Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної злочином. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 18 листопада 2013 року вироком Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON], визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачено ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень. Громадянин [PERSON], визнаний винним у тому, що він 30 липня 2013 року близько 15 години, знаходячись біля входу у магазин "У Рейна", що по вул. Визволення в смт. Ясіня Рахівського району, Закарпатської області , умисно наніс один удар лівою рукою в обличчя [PERSON], чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців правої пари орбітальної ділянки та нижньої губи, які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №268 від 02.08.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Органом досудового слідства, її [PERSON], було визнано потерпілою по даному кримінальному провадженні. Внаслідок скоєння злочину гр. [PERSON], їй довелось лікуватися і придбати ліки на загальну суму 485.40 гривень. Внаслідок протиправних дій з боку [PERSON], їй була спричинена моральна шкода, яка вона оцінює у розмірі 1700 гривень. На підставі наведеного просила позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] на її користь, спричинену їй матеріальну шкоду в розмірі 485.40 гривень, моральну шкоду в розмірі 1700 гривень та судові витрати в сумі 800 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Просили не брати до уваги, як належний та допустимий доказ, квитанцію, яка міститься у матеріалах справи, оскільки в ній не зазначено кому саме надавалися медикаменти. Окрім того просили взяти до уваги заперечення, яке міститься у матеріалах справи. У запереченні поданому 31.03.2014 року (реєстрація по канцелярії суду) відповідач [PERSON] посилається на те, що позивачка пред'явивши позов про стягнення 1700 гривень моральної та 585 гривень матеріальної шкоди не надала жодних мотивів на обґрунтування своїх позовних вимог. Так, згідно висновку експерта №268 від 02.08.2013 року, позивачці заподіяно легкі тілесні ушкодження, які не могли потягнути за собою втрату пересування чи втрату працездатності. Вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути значно меншим ніж заявлений позивачкою. Розмір матеріальної шкоди теж не підтверджений позивачкою. Зокрема позивачкою надано розрахункову квитанцію серії ААФА №246056 від 02 липня 2013 року, а випадок що потягнув за собою його відповідальність стався 30 липня 2013 року, тобто квитанція виписана на 28 днів скоріше випадку за яким пред'явлено позов, тому матеріальну шкоду не визнає у повному обсязі. Також просив взяти до уваги те, що він оплатив штраф у розмірі 850 гривень, отже вже поніс покарання. На даний час він ніде не працює, отримує пенсію за віком, інших доходів не має. На підставі наведеного, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін, взявши до уваги заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 28 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Частиною 4 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року, [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України в тому, що він 30 липня 2013 року, близько 15 години, знаходячись біля входу в магазин «У Рейна», розташованого по вул. Визволення, в смт. Ясіня Рахівського району, Закарпатської області, умисно, наніс один удар лівою рукою в обличчя [PERSON], внаслідок чого заподіяв їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців параорбітальної ділянки та нижньої губи. З вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року про засудження [PERSON] вбачається, що при постановлянні вироку, цивільний позов заявлений [PERSON] було залишено без розгляду, оскільки такий подано з порушенням вимог ч. 1 ст. 128 КПК України. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] є доведеною і не підлягає розгляду в даному судовому процесі. Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Позивачка [PERSON] посилається на те, що їй завдано матеріальну шкоду у розмірі 485.40 гривень, яка полягає у понесених нею витратах на лікування. На підтвердження понесених витрат на лікування, позивачка надає копію розрахункової квитанції серії ААФА №246056 від 02.07.2013 року. Суд не бере до уваги дану квитанцію, як належний та допустимий доказ, оскільки у квитанції дата проведення розрахунку заначена - 02.07.2013 року, натомість, як слідує з вироку відповідач [PERSON] заподіяв позивачці легкі тілесні ушкодження 30.07.2013 року. Окрім того, в даній в квитанції відсутні відомості про те, що саме позивачка [PERSON] сплатила 485.40 гривень за медикаменти. Жодних інших доказів, які б підтверджували факт понесених позивачкою матеріальних витрат на суму 485.40 гривень, суду не надано. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачці слід відмовити у стягненні на її користь матеріальної шкоди в розмірі 485.40 гривень. Поряд з цим, внаслідок злочину позивачці [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що від отриманих тілесних ушкоджень, вона перенесла фізичні болі, душевні, психологічні та моральні страждання та нервовий стрес, так, як вона зазнала приниження та довгий період не могла прийти в нормальний ритм життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 травня 1995 року №4 зазначено, що моральною шкодою є витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Враховуючи, що позивачці нанесено моральну шкоду, яка полягає у тому, що від отриманих тілесних ушкоджень, вона перенесла фізичні болі, душевні, психологічні та моральні страждання, нервовий стрес, а також те, що наявна вина особи, яка завдала моральної шкоди, це є підставою для її відшкодування, суд виходячи із принципу розумності та справедливості вважає, що заявлена позивачкою моральна шкода у розмірі 1700 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачкою заявлена вимога про відшкодування витрат, понесених нею на правову допомогу в розмірі 800 гривень (копія квитанції додається). Дана вимога підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалюється рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Згідно п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що позивачка оплатила адвокату [PERSON] 800 гривень за надання правової допомоги, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №241 від 04 вересня 2013 року, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 800 грн. понесених судових витрат. Відповідно до ч.6 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача, [PERSON] в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір у розмірі 243.60 гривень.

Outcome: partial