Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з ними, аліменти не сплачує, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. 05.05.2020 року по справі винесено заочне рішення, яке ухвалою суду від 26.10.2020 року скасовано (а.с.104-105). Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позов підтримала, надала пояснення аналогічні його змісту. Пояснила, що п`ять років тому розпалася сім`я з відповідачем. Батько не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям. Відповідач подарував будинок дітям, а саме їхньому спільному сину [PERSON] та його сину від попереднього шлюбу, але в цьому договорі нічого не зазначено про сплату аліментів. Будь-яких відносин батько зі своїм сином [PERSON] немає. Відповідач ставив неприйнятні умови для виїзду дитини за кордон. Щодо укладеного договору дарування - це страхування від можливості залишитися без даху над головою. Крім того, позивачка пояснила, що син відповідача від іншого шлюбу - [PERSON] після розірвання нею шлюбу із відповідачем залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Також позивачка пояснила, що відповідач є фізично здоровою особою, має матір - пенсіонерку, інших утриманців у нього немає, транспортних засобів та мисливської зброї у нього немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений вчасно, причини неявки не повідомив. Представник відповідача адвокат Мишковська Т.М. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки вимога про позбавлення батьківських прав є необґрунтованою. Що стосується стягнення аліментів на утримання дитини, то відповідач подарував 7/10 будинковолодіння своїм дітям, що позбавляє право позивача на стягнення аліментів. Відповідач не приймає участі у вихованні сина [PERSON] через неприязні відносини з позивачем. Договір дарування немає застережень щодо аліментів. Відповідач є фізично здоровим, має матір пенсійного віку, на утримання інших осіб аліментів не сплачує. За ним на праві власності не зареєстровані транспортні засоби, мисливська зброя. Відповідач працює вантажником. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання з`явилася, просила задовольнити позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 15.07.2016 року, яке набрало законної сили 01.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). Позивач [PERSON] з двома дітьми: малолітнім сином відповідача [PERSON] , [INFO] та сином відповідача від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , проживають у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради 17.03.2021 року (а.с.202). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.09.2019 року позивач має задовільні умови проживання, для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку, вона виховує спільного з відповідачем сина [PERSON] без його участі ( а.с.13). Позивач позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджується характеристикою голови вуличного комітету Чечіної Н.В. від 04.09.2019 року, 16.03.2021 року (а.с.14, 203). Відповідно до характеристики голови вуличного комітету Чечіної Н.В. від 16.03.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] протягом останніх п`яти років не проживає в [ADDRESS] , залишив свого малолітнього сина [PERSON] на виховання позивачу, про дитину не піклується, матеріально її не підтримує, не виховує, станом здоров`я та фізичним розвитком не цікавиться ( а.с.16, 204). [PERSON] [INFO] , в даний час є учнем 4-Б класу загальноосвітньої школи І-III ступенів № 1 м.Корсунь-Шевченківський. За весь час навчання сина у школі відповідач не займався його вихованням, не цікавився його успіхами у навчанні, не відвідував батьківські збори, що підтверджується довідкою загальноосвітньої школи I- III ступенів № 1 від 15.03.2021 року № 01-14/31 (а.с.206). Також [PERSON] , починаючи з 01.09.2017 року і по даний час постійно відвідує гуртки Корсунь-Шевченківського районного центру дитячої та юнацької творчості. За весь час відвідування гуртків відповідач не цікавився успіхами дитини, його досягненнями, розвитком, батьківські збори не відвідував. Даний факт підтверджується довідкою Корсунь-Шевченківського районного центру дитячої та юнацької творчості від 11.09.2019 року № 33, від 12.03.2021 року №48 (а.с.19, 207). Крім вищевказаних гуртків, [PERSON] також постійно відвідує спортивну секцію плавання в м.Корсунь-Шевченківський. Упродовж всього терміну занять плаванням відповідач не цікавився успіхами дитини, його досягненнями, розвитком, батьківські збори не відвідував, що підтверджується довідкою тренера секції плавання [PERSON] від 11.09.2019 року, 12.03.2021 року (а.с.20, 208). Позивач [PERSON] працює керівником гуртків РЦДЮТ відділу освіти Корсунь-Шевченківської РДА, розмір нарахованої заробітної плати за період з лютого по липень 2019 року становить 53341,77 грн (а.с.21). Згідно договору дарування від 07.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., зареєстрований в реєстрі за №766, [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] та [PERSON] приймають як дарунок, в рівних частках, належні дарувальнику на праві приватної власності 7/10 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.179-182). Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.214-215). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 150 СК України, закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Вказані дії відповідача суд оцінює як його небажання у подальшому виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина, що вказує про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Вимогами ч.1-3 ст.190 СК України передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Суд критично оцінює твердження сторони відповідача, що у зв`язку з укладенням договору дарування частини будинковолодіння позивач самостійно зобов`язана утримувати малолітнього сина [PERSON] , оскільки вказаний договір не містить відомостей про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Враховуючи те, що відповідач не надав відомостей про його майновий стан, джерело доходів, стан здоров`я, наявність у нього інших утриманців, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 17.09.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, з урахуванням виплат, проведених на підставі заочного рішення Корсунь-Шевченківського районного суду 05.05.2020 року у справі 649/942/19. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З копії посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.157). Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-152цс17 зазначено, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Встановивши, що відповідно до посвідчення та довідки до акту огляду МСЕК відповідач є інвалідом II групи, суди безпідставно задовольнили вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати. Оскільки відповідач має пільги щодо сплати судового збору, тому судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1536,80 грн (в розмірі на час подачі позову до суду) компенсуються за рахунок держави відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved