Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по даний час, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти з народження і по даний час проживають разом з батьком. Сімейні стосунки з відповідачкою припинені з 2013 року, оскільки відповідачка зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, в сім"ї виникали сварки, так як відповідачка не приймала участь у вихованні та утриманні дітей, неодноразово вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно дітей. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], а також стягувати щомісячно з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 500, 00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка була допитана одночасно як свідок, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що з грудня 2015 року вони з чоловіком не проживають разом, відповідач відібрав у неї дітей і з того часу чинить перешкоди в їх спілкуванні. Вона іноді зустрічається з дітьми, але це дуже складно. Матеріальну допомогу вона надавала безпосередньо дітям, коли приїздила до них у гості. Категорично заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає його безпідставним та необгрунтованим. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав пояснення відповідачки, заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивач позбавив відповідачку можливості спілкування з дітьми, вона при можливості намагається зустрічатися з ними, але відповідач чинить їй перешкоди. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації - на початку судового розгляду підтримала наданий Службою висновок, просила позов задовольнити. Зазначила, що відповідачка на засідання Комісії не з»явилася, на неодноразові виклики та прохання з»явитися не реагувала. У подальшому представник третьої особи у судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши пояснення неповнолітньої дитини, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по даний час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Батьками неповнолітніх дітей вказані: матір′ю - [PERSON] (відповідачка), батьком - [PERSON] (позивач). У своїх позовних вимогах [PERSON] просить позбавити відповідачку батьківських прав, зважаючи на те, що вона не виконує своїх батьківських обов"язків, не піклується про дітей, не цікавиться ними, не надає матеріальну допомогу. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON], дійсно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання юридичного обов′язку по вихованню дітей, не піклується про синів, не надає їм матеріальну допомогу, не займається їх вихованням та розвитком, не здійснює за ними належний догляд. Дані обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи встановленими обставинами та дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: -довідкою дитячого навчального закладу "ЯМБ" від 28.01.2006 року (а.с.11 т.1); -довідкою дитячого навчального закладу "ЯМБ" від 28.01.2016 року (а.с.12 т.1); -характеристикою на дитину [PERSON] від 28.01.2016 року (а.с.13-14 т.1); -психолого-педагогічною характеристикою на дитину [PERSON] від 05.02.2016 року (а.с.15 т.1); -педагогічною характеристикою на дитину [PERSON] від 16.02.2016 року (а.с.16 т.1); -соціально-педагогічною характеристикою на дитину [PERSON] від 16.02.2016 року (а.с.17 т.1); -довідкою ДНЗ № 736 (а.с.18 т.1); -листом Святошинського управління поліції від лютого 2016 року (а.с.19 т.1); -висновком інспектора поліції Святошинського управління поліції від 12.02.2016 року (а.с.20 т.1); -листом КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Святошинського району м. Києва від 01.02.2016 року (а.с.21 т.1); -висновком психологічного обстеження Центру у справах сім"ї та жінок "Родинний дім" від 26.02.2016 року (а.с.23-25 т.1); -актом обстеження умов проживання від 02.02.2016 року (а.с.26 т.1); -актом обстеження житлово-побутових умов від 23.02.2016 року (а.с.27 т.1); -фотокартками (а.с.28 т.1); -висновком психологічного обстеження від 11.07.2016 року № 250 (а.с.104-106 т.1), проведеного Центром у справах сім"ї та жінок "Родинний дім", відповідно до якого діти визначають прихильність до батька, при цьому матір не сприймають, як члена родини; -матеріалами перевірки Святошинського РУ ГУНП в м. Києві (а.с.159-165 т.1), проведеної за заявою [PERSON] щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов"язків; -письмовими поясненнями [PERSON] від 15.06.2016 року, відповідно до яких на святі останнього дзвоника у навчальному закладі "ЯМБ" була присутня [PERSON] зі сторонньою особою чоловічої статі. При цьому діти до матері не підходили, не спілкувалися з нею протягом всього свята, не хотіли з нею фотографуватися, просили не віддавати їх матері; -договором про надання послуг щодо здобуття початкової шкільної освіти від 02.09.2013 року, укладеним між НВК "ДНЗ-ЗНЗ "ЯМБ" та [PERSON]; -квитанціями про сплату послуг у навчальному закладі; -санаторно-курортними книжками, що підтверджують факт відпочинку позивача [PERSON] разом з двома дітьми; -дипломом ДНЗ "ЯМБ", виданим [PERSON] за високі досягнення у навчанні іноземної мови; -дипломом ДНЗ "ЯМБ", виданим [PERSON], як переможцю конкурсу знавців "Така знана й незнана Великобританія" у рамках тижня англійської мови; -сертифікатами, що засвідчують відмінний результат [PERSON], який був учасником конкурсу "Кенгуру"; -сертифікатом від 11.04.2017 року, що підтверджує участь [PERSON] у районному етапі математичної олімпіади; -грамотою, виданою [PERSON] за ІІ місце у відкритому чемпіонаті СДЮШОР м. Києва зі спортивної гімнастики; -подякою [PERSON] за виховання сина [PERSON], виданої ДНЗ "ЯМБ"; -дипломом, виданим ДНЗ "ЯМБ" [PERSON] за високі досягнення у вивченні іноземної мови; -похвальним листом, виданим [PERSON], за високі досягнення у навчанні; -дипломом, виданим [PERSON], про те, що він був учасником Всеукраїнського етапу Міжнародного математичного конкурсу "Кенгуру-2015" і показав відмінний результат; -подякою [PERSON], виданою ДНЗ "ЯМБ", за виховання дитини, активну участь у навчально-вихованому процесі школи, плідну співпрацю. Допитані судом свідки з боку позивача пояснили наступне. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, знайомі близько трьох років. [PERSON] постійно займається дітьми, проводить весь час з дітьми. Мати дітей він побачив вперше лише влітку 2016 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON], знайомі вони близько 5 років. Протягом всіх років вона матір дітей бачила лише двічі. Одного разу у квартирі була свідком того, як [PERSON] виїздив з дітьми на відпочинок, а мати дітей не відпускала, тягала дитину по вулиці, кричала, при цьому дитина була перелякана. [PERSON] постійно займається дітьми, піклується про них. Також свідок бачила, що біля будинку мати дітей поводила себе неадекватно, у зв»язку з чим викликали поліцію. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що приблизно 8 років знає сім»ю [PERSON], їх діти ходили до однієї школи, а її чоловік ходив до однієї церкви з [PERSON]. Їй відомо про випадок, коли [PERSON] ледве не втопився в аквапарку у Скадовську, коли відпочивав там за матір»ю. Після цього випадку [PERSON] тривалий час займався лікуванням та реабілітацією дитини. Матір дітей вона бачила лише декілька разів, при цьому у неї виникло відчуття, що вона дивна жінка. [PERSON] кричала на дітей, а також вона бачила випадки, коли мати била дітей. Після того, як [PERSON] зробили операцію, то за ним доглядали його сестри, як і за старшим сином [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] приблизно 5 років. При цьому дітей з матір»ю вона жодного разу не бачила. Одного разу бачила [PERSON], коли зустріла [PERSON] у супермаркеті з дітьми, потім вони підійшли до автомобіля і діти сказали, що це їх мама (вона сиділа в автомобілі). [PERSON] постійно перебував з дітьми, піклувався про них, доглядав за ними. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] приблизно 5 років, а [PERSON] знає приблизно 11 років, з моменту їх одруження. З момент народження дітьми постійно займався [PERSON], їздив з ними на зустрічі, возив на тренування, у садок, школу. З [PERSON] вони постійно сварилися, від чого страждали діти. Протягом останніх чотирьох років вони разом вже не проживали. Дітьми повністю займався і займається [PERSON], мати дітьми взагалі не займалася. Також [PERSON] займався і домашніми справами, придбавав продукти харчування, готував. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що до 10.01.2017 року вона працювала у Центрі соціальної служби для сім»ї, дітей та молоді Святошинського району м. Києва, вела сім»ю [PERSON]. До них надійшла інформація про те, що треба звернути увагу на дану сім»ю. Одного разу вона відвідала сім»ю вдома, умови проживання у них були нормальними, але при цьому перед квартирою на поверсі були намальовані хрести. Вона поспілкувалась з татом, який був вдома разом із старшим сином. При цьому вона намагалася з»ясувати, де знаходяться мати та молодший син. У подальшому вона ще декілька разів приходила додому до сім»ї, але маму так і не побачила, зв»язатися з нею також не змогли. Приблизно з квітня 2015 року вона почала працювати з цією сім»єю, але матір дітей так і не змогла побачити, за номером телефону вона не відповідала. Їй також відомо, що [PERSON] звертався до лікарні з приводу побиття мамою дитини. Батько приходив до них у Центр разом із старшим сином, який розповідав, що мама проживає у селі з іншим чоловіком та молодшим братом. [PERSON] дуже турботливий батько, постійно займається дітьми, опікується ними, розвиває дітей, вони займаються спортом. Останнім часом молодший син [PERSON] став краще. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є психологом Центру «Родинний Дім» Святошинського району м. Києва. До неї звернувся [PERSON] з питання психологічного обстеження дітей. Сім»я була у процесі розлучення, а тому вона проводила психологічну роботу. Після обстеження вона встановила, що у [PERSON] був нестабільний психоемоційний стан, він боявся маму, а також того, що мати забере його. Дитина казала, що мати била його, агресивно себе поводила, зустрічалася з іншими чоловіками. З поведінки дитини та проведених тестів вона зробила висновок про те, що мати вступала у статеві стосунки при дитині. Також вона встановила, що мати била обох дітей, а також те, що вони боялися, що мати забере їх від батька. Знадобилося багато зустрічей провести з дітьми, щоб привести їх у нормальний психоемоційний стан. Ця конфліктна ситуація з мамою сформувала у дітей приступ агресії. Для дітей батько є авторитетом, це вбачалося з усіх тестів. Діти отримують від батька теплоту, при цьому мати живе своїм життям. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що знає [PERSON] більше 10 років, вони разом працюють. Діти постійно знаходяться на піклуванні [PERSON], він вимушений був з дітьми їздити до офісу, постійно забирав їх зі школи, годував їх, возив на секції. [PERSON] за весь цей час він бачив лише 1 раз. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є пастором Церкви, яку відвідує [PERSON], знайомі вони приблизно 10 років. Останні 5 років вони майже кожну неділю проводяться разом час у церкві. Майже постійно [PERSON] приїздив до Церкви з дітьми. Він присвятив своє життя дітям, постійно ними займається, піклується про них. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON], знає сім»ю давно. Протягом останніх трьох років вона маму дітей не бачила, лише тато займається дітьми, возить їх на відпочинок, піклується про них, возить на зайняття та тренування, діти завжди чисті та охайні, доглянуті. Про матір дітей нічого поганого сказати не може, оскільки не бачила її тривалий час. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що знає [PERSON] приблизно 4 роки, оскільки її онука та його син займаються в одного тренера, а також вони разом ходили до церкви. Молодший син дуже любить батька, а за мамою сумує. Діти постійно перебувають з батьком, він повністю опікується ними. Їй також відомо, що у [PERSON] був інший чоловік і [PERSON] не витримав цього. Після того, як [PERSON] поїхала від [PERSON], то вона завозила їй речі. Також вона не бачила, щоб матір приїздила до дітей у гості. Вказані покази свідків, допитаних з боку позивачки, повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами, письмовими матеріалами справи та встановленими по справі обставинами. Покази свідків є послідовними, логічними та такими, що не суперечать позиції позивача. Допитані судом свідки з боку відповідачки пояснили наступне. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] - це дочка його громадянської дружини, з якою він проживає з січня 2015 року. В цей час він познайомився з дітьми. Коли вони приїхали в гості до сім»ї [PERSON], то він побачив, що вся кімната старшого сина була завішана фото, дипломами. На той момент між подружжям господарство було розділено. Це стосувалося і дітей, їх іграшок, молодший син не міг брати іграшки старшого сина. Це був вплив від батька. Батько привозив дітей в гості до бабусі. Разом з дітьми та їх мамою вони їздили у село, там у дітей були гарні відносини з мамою, батька при цьому не було. [PERSON] останній час проживала у своєї мами, діти були ізольовані від неї. Вона неодноразово їздила, щоб побачитися з дітьми, але до квартири її не впускали. Також свідок зазначив, що в основному зустрічався з [PERSON] за місцем проживання її матері. Іноді молодший син агресивно реагував на батька. [PERSON] уникав спілкування з сім»єю [PERSON], але при цьому він не бачив, щоб він застосовував фізичну силу до [PERSON]. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є другом сім»ї [PERSON]. Вона жила в одному будинку з сім»єю по пров. Святошинському, бувала у них в гостях. Знайомі вони були приблизно 3 роки, вона їздила у село Кодри з [PERSON]. Вони вдвох дуже гарно відносилися до дітей, і мати і батько водили дітей до садочка та школи. Діти гарно відносилися до батьків, але при цьому старший син весь час чогось боявся. Ніякої агресії з боку батьків до дітей вона не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідачки [PERSON]. Вони разом деякий час працювали і жили, їздили разом з дітьми відпочивати на море. Проживає вона у с. Кодри, куди на дачу приїздила і [PERSON] з дітьми. [PERSON] вона бачила лише декілька разів, з дітьми постійно була [PERSON]. Ніякої агресії або негативної поведінки до дітей з боку [PERSON] вона не бачила. В гостях у сім»ї вона була в 2012-2013 роках. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає з 2000 року. Іноді [PERSON] під час перебування у шлюбі тікала до неї від чоловіка, у неї були синці. [PERSON] не допускав [PERSON] до дітей, принижував її постійно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з 2015 року, вона разом з братом [PERSON] приїздили до нього. У нього і свій катер, на якому відпочивала і [PERSON] з дітьми. Нічого поганого про [PERSON] він сказати не може, з дітьми вона поводила себе нормально. Бачив він дітей лише 1 раз. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є другом [PERSON] - брата [PERSON]. Знає сім»ю він давно, нічого поганого про них сказати не може. [PERSON] бачить приблизно 2-3 рази на рік, весь час вона з дітьми. Одного разу він приїздив в гості до сім»ї на вул. Каштанову, там була і [PERSON] з дітьми. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є сином [PERSON], який на даний час розлучається зі своєю дружиною [PERSON]. Також зазначив, що знайомий з [PERSON], бачив її разів 5, але при цьому не зміг пояснити, ким вона йому доводиться. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що знає обох сторін у справі, з [PERSON] вони товаришують з дитинства. Вона приїздила у село разом зі своїм чоловіком, але останні 10 років вона [PERSON] не бачила. [PERSON] вона вважає гарною мамою, яка завжди спокійно спілкується з дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є мамою відповідачки [PERSON]. Зазначила, що відносини між подружжям були складними, [PERSON] часто казав, що йому не подобається, як [PERSON] виглядає, не дозволяв їй ходити до школи. [PERSON] завжди розділяв дітей, старшим займався і любив його, а про молодшого казав, що це не його син, ігнорував його постійно. [PERSON] застосовував до [PERSON] фізичну силу. До кінця 2014 року [PERSON] проживала разом з [PERSON], на початку 2015 року він вже до квартири її не впустив. Вона разом з [PERSON] постійно намагається побачитися з дітьми, але до квартири [PERSON] їх не впускає. Зв»язку з дітьми у них немає, [PERSON] змінив їм номери телефонів, вніс її та [PERSON] номер до «чорного» списку, вони не можуть їм зателефонувати. Діти кажуть, що хочуть бачити маму, але [PERSON] постійно чинить у цьому перешкоди. [PERSON] не проживає разом з [PERSON] з січня 2016 року, діти з того часу також з нею не живуть. Влітку 2016 року [PERSON] часто їздила до дітей, але потрапити до квартири так і не змогла. Свідок також зазначила, що [PERSON] дозволяє [PERSON] спілкуватися з дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є другом сім»ї [PERSON]. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, потім між ними виник конфлікт і [PERSON] забрав дітей. [PERSON] з дітьми він бачив одного разу - наприкінці 2014 року, нічого поганого про неї сказати не може. Бачив також, як бабуся [PERSON] возила до квартири на пров. Святошинському продукти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом відповідачки. З 2000 року він знайомий з [PERSON], він привів його до церкви, а потім познайомив із своєю сестрою [PERSON]. Також вони разом працювали. Потім [PERSON] з [PERSON] одружилися. Після народження дітей його мати постійно допомагала [PERSON] у догляді за дітьми. Коли вони поїхали відпочивати на море, то був випадок, що [PERSON] ледве не втопився в аквапарку. [PERSON] часто возив та возить дітей на відпочинок, але при цьому [PERSON] з собою не брав. У січні 2015 року подружжя посварилося, через деякий час вони дізналися, що [PERSON] повіз дітей до Карпат. На Новий 2016 рік [PERSON] разом з дітьми приїздив до нього у гості, при цьому [PERSON] не було. Він намагався зателефонувати сестрі, але потім з»ясувалося, що вона змінила номер телефону, а йому не повідомила. У подальшому [PERSON] поїхав з дітьми відпочивати у Карпати, а [PERSON] не могла з ними зв»язатися, до квартири вона також не змогла потрапити. Мати з [PERSON] неодноразово їздили до квартири по пр. Святошинському, щоб побачити дітей, але їх охоронці будинку не впускали навіть у двір. Коли приїздили до школи, то також не могли побачитися з дітьми, всі у школі були налякані батьком. Останній раз приїздили вони 10.08.2017 року, на день народження [PERSON]. Вони ледве змогли попасти до квартири, щоб привітати дитину. [PERSON] ані алкоголь ані наркотичні засоби не вживає, завжди доглядала за дітьми, піклувалася про них. Покази свідків, допитаних з боку відповідачки, судом до уваги не приймаються, оскільки суперечать встановленим по справі обставинам, належним письмовим доказам, а також частково і поясненням відповідачки. Крім того, покази свідків є нелогічними, непослідовними, покази деяких свідків спростовуються показами інших свідків, допитаних з боку відповідачки. А тому покази вказаних вище свідків жодним чином не можуть спростувати встановлені по справі обставини щодо невиконання відповідачкою своїх батьківських обов"язків. Як пояснив опитаний судом неповнолітній [PERSON] (старший син сторін у справі), він бачив маму останній раз, коли був у 4 класі, вона приїздила до них додому, а бачилися вони на вулиці. Нічого поганого про маму сказати не може. Пояснив, що піклується про них тато. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов"язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку № 107-2506/40 від 29.04.2016 року Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Вказаний Висновок повністю відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема вимогам ст. 19 Сімейного кодексу України, є обґрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а тому підстав не враховувати даний Висновок при розгляді справи немає. Вирішуючи вимоги кожної із сторін суд враховує наступні вимоги закону. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов»язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім»ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов»язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров′я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляються від виконання своїх обов′язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Судом встановлено, що тривалий час відповідачкою [PERSON] не виконуються свої батьківські обов"язки щодо виховання дітей. Даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами. При розгляді справи судом також беруться до уваги характеризуючи дані про батьків. Так, [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, церквою, яку відвідує разом з дітьми, що підтверджується наступними письмовими доказами: -відповіддю Київського християнського університету від 20.11.2017 року про те, що з грудня 2015 року [PERSON] повністю займається вихованням та доглядом за дітьми, є пенсіонером, ліквідатором аварії на ЧАЕС, при цьому їх організація виділяє фінансову та іншу допомогу даній сім"ї; -довідкою про доходи [PERSON] від 17.11.2017 року, виданою ТОВ "Азимут", відповідно до якої середньомісячний дохід становить 2000, 00 грн.; -довідками Пенсійного фонду про розмір пенсії [PERSON], відповідно до яких розмір його пенсії на даний час становить 7546, 65 грн. Як встановлено при розгляді справи, відповідачка [PERSON] на даний час не працює, будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального становища суду не надала. Але при цьому судом досліджено письмові докази, надані стороною відповідачки, а саме: -медичні довідки (а.с.71-72, 124 т.1); -довідку Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 20.07.2016 року (а.с.127 т.1), відповідно до якої [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КпАП України не притягувалась; -довідку Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 29.07.2016 року (а.с.129 т. 1), відповідно до якої [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася; -довідку Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 11.08.2016 року (а.с.140 т.1) про те, що 02.07.2016 року [PERSON] зверталася до поліції із заявою, що 25.06.2016 року її колишній чоловік [PERSON] самовільно забрав їх малолітніх дітей і не повертає; -характеристику від 09.08.2016 року, видану Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою на [PERSON], відповідно до якої остання працює адміністратором-кухарем продовольчого відділу з 08.07.2015 року по даний час, характеризується позитивно. Під час розгляду справи судом достоменно встановлено, що з січня 2016 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON], повністю перебувають на його утриманні, він здійснює догляд за дітьми, займається їх вихованням, доглядом, розвитком, відпочинком. Відповідачка [PERSON] з січня 2016 року разом з позивачем та дітьми не проживає, належної уваги дітям не приділяє, не займається їх вихованням, доглядом, розвитком, відпочинком. У своїх поясненнях [PERSON] вказувала про те, що їй позивач чинить перешкоди у зустрічах з дітьми, у можливості приймати участь в їх вихованні та догляді. Але при цьому слід зазначити, що до моменту прийняття судом заочного судового рішення від 11.05.2016 року відповідачкою не було здійснено жодних дій задля того, щоб поновити своє порушене право, захистити його, з будь-якими заявами до державних органів вона не зверталась, з приводу неправомірних дій позивача з заявами до поліції не зверталась. Лише після постановлення судового рішення [PERSON] 02.07.2016 року подала заяву до поліції з приводу неправомірних дій позивача та відібрання неповнолітніх дітей. Також з аналогічною заявою відповідачка звернулася 14.07.2016 року і до Служби у справах дітей Святошинської РДА (а.с.136). Тобто, активні дії щодо повернення собі дітей вона почала здійснювати лише після судового рішення. Але лише цими двома заявами відповідачка і обмежилася. З відповідними позовами про захист свого порушеного права вона не зверталася, зустрічний позов у цій справі не подавала. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, позбавлення когось із батьків батьківських прав чи інших питаннях, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Також слід зазначити, що відповідно до висновків психолога на даний час діти мають більшу прихильність саме до батька. При цьому поведінка відповідачки, яка тривалий час не виконує свої батьківські обов"язки щодо дітей, при цьому і не намагається вживати заходів щодо догляду за дітьми, прийняття участі в їх вихованні, наданні матеріальної допомоги, дає підстави суду сумніватися у належній поведінці відповідачки щодо подальшого виконання нею своїх батьківських обов"язків. Наполягаючи на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, позивач надав суду відповідні докази того, що за умовами проживання, доходами, особистими якостями, обставинами життя, особливостями відносин з дітьми, позивач має перевагу перед матір"ю дітей. Заперечення відповідачки [PERSON] судом до уваги не приймаються, оскільки доводи, викладені нею у судовому засіданні та у своїх запереченнях, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Повага до честі і гідності особистості є Конституційною гарантією України, захист якої передбачений чинним законодавством. Жодних звернень до компетентних органів з приводу таких дій [PERSON] відповідачка не надала. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON], як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти знаходяться на утриманні батька. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що відповідачка матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що малолітні діти перебувають на утриманні свого батька, який працює, отримує заробітну плату та пенсію, а також матеріальний стан матері, яка має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки є повнолітньою і працездатною особою. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідачки аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі по 500, 00 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved