Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.10.2018 року звернувся до суду з позовом до ДП "Миколаївський бронетанковий завод", в якому просив стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 13 472,79 грн.; середній заробіток за кожен день прострочки до моменту повного розрахунку, виходячи з розміру 384,62 грн. на день, що на день подання позовної заяви становить 11153,98 грн.; моральну шкоду в сумі 15 000 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 26.01.2017 року він був прийнятий на роботу в ДП "Миколаївський бронетанковий завод", а 27.08.2018 року звільнився за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не сплатив йому нараховану заробітну плату за період з червня 2018 року по 27.08.2018 року в сумі 15971,77 грн., посилаючись на відсутність коштів. 28.09.2018 року на карту йому надійшли кошти в сум 2 498,98 грн., тому заборгованість по заробітній платі зменшилась і становить 13472,79 грн. Позивач зазначає, що підприємство повинно також виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 11153,98 грн. на підставі ст. 117 КЗпП України. Також через невиплату заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, порушився звичайний уклад його життя, він був змушений займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень його життя, медичного забезпечення, у нього порушився сон, апетит, настрій, він відчував пригніченість, погіршився стан здоров`я та сімейні відносини. Крім того, він вимушений звертатися до юристів за допомогою для відновлення справедливості, на що витрачав значний час і кошти. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15000 грн. Ухвалою судді від 10.10.2018 року було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. 16.11.2018 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, з посиланням на те, що вимога позивача про стягнення заробітної плати задоволенню не підлягає, оскільки позивачу 09.10.2018 року та 16.10.2018 року було виплачено заробітну плату. Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 13462,05 грн., але стягненню на користь позивача, на думку відповідача, ця сума не підлягає, оскільки у день звільнення позивач не працював, у зв`язку з чим нарахована заробітна плата в день звільнення не була виплачена позивачу. Не підлягають задоволенню, на думку відповідача, і вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральних страждань. Також у вказану дату відповідачем було подано заяву про залишення без руху позовної заяви [PERSON] через несплату судового збору. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2019 р. було замінено головуючого суддю Нікітіна Д.Г. на суддю Карташеву Т.А. Позивачем 29.01.2019 року було подано відповідь на відзив, в якому позивач посилався на наявність підстав для задоволення його вимог у повному обсязі, також зазначивши на обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, що був вимушений займати кошти для проведення весільної церемонії, яка була призначена на 28.08.2019 р., та не міг належним чином виконувати обов`язки по сплаті кредиту перед ПАТ "УкрСиббанк". Внаслідок наведених фактів стан його здоров`я суттєво погіршився, тому він вимушений був вдаватися до медикаментозного лікування. Ухвалою суду від 05.02.2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу наданий строк для сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди. Позивачем 15.02.2019 року було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді від 18.02.2019 року у справі було призначено підготовче судове засідання в загальному порядку. 28.02.2019 року надійшло уточнення до відзиву на позовну заяву від 16.11.2018 року відповідача, в якому останній зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку дорівнює 13077,05 грн. без урахування (утримання) податків і зборів - ПДФО та військового збору. Ухвалою судді 28.02.2019 року було закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач до судового засідання двічі не з`явився без повідомлення причин неявки, суд вважає , що неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування моральної шкоди підтримав, пояснивши, що дійсно отримав всю заборгованість по заробітній платі 16.10.2018 року, згоден з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, складеного відповідачем, та не заперечує проти стягнення його саме в розмірі 13077,05 грн. Заподіяння моральної шкоди обґрунтовував, посилаючись на необхідність позичати кошти для весілля, для придбання ліків хворому діду. Восені 2018 року він працевлаштувався на інше підприємство. Представник відповідача в судовому засіданні не була присутньою, надавши заяву про розгляд справи без її участі. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги [PERSON] визнала частково, погодилась на стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13077,05 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі просила відмовити, оскільки заборгованість позивачу виплачена остаточно 16.10.2018 року. Також вважала, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню через ненадання позивачем доказів. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виплата заробітної плати працівнику гарантована ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року 313 «Про практику застосуваннґя судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженного постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ДП "Миколаївський бронетанковий завод" з 26.01.2017 року. 28.08.2018 року позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення не були виплачені належні позивачу суми, зокрема, заробітну плату в розмірі 13472,79 грн. Після звернення позивача до суду з позовом відповідачем добровільно було сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі: 09.10.2018 року - 8993,23 грн., 16.10.2018 року - 4479,56 грн., з чим в підготовчому судовому засіданні погодився і сам позивач. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є безпідставними. Оскільки, як зазначалось вище, відповідач дійсно порушив права позивача на остаточний розрахунок при звільненні, і відновлено це право було 16 жовтня 2018 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, з яким погодився відповідач, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 13077,05 грн. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 вказаної статті). Обгрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн., позивач посилався на те, що він вимушений був займати грошові кошти на проведення весільної церемонії, призначеної 28.08.2018 року, для своєчасного виконання кредитних зобов`язань, для лікуваня, проте ці обставини позивач не довів, тому вказані вимоги задволенню не підлягають. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 352 грн. 40 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial