Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

25.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про скасування розпорядження керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 12 жовтня 2016 року № 231рк про звільнення його з посади генерального директора комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Позов обгрунтував тим, що Розпорядженням голови Донецької облради від 13.10.2014р № 106 кс він був призначений на посаду генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на підставі чого з ним було укладено письмовий трудовий договір( контракт) від 13.10.2014р. Строк дії контракту становив - 12.10.2016р. Розпорядженням Голови Донецької обласної ради від 24.10.2014№ 113кс строк дії контракту було продовжено до 12.10.2019р. На виконання вищезазначеного Розпорядження від 24.10.2014р № 113кс, згідно п. 5.1 Контракту було підписано додаткову угоду від 24.10.2014р , якою п. 6.1 було змінено, та строк дії контракту встановлено з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2019 року. Просив скасувати Розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 12.10.2016 № 231рк "Про звільнення генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" як таке, що є незаконним. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року в задоволені позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Не погодившись із даним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, зазначає, що судом першої інстанції дано невірно юридичну оцінку обставинам справи, невірно досліджено докази, що призвело до неправомірної відмови у задоволені позовних вимог. У доводах апеляційної скарги зазначив, що висновок суду проте, що печатка «Управління з загальних питань виконавчого апарату» не є основною печаткою Донецької обласної ради не може бути підставою для відмови у задоволені позову, оскільки факт існування розпорядження та додаткової угоди про продовження контракту ніким не заперечується. Також зазначає, що у суду не було підстав відмовляти у задоволені позову, оскільки факт існування додаткової угоди від 24.10.2014 року до контракту та розпорядження голови Донецької облради від 24.10.2014 р. №113 кс, навіть судом не заперечувався, а дослідження регламенту обласної ради вважає помилковим та таким, що не має значення до предмету та підстав позову. Просив суд апеляційної інстанції скасувати Розпорядження голови Донецької облдержадміністрації ,керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України,як таке, що незаконно прийняте, поновити його на посаді генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» з 12.10.2016 року, допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення його на посаді генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу». Представники відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти, задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, та пояснили, що дійсно вони до звільнення позивача отримали від нього нотаріально засвідчену копію Додаткової угоди про продовження дії контракту, але у них були сумніви щодо засвідчення нотаріусом цієї угоди з оригіналу угоди, а оригінал угоди Донецька облдержадміністрація їм не надала. Оригінал Угоди вони отримали за ухвалою суду, але в установленому законом порядку її не оскаржили. Позивач у судове засідання не зявився був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі ( а.с. 226, том №2 ). Заслухавши доповідача, представників відповідача,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з такого. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що розпорядження від 24.10.2014 року № 113 кс та додаткова угода до контракту від 13.10.2014 року з генеральним директором комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є неналежними та недопустимими доказами, оскільки відповідачем заперечуються існування розпорядження та додаткової угоди, а позивач ухилився від проведення експертизи відносно дійсності даних документів. Проте погодитися з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права та не відповідають наявним у справі доказам з такого. Апеляційним судом встановлено, що позивач працював у комунальному підприємстві «Компанія «Вода Донбасу». З пункту 1.3 Статуту комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» вбачається, що підприємство є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходяться в управлінні Донецької обласної ради.( а.с.19 том №1). Пунктом 1.4 Статуту встановлено, що органом управління підприємством є Донецька обласна рада( а.с.19 том №1). Відповідно до п.7.1.-7.3 Статуту управління підприємством здійснює генеральний директор, який призначається на посаду і звільняється з посади розпорядженням голови обласної ради. З Генеральним директором укладається контракт, у якому визначається строк дії контракту, права, обовязки, відповідальність, умови матеріального забезпечення та інші умови.( а.с.22, том №1). Згідно розпорядження голови Донецької обласної ради від 13 жовтня 2014 року №106кс позивач був призначений на посаду генерального директора комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Цим розпорядженням визначено укласти з ним контракт терміном на два роки (а.с.9,110,177,188,199, том №1 ). 13 жовтня 2014 року укладено контракт з позивачем строком до 12 жовтня 2016 року ( а.с.12-16111-112,179-183,189-194, 200-205, том №1). Згідно розпорядження голови Донецької обласної ради від 24 жовтня 2014 року №113кс було продовжено контракт з генеральним директором комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» [PERSON] ТА П.6.1. Контракту викладений у новій редакції: « Даний контракт діє з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2019 року»( а.с. 10,66,70,113,184,195,206, том №1). Відповідно до Додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року до контракту з генеральним директором комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» [PERSON] ( а.с. 11,67,114,185,196,207, том №1) вбачається, що строк дії контракту з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2019 року. Розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року позивача звільнено з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с.17,51,109 т.1 ). Апеляційний суд вважає, що вказане розпорядження про звільнення позивача у в звязку із закінченням строку дії контракту є незаконним з такого. За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно із ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", голова районної, обласної, районної у місті ради у тому числі: призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради; Голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, у районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад та/або державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад та/або виконавчих органів відповідних рад та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права, що набувають прав та обов'язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Згідно п. 5.2 Контракту з генеральним директором комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" від 13 жовтня 2014року, який укладено між Донецькою обласною радою та [PERSON], (далі Контракт), Контракт припиняється у звязку із закінченням строку дії контракту. Відповідно до пункту 6.1 Контракту даний контракт діє з 13 жовтня 2014року по 12 жовтня 2016року. (а.с.12-16 т.1). Відповідно до додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року до контракту від 13.10.2014 року п.6.1 контракту викладено у редакції: « Даний контракт діє з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2019 року включно». Заперечуючи протии позовних вимог, відповідач ставить під сумнів факт існування розпорядження голови Донецької обласної ради від 24.10.2014 року № 113 кс про продовження контракту з позивачем та факт укладення додаткової угоди з позивачем, відповідно до якої продовжено термін дії контракту до 12 жовтня 2019 року. Проте ні Розпорядження ні Додаткову угоду до контракту відповідач не оскаржив в установленному законом порядку. З матеріалів справи встановлено, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 07 грудня 2016 року Виконавчим аппаратом Донецької обласної ради до суду надані завірені копії, у тому числі : розпорядження голови Донецької обласної ради від 24 жовтня 2014 року №113кс (а.с.206, том №1) та Додаткова угода від 24 жовтня 2014 року( а.с. 207, том № 1), а на виконання ухвали суду від 07.04. 2017 року представнику Донецької обласної адміністрації, обласної військово - цивільної адміністрації надані оригінали цих документів для огляду ( а.с.103-105,том №2). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як встановлено матеріалами справи, позивач надав суду належні та допустимі докази, а саме: розпорядження голови Донецької обласної ради від 24 жовтня 2014 року №113кс та Додаткову угоду від 24 жовтня 2014 року,суд отримав належно завірені копії цих документів та їх оригінали для огляду. Цими письмовими доказами підтверджено факт дії контракту до 12 жовтня 2019 року контракту. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо недійсності розпорядження та Додаткової угоди та в установленому законом порядку ці докази не оскаржив. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на час прийняття Розпорядження головою Донецької облдержадміністрації керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року про звільнення з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України, є незаконним, оскільки на час прийняття розпорядження строк дії контракту не закінчився. З цих підстав у суду першої інстанції не було законних підстав визнавати надані позивачем письмові докази неналежними та недопустимими доказами, оскільки відповідачем заперечуються існування розпорядження та додаткової угоди, а позивач ухилився від проведення експертизи відносно дійсності даних документів. Колегія суддів вважає, що позов у частині скасування Розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року, яким позивача звільнено з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України не підлягає задоволенню, оскільки Розпорядження є видом розпорядчого документа, який видається від імені субєкта нормотворення. Скасовувати розпорядження має той орган, який видав розпорядження. Визнання судом спірного Розпорядження незаконним є способом захисту законних прав позивача. Крім того, колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив скасувати Розпорядження голови Донецької облдержадміністрації керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року, яким позивача звільнено з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України, у звязку з його незаконністю. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач просив апеляційний суд скасувати Розпорядження голови Донецької облдержадміністрації ,керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 231 рк від 12.10.2016року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" у звязку із закінченням строку дії контракту, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 36 КЗпП України,як таке, що незаконно прийняте, поновити його на посаді генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» з 12.10.2016 року, допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення його на посаді генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу». Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Таким чином, вимоги позивача в апеляційній скарзі які не були заявлені у суді першої інстанції апеляційним судом не розглядаються. Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про визнання розпорядження про звільнення незаконним. Підставою для цього є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Outcome: partial