Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначено, що 07.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено договір кредиту №PL0XRX16290697, за умовами якого Банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в розмірі 5989,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. А [PERSON] зобовязався в строк передбачений договором повернути кредит та відсотки за користування кредитом щомісячними ануїтетними платежами, але не виконав належним чином своїх зобовязань за договором. [PERSON] Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.04.2010 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 05.03.2010 року, в розмірі 25875,20 грн. Тому враховуючи і подальше невиконання [PERSON] своїх зобовязань, станом на 16.10.2014 року його заборгованість перед банком по кредитному договору становить 14049,59 грн. (пеня 12904,37 грн., штраф 1145,22 грн.), з врахуванням розміру заборгованості стягнутої судовим наказом. З огляду на наведене банк звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту з врахуванням стягнутого за судовим наказом, яка станом на 16.10.2014 року становить 14049,59 грн., в тому числі заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 12904,37 грн. та штраф 500 грн. (фіксована частина), 645,22 грн. (процентна складова). Просив покласти на відповідача судові витрати. 27.05.2015 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав до суду заяву про зміну позовних вимог у звязку із скасуванням судового наказу Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.04.2010 року. Представник позивача просив за наведених вище обставин стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року в розмірі 21962,90 грн., в тому числі пеня 20440,86 грн, штраф 500,00 грн. (фіксована складова), 1022,04 грн. (процентна складова), за період з 06.03.2010 року по 16.10.2014 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з внесеними змінами з наведених підстав. Повідомив, що [PERSON] не виконав своїх зобовязань за договором кредиту №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року, а саме хоча і в повному обсязі погасив заборгованість по тілу кредиту, пені та комісії, проте не оплатив нараховану банком пеню та штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань.. Відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що банк списав заборгованість за кредитом за рахунок резерву, а тому не має право вимагати від позичальника повернення коштів. Разом з тим зазначив, що [PERSON] погасив в повному обсязі за договором тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та комісію. Розрахунок заборгованості з пені, поданий банком, суперечить квитанціям про сплату ним заборгованості, а тому є безпідставним. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 07.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено договір кредиту №PL0XRX16290697. За умовами договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 5989,82 грн. на строк 12 місяців з 07.08.2008 року по 07.08.2009 року включно для придбання товару, а також у розмірі 229,82 грн. на сплату страхового платежу зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.0% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 960 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 146,75 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 15.09.2008 року щомісяця в період сплати, за який приймається період з 16 по 20 число кожного місяця, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти в сумі 679,41 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожний день прострочки. Також відповідно до умов договору, [PERSON] був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які надані йому у письмовій формі, своїм підписом підтвердив факт про надану йому інформацію про умови кредитування в Приватбанку. [PERSON] погодився, що заява разом із запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ), Тарифами складає кредитно-заставний договір. (а.с.6) Позивач в обґрунтування позову подав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (далі Умови) без дати та посилання на наказ про їх затвердження. Відповідно до п. 3.2.2, п. 3.2.3., п. 3.2.4, п. 3.2.7., п. 3.2.8 Умов, позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до Заяви та п. 4.1 даних Умов та тарифів. Повну сплату за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту. Сплатити банку винагороду у строки та розміри згідно тарифів, заяви та даних умов. Погасити заборгованість по Кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду й неустойку, не пізніше дати, зазначеної в повідомленні Банку, передбаченому п.п.3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних умов. Надавати банку кошти для погашення заборгованості за даними Умовами, включаючи кредит, винагороду й відсотки за користування кредитом, які передбачені заявою. В п.3.3.3 Умов встановлено, що у випадках затримання сплати частини кредиту та відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного Договору, Позичальник має право повернути суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов даного Договору, вимога Банку втрачає чинність. Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої у Заяві, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.3.3.3 цих Умов. (п.3.3.7 Умов). Згідно з п.3.3.8 Умов, за рахунок коштів, які надаються Банку на погашення заборгованості Позичальника, Банк має право в першу чергу відшкодувати свої витрати, які виникли у звязку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав Банку по Предмету застави з метою забезпечення зобовязань Позичальника за цим Договором. Відповідно до п. 4.1 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення Кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмір, зазначених у Тарифах та Заяві. В п.4.2 Умов встановлено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат Банку згідно п.3.2.11,3.3.8 цих Умов, далі пені згідно розділу 5 цих Умов, далі простроченої комісії по Кредиту, далі простроченої винагороди, далі відсотків, далі кредиту, частина суми що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної у заяві. При несплаті винагороди, комісії згідно заяви, відсотків, або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати вони вважаються простроченими. Відповідно до п.4.6 Умов, при непогашені Кредиту в строки, установлені у Заяві й п. 3.2.2, п.3.3.3 даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважаються простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. В п. 5.1 Умов встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до визначеної пені банком не нараховується. В п. 5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. В п. 5.4 Умов встановлено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань передбачених п.п.5.1, 5.2,5.3 здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобовязання повинне бути виконано Позичальником. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. (п.5.5 Умов). (а.с.7-9). [PERSON] Крюківського районного суду м. Кременчука №2н-11/2010 від 22.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року в розмірі 25875,20 грн. та судові витрати на судовий збір в розмірі 129,38 грн., на інформаційне-технічне забезпечення в розмірі 30,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1042,80 грн. (а.с.4). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22.04.2015 року скасовано судовий наказ Крюківського районного суду м. Кременчука №2н-11/2010 від 22.04.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року в сумі 25875,20 грн., судового збору 129,38 грн., витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ 30,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1042,80 грн. Підставою для скасування судового наказу стало те, що між сторонами існує спір про право, оскільки Банком не було враховано в повному обсязі здійснені позивачем проплати на погашення заборгованості, які мали місце на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором кредиту. Колегія суддів встановила, що із розрахунку Банку взагалі не вбачається, що було враховано платіж, здійснений [PERSON] 15.08.2008 року в сумі 680 грн. Натомість, із наданої під час розгляду заяви про скасування судового наказу детальної виписки по розрахунку за кредитним договором вбачається, що платіж від 15.08.2008 року на суму 680 грн. було проведено по електронній системі Банку. Крім того, із наданих копій квитанцій, зокрема, від 16.01.2009 року та від 16.02.2009 року вбачається, що [PERSON] в ці дні було здійснено погашення заборгованості на суму по 500 грн. за кожну відповідну дату. Натомість, із наданої виписки по розрахунку вбачається, що 16.01.2009 року боржником здійснено погашення кредиту на суму 341,57 грн., а 16.02.2009 року на суму 211,48 грн. Будь-які зарахування в ці дати інших сум погашення заборгованості, що повинно відображатись в графі «Кредит», із детальної виписки не вбачається, що в свою чергу не відповідає інформації, яка закріплена у квитанціях про погашення заборгованості по 500 грн. 16.01.2009 року та 16.02.2009 року. При цьому із наданого банком розрахунку неможливо прослідкувати чи було здійснено зарахування сплачених боржником коштів (відповідно до квитанцій 16.01.2009 року та 16.02.2009 року) та на погашення яких складових заборгованості вони були зараховані банком. Колегія суддів встановила, що наданий Банком розрахунок заборгованості як додаток до заяви про видачу судового наказу та виписка по рахунку, надана під час розгляду заяви про скасування судового наказу, суперечать один одному та не відповідають наданим [PERSON] доказам (квитанціям про сплату заборгованості). А тому повинні досліджуватися з дотриманням принципів диспозитивності та змагальності. В обґрунтування позовних вимог з внесеними змінами ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" подав розрахунок заборгованості за договором кредиту № №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року в розмірі 21962,90 грн., яка складається з пені 20440,86 грн, штрафу 500,00 грн. (фіксована складова), 1022,04 грн. (процентна складова), за період з 06.03.2010 року по 16.10.2014 року. Відповідно до розрахунку Банку, [PERSON] погасив в повному обсязі заборгованість за договором кредиту № PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом до 20.06.2014 року, комісії до 05.09.2014 року. Крім того ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відшкодував заборгованість за договором кредиту № PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року, укладеним з [PERSON] за рахунок резерву. Цей факт підтверджено листом Банку №30.1.0.0./2-20150512/3802 від 14.05.2015 року. Незважаючи на відшкодування заборгованості за договором кредиту за рахунок резерву, незважаючи на п. 5.4 Умов, яким встановлено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобовязання повинне бути виконано Позичальником (строк виконання зобов'язання з 07.08.2008 року по 07.08.2009 року), ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" нараховував до моменту подачі позову неустойку за порушення виконання зобов'язань [PERSON], яку і просив суд стягнути. В ст. 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства, якими є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що від своєчасного та правильного зарахування коштів, сплачених позичальником в рахунок погашення кредиту, залежить правильність нарахування неустойки за порушення виконання зобов'язань, передбачених договором. Суд розяснив учасникам процесу принципи змагальності та диспозитивності, передбачені ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, та обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але незважаючи на наведене, позивач подав суду в обґрунтування позову розрахунок заборгованості по договору кредиту без усунення недоліків, зазначених колегією суддів апеляційного суду. Сторони відмовились заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій для встановлення правильного розміру заборгованості за договором кредиту №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року з врахуванням проведених виплат. Таким чином суд позбавлений можливості встановити правильність нарахування Банком неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань [PERSON] Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, суд вважає, що Банк не подав належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог щодо розміру нарахованої ним заборгованості з пені та штрафу за договором кредиту №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року з врахуванням проведених позичальником виплат. Представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не зміг пояснити, з яких підстав банком подані суду різні за змістом Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу та із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту №PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року, укладеним з [PERSON] Разом з тим, подані до суду в обґрунтування позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») не підписані позичальником [PERSON] В обґрунтування змісту Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), яка діяла на момент укладення договору кредиту з [PERSON], представником позивача подано [PERSON] №391 від 21.03.2006 року. [PERSON] №391 від 21.03.2006 року не містить змісту Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), разом з тим подані суду в обґрунтування позову Умови не містять дати затвердження та посилання, що вони затверджені саме цим [PERSON]. Таким чином, Суд вважає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження змісту редакції Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), яка діяла на момент укладення договору кредиту з [PERSON], хоча ці Умови разом із Заявою та Тарифами складають кредитно-заставний договір, тобто є невід'ємною частиною договору. В постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14 висловлена правова позиція, що Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування пятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались. Суд роз'яснив відповідачу та його представнику право заявити клопотання про застосування строку позовної давності звернення до суду за захистом, але вони відмовились. Тому відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України, суд не має права застосувати положення Закону про позовну давність. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. (ст.546 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100 цс14 висловив правову позицію, що ч.3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При вирішенні спору суд враховує, що на момент звернення до суду [PERSON] погасив в повному обсязі заборгованість за договором кредиту № PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та комісії. Таким чином на момент розгляду справи у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсутні збитки за договором кредиту № PL0XRX16290697 від 07.08.2008 року, укладеним з [PERSON] Суд вважає за необхідне врахувати особу [PERSON], який не працює та не має постійного джерела доходу, є інвалідом. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в позовних вимогах просив стягнути з [PERSON] лише пеню та штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань, яку нараховував в строк більший ніж встановлено в п.5.4 Умов, та незважаючи на відшкодування заборгованісті за вказаним договором кредиту за рахунок резерву. При цьому Банк не подав належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування розміру неустойки. При вирішенні спору про стягнення заборгованості з неустойки по договору кредиту, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України про право суду зменшити розмір неустойки, в разі якщо він значно перевищує розмір збитків, враховуючи, що по даній справі збитки у банка відсутні. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Outcome: dismissed