Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що між ним та відповідачем [PERSON] 5 березня 2005 року укладена рамкова угода, відповідно до якої позивач зобов'язався здійснювати кредитування третьої особи в межах лімітів кредитування 150000 дол. США на 180 місяців під максимальний розмір процентів 40%. На підставі та в межах рамкової угоди сторони уклали договір про надання траншу від 5 листопада 2010 року на 10050 грн. на 36 місяців з процентною ставкою 31%; договір про надання траншу від 11 вересня 2008 року на 50000 дол. США на 60 місяців з процентною ставкою 14%. В забезпечення укладених договорів між АТ «ПроКредит Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 18 серпня 2008 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань укладено договір іпотеки на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS], належних відповідачу [PERSON] Виконання зобов'язань за укладеними договорами належним чином не виконані і у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість: за кредитним договором від 5 листопада 2010 року - 3577,07 грн: борг по капіталу - 1876,66 грн., проценти по графіку - 66,65 грн., проценти за простроченим капіталом - 19,33 грн, пеню - 1614,43 грн.; заборгованість за кредитним договором від 5 листопада 2010 року - 9159,02 грн: борг по капіталу - 4599,97 грн; проценти по графіку - 101,35 грн; проценти за простроченим капіталом - 69,48 грн; пеню - 4388,22 грн; заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року - 152415,13 грн: борг по капіталу - 84537,25 грн, проценти по графіку - 3833,76 грн, проценти за простроченим капіталом - 3588,46 грн, пеню - 60455,66 грн. В рахунок погашення заборгованості стягнення звернути на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. Під час розгляду справи представник позивача уточнював, тобто збільшив, позовні вимоги. У зв'язку зі зміною курсу долару просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку за договором від 11 вересня 2008 року - 312840,14 грн: капітал - 104781,65 грн; проценти по графіку - 5642,73 грн; проценти за простроченим капіталом - 0 грн; пеню - 202415,76 грн; за договором від 5 листопада 2010 року - 5809,59 грн: капітал - 1876,66 грн; проценти по графіку - 66,65 грн; проценти за простроченим капіталом - 337,66 грн; пеню - 3528,60 грн; за договором від 5 листопада 2010 року - 14393,89 грн: капітал - 4599,97 грн; проценти по графіку - 101,35 грн; проценти за простроченим капіталом - 673,55 грн; пеню - 9019,02 грн. Загальна сума заборгованості за уточненими позовними вимогами склала 333043,62 грн. Листом від 18 липня 2014 року представник позивача пояснив, що 18 червня 2014 року [PERSON] було погашено 6700 грн., а саме, заборгованість за кредитним договором №1201.41731 в розмірі 1947,76 грн (капітал - 1876,66 грн, проценти за графіком 66,65 грн, штрафні проценти - 4,45 грн); заборгованість за кредитним договором №1201.41732 і розмірі 4734,85 грн (капітал - 4599,97 грн, проценти за графіком - 101,35 грн., штрафні проценти - 33,35 грн). Представник позивача для розгляду справи по суті до суду не з'явився, просив справу слухати без його участі, у передуючому судовому засіданні позов підтримав повністю і суду пояснив, що про розрахунку суми заборгованості включені всі платежі, на які посилається відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] позов визнав частково і суду пояснив, що не вперше звертався до банківської установи для отримання кредитних коштів для ведення підприємницької діяльності та вирішення особистих проблем. Завжди виконував свої зобов'язання. За рамковою угодою не своєчасно розраховувався, оскільки вперше змінився валютний курс, уклав інші договори для погашення заборгованості за рамковою угодою. Крім того, захворів і також виникли затримки у сплаті коштів, однак гроші не припиняв сплачувати. На теперішній час погасив заборгованість за відсотки по договорам про надання траншів. З нарахованою пенею не згоден. Крім того, в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, пояснив, що він та його родина проживають в іпотечному будинку, іншого житла він немає, зареєстрований за вказаною адресою. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 5 березня 2005 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладена рамкова угода про відкриття кредитної лінії для задоволення особистих потреб терміном на 24 місяці на суму, що не може перевищувати 12600 дол. США. Ставка відсотків за користування кредитом встановлюється договорами про надання траншів (а.с.12). До рамкової угоди складались договори про зміну умов: №1 від 28 листопада 2005 року, від 17 серпня 2006 року, від 20 жовтня 2006 року, від 20 вересня 2007 року (а.с.13-16). 18 серпня 2008 року укладено договір №5 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди, відповідно до якого встановлений ліміт кредитування в еквіваленті 150000 дол. США на 180 місяців з максимальним розміром процентів в сумі 40% річних. Пунктом 8.2 договору передбачене право вимога з буку кредитора дострокового погашення кредиту у випадках прострочення виконання грошових зобов'язань тривалістю більше, ніж 3 банківські дні. Відповідно до розділу 10 даного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення умов договору у вигляді штрафної пені у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, також за порушення певних умов договору передбачено штраф у розмірі 2% від суми загального залишку кредиту за кредитними договорами за кожен випадок порушення (а.с.17-19). 5 листопада 2010 року у в рамках рамкової угоди від 5 березня 2005 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №1201.41731 на суму 10050 грн. на строк 36 місяців зі сплатою 31% річних (а.с.20). Погоджений між сторонами графік повернення кредиту та сплати процентів (а.с.21). Дата повернення коштів - 8 листопада 2013 року. В цей же день 5 листопада 2010 року в межах рамкової угоди укладений договір про надання траншу №№1201.41732 на суму 30000 грн на строк 36 місяців зі сплатою 24% річних (а.с.28). Погоджений між сторонами графік повернення кредиту та сплати процентів (а.с.29). Дата повернення коштів - 8 листопада 2013 року. Крім того, укладались договори про надання траншів 18 серпня 2008 року та 11 вересня 2008 року, вносились зміни 26 червня 2013 року (а.с.36-45). Дані угоди не є предметом позовних вимог. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 18 серпня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність з [PERSON] за виконання рамкової угоди від 5 березня 2005 року (а.с.48-49). Аналогічний договір поруки укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та відповідачем [PERSON] 21 вересня 2011 року (а.с.51-52). Крім того, на забезпечення виконання умов рамкової угоди від 5 березня 2005 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,0565 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1670 га для ведення особистого селянського господарства зі змінами та доповненнями (а.с.55-61). Позивачем на адресу поручителів направлялись вимоги щодо виконання зобов'язання за кредитними угодами (а.с.50, 53-54, 62-64). Згідно наданих розрахунків, зобов'язання відповідачем [PERSON] в повному обсязі виконані не були і за кредитними договорами існує заборгованість. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільні правовідносини по виконанню зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань і суд приходить до висновку, що порушене право позивача, підлягає захисту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На час розгляду справи існує заборгованість за кредитним договором про надання траншу №15.8603/1022-ДТ2 від 11 серпня 2008 року в сумі 312840,14 грн. (капітал - 104781,65 грн., 104781,65 грн.; проценти по графіку - 5642,73 грн.; пеня - 202415,76 грн.). Заборгованість за кредитним договором №1201.41731 від 5 листопада 2010 року, враховуючи суму сплати 18 червня 2014 року, в сумі 2695,42 грн. Заборгованість за кредитним договором №1201.41732 від 5 листопада 2010 року, враховуючи суму сплати 18 червня 2014 року, в сумі 6726,93 грн. При визначенні сум суд враховує період її нарахування в межах річного строку до звернення позивача до суду з даним позовом - з 5 березня 2013 року. При вирішенні позовних вимог за кредитним договором №15.8603/1022-ДТ2 від 11 серпня 2008 року, суд вважає, що відповідно до ст.551 ЦК України, сума пені може бути зменшена, оскільки вона значно перевищує суму основного боргу зобов'язання, а також враховуючи тривалу кредитну історію, під час якої відповідач [PERSON] виконував свої зобов'язання, а на теперішній час виникнення заборгованості викликано як рядом об'єктивних причин (подвійним зростання курсу долара, так і його хворобою та інвалідністю (а.с.132-134). При вирішенні позовних вимог в частині звернення стягнення на іпотечне майно, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Разом із тим, із 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання саме споживчого кредиту, оскільки це кредит, який надався фізичній особі на її власні потреби. Так, суб'єктами кредитних відносин при споживчому кредитуванні є фізичні особи (позичальники), а в особі кредитора виступають банки, інші небанківські кредитні установи, що об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням попиту населення поточного характеру, в тому числі - придбання товарів в особисту власність, а також витрати капітального (інвестиційного) характеру на будівництво та підтримання нерухомого майна, тобто це кредит невиробничого характеру, не призначеного для отримання додаткового прибутку. Крім того, будинок, який є предметом іпотеки відповідає вимогам щодо нерухомого житлового майна, передбаченим Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки його площа не перевищує 250 м 2 (будинок загальною площею 155,2 кв.м) і місце проживання відповідачів зареєстроване за даною адресою, що підтверджується відміткою в паспорті. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію. На підставі викладеного,

Outcome: partial