Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Територіальний сервісний центр 6341 Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недісним договір купівлі-продажу автомобіля Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску, синього кольору, № кузову WDB [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2016 року та посвідчений Територіальним сервісним центром 6341 Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України та визнати недісним договір купівлі-продажу автомобіля MAN TGA 26.360., 2004 року випуску, помаранченого кольору, № дв. [NUMBER], № кузову [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2016 року та посвідчений Територіальним сервісним центром 6341 Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.01.2005 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] За період шлюбу ними було придбано майно серед якого автомобілі Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску та MAN TGA 26.360., 2004 року випуску. 01.02.2016 року нею до Комінтернівського районного суду м. Харкова була подана позовна заява про поділ спільного майна подружжя. Відповідач [PERSON] дізнавшись про це фіктивно здійснив відчуження спірних автомобілів своєму рідному брату відповідачу [PERSON] 06.02.2016 року. Про факт укладення договорів їй стало відомо з відповіді регіонального сервісного центру МВСУ в Харківській області від 25.03.2016 року. Згоди на відчуження автомобілів вона не давала. На даний час автомобілями продовжує користуватись [PERSON], що також вказує на фіктивність угоди. Вважає, що на таких підставах необхідно визнати договори купівлі-продажу автомобілів недійсними. В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, надали пояснення анаголічні викладеним у позові. Позивачка зазначила, що згоди на продаж автомобілів вона не давала. Після надання пояснень представник позивача надав до суду письмову заяву с проханням закінчувати розгляд справи без участі позивачки та представника. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.05.2005 року та спірні автомобілі входили до кола спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до інструкції про вчинення нотаріальних дій договір купівлі-продажу автомобілю не належить до угод, що підлягають обов*язковому нотаріальному посвідченню, таким чином договір є укладеним з додержанням вимог встановлених законодавством України. Необгрунтованими є посилання позивача на той факт, що нібито зазначеними автомобілями користується [PERSON] Згідно правової позиції Верховного суду України по справі № 6-7цс15 від 08.04.2015 року законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного майна подружжя без письмової згоди одного подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім*ї майна. Таким чином вважали, що позивачка обрала невірний спосіб захисту. Також заперечували, що продаж автомобілів було здійснено після подання позову про поділ майна подружжя. Просили в задоволенні позову відмовити. В подальшому представник відповідача надав до суду заяву с проханням закінчувати розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні надав заперечення проти позову зазначив, що згідно електронних баз даних та Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС вантажний автомобіль MAN TGA 26.360., 2004 року випуску, помаранченого кольору, № дв. [NUMBER], № кузову [NUMBER], було зареєстровано 05.06.2014 року, у ВРЕР №1 ГУМВС України в Харківській області (на теперішній час ТСЦ № 6341 РСЦ МВС в Харківській області) на громадянина [PERSON] [INFO]. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 06.02.2016 року у ТСЦ № 6341 РСЦ МВС в Харківській області вище наданий транспортний засіб перереєстровано на громадянина [PERSON], [INFO]. На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], номерні знаки не змінювалися. Реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ 6341/2/700 оформленому у підрозділі 06.02.2016 року в якому [PERSON] зазначено як продавця, а [PERSON] зазначено як покупця транспортного засобу. Вантажний автомобіль Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску, синього кольору, № кузову WDB [NUMBER], було зареєстровано 05.06.2014 року, у ВРЕР №1 ГУМВС України в Харківській області (на теперішній час ТСЦ № 6341 РСЦ МВС в Харківській області) на громадянина [PERSON] [INFO]. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 06.02.2016 року у ТСЦ № 6341 РСЦ МВС в Харківській області вище наданий транспортний засіб перереєстровано на громадянина [PERSON], [INFO]. На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], номерні знаки не змінювалися. Реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ 6341/2/701 оформленому у підрозділі 06.02.2016 року в якому [PERSON] зазначено як продавця, а [PERSON] зазначено як покупця транспортного засобу. Під час проведення реєстраційних дій з транспортними засобами [PERSON] у присутності представника ТСЦ № 6341 РСЦ МВС в Харківській області не надав інформацію, про іншого співвласника, зацікавлену особу або інші обставини, що перешкоджають реалізацію транспортних засобів. Реєстраційні дії з транспортними засобами здійснено у відповідності до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", та згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року в редакції ПКМУ №1371 від 23.12.2009 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів". Просили відмовити позивачу в задоволенні позову та в подальшому проводити розгляд справи за їх відсутності та приймати рішення без їх участі на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно інформації наданої Регіональним сервісним цетром МВСУ в Харківській області від 25.03.2016 року зазначено, що власником автомобілів Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску та MAN TGA 26.360., 2004 року випуску є [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № ТСЦ6341/2/701 від 06.02.2016 року, укладеного в Сервісному центрі МВС 6341 в м. Харкові, [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності [NUMBER], посвідченої приватним нотаріусом Нескородовою О.А. 05.02.2016 року продала [PERSON] автомобіль Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску, який зареєстрований на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічним паспортом) серії [NUMBER]. За заявою [PERSON] № 85015901 від 06.02.2016 року була здійснена перереєстрація автомобілю Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску на нового власника згідно договору купівлі-продажу. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № ТСЦ6341/2/700 від 06.02.2016 року, укладеного в Сервісному центрі МВС 6341 в м. Харкові, [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності [NUMBER], посвідченої приватним нотаріусом Нескородовою О.А. 05.02.2016 року продала [PERSON] автомобіль MAN TGA 26.360., 2004 року випуску, який зареєстрований на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічним паспортом) серії [NUMBER]. Однак як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль MAN TGA 26.360., 2004 року випуску він має серію та номер [NUMBER]. За заявою [PERSON] № 85015697 від 06.02.2016 року була здійснена перереєстрація автомобілю MAN TGA 26.360., 2004 року випуску на нового власника згідно договору купівлі-продажу. [PERSON] 05.02.2016 року видав на ім*я [PERSON] довіреність на представлення його інтересів в усіх необхідних установах з усіх питань, пов*язаних з експлуатацією, управлінням та розпорядженням (продажем, орендою, позичкою, заставою, страхуванням, тощо) на її умовах та на її розсуд належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Центром ДАІ 6301 від 05.06.2014 року автотранспортним засобом Mersedеs-benz sprinter 318 CDI, 2006 року випуску № кузову WDB [NUMBER] та належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Центром ДАІ 6301 від 05.06.2014 року автотранспортним засобом автомобіль MAN TGA 26.360., 2004 року випуску, № дв. [NUMBER], № кузову [NUMBER]. Довіреність видана строком на один місяць, дійсна до 05.03.2016 року та посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Нескородовою О.А., реєстровий № 500. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Згідно правових висновків Верховного суду України у справах № 6-7цс15 від 08.04.2015 роу та № 6-1587цс16 від 12.10.2016 року зазначено, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] та його представника що позивач невірно обрала спосіб захисту та позбавлена права визнавати договори недійсними, а лише має право на компенсацію вартості частки майна, оскільки вони суперечать обставинам справи та висновку зробленому Верховним судом України у справі № № 6-1587цс16 від 12.10.2016 року. Позивач [PERSON] звернулась до суду з вимогами про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, питання про поділ майна позивач не ставила. Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-7цс15 вказує на право одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім*ї майна при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової щгоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди. Судом встановлено, що позивач своєї згоди на продаж автомобілів, які є сумісною власністю подружжя не надавала. Навпроти дії відповідача [PERSON] вказують на недобросовісність при укладенні договорів купівлі-продажу. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, які містять довіреність видану на ім*я [PERSON], якою [PERSON] уповноважив останню на експлуатацію та розпорядження спірними автомобілями. На наступний день після видачі довіреності, тобто 06.02.2016 року [PERSON] від імені [PERSON] здійснила відчуження спірних автомобілей рідному брату [PERSON] другому відповідачу по справі - [PERSON] В свою чергу [PERSON] знав, що його брат перебуває у шлюбі з [PERSON] Відповідно до інструкції про вчинення нотаріальних дій, яка діяла на період укладення договорів купівлі-продажу автомобілей, така нотаріальна дія як видача довіреності не потребує надання згоди одного з подружжя на її видачу, оскільки не є правочином, який передбачає будь-який перехід права власності. Крім того з заперечень представника третьої особи встановлено, що при укладанні договорів купівлі-продажу ні продавець ні покупець не повідомляли про іншого співвласника, зацікавлену особу або інші обставини, що перешкоджають реалізації транспортних засобів. Аналізуючи наявні у справи докази та пояснення надані сторонами суд прийшов до висновку, що сторони при укладенні договорів купівлі-продажу діяли недобросовісно. [PERSON] знаючи, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя зробив довіреність на [PERSON], щоб остання від його імені здійснила відчуження спірних автомобілів і тим самим при укладенні договірів скрити обставину, що відчужувальне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відчуження було здійснено рідному брату [PERSON], який був обізнаний відносно обставин, що його брат [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Таким чином суд вважає повністю доведеною обставину, що догови купівлі-продажу спірних автомобілей були укладені фіктивно з метою здійснити відчуження сумісної власності подружжя. Ще одним фактом підтвердження, що позивачка не надавала згоди на укладення зазначених договорів свідчить надання довіреності [PERSON] на ім*я [PERSON] Довіреність була видана терміном на один місяць, тому у суду є підстави вважати, що вона була видана з метою продажу спірних автомобілей, що і було зроблено на наступний день після видачі довіреності. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Доводи відповідача та його представника в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовістно, знаючи що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і уклали договір не отримавши згоди на це другого з подружжя, а отже позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved