Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив стягнути з [PERSON] борг у сумі 2253,79 грн., 3% річних в сумі 58,46 грн., індексу інфляції в сумі 20,57 та 243,60 грн. судового збору. Представник позивача до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає причину неявки відповідача не поважною та вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній матеріалів відповідно до ст. 224 ЦПК України з ухваленням заочного рішення по справі. Суд з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом відкриття особового рахунку та видачі абонентської книжки. Згідно рахунків відповідача, заборгованість за період з 01.10.2012 року по 01.06.2014 рік становить - 2253,79 грн., 3% річних в сумі 58,46 грн., індексу інфляції в сумі 20,57 грн. Виходячи з предмету і змісту спірних правовідносин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та індексу інфляції із суми простроченої заборгованості, за весь період її виникнення так-як в цій частині вимог містяться обставини, що свідчать про наявність спору про право, а саме: Теплопостачання відноситься до комунальної послуги і регулюється як загальними матеріальними нормами, так і спеціальними законами, якими є Закон України "Про теплопостачання" і Закон України "Про житлово-комунальні послуги", що мають пріоритет у застосуванні в порівнянні із основними нормами права. Крім того, згідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги» нарахування та стягнення пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги здійснюються на суму заборгованості, яка утворилась з 01.01.2011року. Тобто вимоги про стягнення пені та інфляції нараховані до 01.01.2011 року суперечать вказаній нормі права. Також, жоден із перерахованих у позові Законів не надає заявнику прав на стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції. Натомість, ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" в обов'язках теплогенеруючої, теплотранспортної та теплопостачальної організацій передбачає можливість стягнення тільки пені за встановленими законодавством або договором розмірами. По відношенню до правовідносин пов'язаних із наданням теплової енергії, Закон і договір не передбачає можливості застосування загальних цивільно-правових фінансових санкцій за невиконання грошового зобов'язання, як то стягнення трьох відсотків річних і індексу інфляції (ст.625 ЦК). Дійсно п.3 ч.3 ст. 96 ЦПК містить процесуальну можливість такого стягнення, але її реалізація може настати при наявності на то відповідних правових підстав, яких на момент подачі заяви в суд, суб'єкт господарювання не надав. Відповідно до ст. ст.88 ЦПК України суд стягує із відповідача судові витрати по справі.

Outcome: partial