 Закону України "Про адвокатури та адвокатську діяльність" №5076-VІ від 05.07.2012 (далі по тексту - Закон). Крім того, у рішенні дисциплінарної палати КМКДКА зазначено наступне: "Договором та Угодою не передбачено оплату послуг адвоката [PERSON] за таким документом, як: "калькуляція витрат на правову допомогу адвоката". Разом з тим, п. 2.1. Договору фактичні витрати пов'язані із виконанням договору визначається за домовленістю сторін в розмірі погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни". Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону, зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 3 ст. 29 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.2012, якщо необхідність несення фактичних витрат певних додаткових видів або збільшення їх орієнтовного обсягу, визначеного раніше, з'ясувалася після укладення договору, адвокат повинен негайно повідомити про це клієнта та отримати його згоду на погашення необумовлених раніше видатків. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомив відповідача про несення додаткових витрат, збільшення їх орієнтовного обсягу, визначеного раніше, та не отримав її згоду на погашення необумовлених раніше видатків, а лише поставив її перед фактом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до 526 ст. ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами є такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо нарахованих відсотків річних та інфляції, враховуючи те, що вони є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами, які не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed