Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд визнати укладеним між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" та фізичною особою [PERSON] договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води № 8269864037 від 20.04.2018 р. в редакції ЛМКП "Львівводоканал". В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», зазначено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання (ЛМКП "Львівводоканал") на підставі договору та міститься вичерпний перелік споживачів, з якими ЛМКП "Львівводоканал", як підприємство питного водопостачання, повинно укладати договори на послуги з централізованого водопостачання. Зазначають, що за приписами цієї статті укладення договору, зокрема, з власниками будинків, що перебувають у приватній власності, як споживачами послуг є обов`язковим. Вказують, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. У свою чергу, у виробника послуг централізованого водопостачання (ЛМКП "Львівводоканал") є передбачений обов`язок укласти договір зі споживачем. Таким чином, договір на надання послуг централізованого водопостачання є обов`язковим для укладення. Стверджують, що відповідач користується послугами централізованого водопостачання, які надає ЛМКП Львівводоканал і зобов`язаний своєчасно вносити плату за послуги централізованого водопостачання. А тому на виконання норм законодавчих актів ЛМКП "Львівводоканал" 05.05.2018 року направило на адресу відповідача: [ADDRESS] , два примірника договору № 8269864037 від 20.04.2018 року з супровідним листом Вих-Вд 3315/ВГ/037/18 від 25.04.2018 року, в якому міститься пропозиція укласти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води. Всупереч приписам законодавчих актів, відповідач не уклав запропонований договір та не направив на адресу позивача мотивовану відмову від його підписання, хоча користується послугами централізованого водопостачання і не відмовився від них. Відповідно до ст. 12 та ч. 2 ст. 14 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд і не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Натомість зазначають, що укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, до яких належить централізоване водопостачання, є саме обов`язком, а не правом споживача послуг. Запропонований відповідачу договір розроблено на підставі Типового договору, форму якого затвердженого Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. З огляду на це, стверджують, що відповідач не вправі відмовлятись від укладення договору, запропонованого позивачем. Враховуючи положення частини 1 статті 19 Конституції України, відповідно до якого правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, ЛМКП "Львівводоканал" за відсутності договору з відповідачем - споживачем (власником житлового будинку) змушене звернутись до суду з позовною заявою про визнання укладеним договору № 8269864037 від 20.04.2018 року в редакції ЛМКП "Львівводоканал". Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення таких була повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається неявкою без поважних причин, не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідач користується послугами централізованого водопостачання, які надає ЛМКП Львівводоканал і згідно ст. 67, 68 Житлового Кодексу України зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а в даному випадку за послуги централізованого водопостачання. Судом встановлено, що ЛМКП "Львівводоканал" 25.04.2018 року направило на адресу відповідача за адресою: [ADDRESS] , два примірника договору № 8269864037 від 20.04.2018 року з супровідним листом Вих-Вд 3315/ВГ/037/18 від 25.04.2018 року, в якому міститься пропозиція укласти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води. Направлення примірників договору та супроводжуючого листа стверджується описом вкладення у цінний лист, яким позивач скеровував відповідачу пропозицію укладення договору. (аркуш справи 8-9). Всупереч приписів законодавчих актів, відповідач не уклала запропонований договір та не направила на адресу позивача мотивовану відмову від його підписання, хоча користується послугами централізованого водопостачання і не відмовилася від них. Також в матеріалах справи міститься договір № 8269864037 від 20.04.2018 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води, який підписаний зі сторони ЛМКП "Львівводоканал", в особі директора ЛМКП "Львівводоканал" Вольського В.В., а зі сторони споживача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , який приєднаний до мереж водопостачання ЛМКП "Львівводоканал" і в якому послуги з централізованого постачання холодної води надаються ЛМКП "Львівводоканал", не підписаний. (а.с. 4-6). Вирішуючи позовну вимогу про визнання договору укладеним, суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у\~ст. 3 ЦК України, а згідно\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, законом визначено, що свобода договору не є абсолютною, а має певні обмеження як при укладенні договору, так і при виборі контрагента та визначенні умов договору, і такі обмеження визначаються цивільним законодавством. Одним із таких випадків закріплений у ч. 1\~ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", де визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Цим же законом у ч. 3 ст. 20 та ч. 2 ст. 21 передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто законом визначено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг із виконавцем, а тому свобода договору в даному випадку здійснюється з врахуванням законодавчих обмежень та умов. Частина 1 статті 628\~ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 630 ЦК України\~передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630\~затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Проаналізувавши умови договору № 8269864018 від 20.04.2018 року та умови, які визначені у\~Постанові КМУ № 630 від 21.07.2005 р., судом встановлено, що запропонована відповідачу редакція договору повністю відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Крім того судом встановлено, що відповідач фактично користується послугами з централізованого постачання холодної води, які надаються ЛМКП "Львівводоканал", при цьому договір на це між відповідачем та позивачем не укладений і відповідач не має бажає такий укладати, хоча є споживачем послуг. А тому суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний укласти підготовлений позивачем договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води, однак незважаючи на це не підписує такий, нічим це не мотивуючи та не з`являючись в судові засідання, без повідомлення причин неявки. Постановою Верховного Суду України від 10.10.2012 р. у справі № 6-11-цс12 висловлено правову позицію, відповідно до якої, в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Тому суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду із обгрунтованим позовом та обрав належний спосіб захисту його права, а відтак його вимога про визнання договору укладеним підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 9 ст. 265 ЦПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру сплатив 1762,00 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення № 67/52/3712 від 05.12.2018 року, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог ЛМКП "Львівводоканал".

Outcome: approved