Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до КП «Словміськводоканал», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 18.04.2014 року він працював у відповідача слюсарем аварійно-відновлювальних робіт. З 05.12.2014 року він був звільнений за переведенням на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України. На момент звільнення повний грошовий розрахунок з ним підприємство не здійснило, та й на теперішній час не розрахунок не проведено, сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед ним складає 7200,34 грн. Він неодноразово звертався до керівництва КП «Словміськводоканал» з приводу виплати йому заборгованості по заробітній платі, однак, в порушення ст. 116 КЗпП України, до теперішнього часу заборгованість позивачу не виплачена. У зв'язку з невиплатою позивачеві заборгованості по заробітній платі йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1500 грн. Сума моральної шкоди складається з того, що позивач відчував моральні страждання, які погіршили стан його здоров'я, що порушило нормальний ритм життя, погіршився нічний відпочинок. [PERSON] відчуває себе приниженим, оскільки таке відношення керівництва підприємства до нього, як добросовісного працівника, негативно впливає на авторитет серед знайомих, дітей і родичів, у зв'язку з чим, він відчуває душевний біль і страждання. Тривалий час він залишається без необхідних засобів існування, не може забезпечити нормальне життя своїй родині. На час звільнення відповідач не виплатив всіх сум, а тому позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 7200 грн. 34 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 8728 грн. 32 коп., та моральну шкоду у розмірі 1500 грн. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні зазначив, що з 18.04.2014 по 05.12.2014 року він працював у відповідача. На момент звільнення, повний грошовий розрахунок підприємством з ним проведено не було. В ході судового розгляду уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з дня його звільнення по день винесення дійсного рішення. Не заперечував, що після оформлення довіки КП «Словміськводоканал» № 419/02 від 24.02.2015 року щодо розміру заборгованості по заробітній платі, яка відповідно до неї складає 7200 грн. 34 коп. (а.с. 6), відповідачем йому було виплачено і позивачем отримано частину заборгованості в розмірі 675 грн. У зв'язку з чим, [PERSON] просив стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі з вирахуванням отриманих ним коштів. Крім того, позивач наполягав на відшкодуванні йому відповідачем моральної шкоди. Зазначив, що у зв'язку з невиплатою йому заборгованості по заробітній платі, [PERSON] відчував моральні страждання, що виражалися у погіршенні нічного відпочинку, чим було порушено нормальний ритм життя позивача. До лікаря [PERSON] не звертався. Представник відповідача, Федоров І.В., який діє на підставі довіреності №4 від 05 січня 2015 року (а.с.14), в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги відповідачем визнаються частково, просив відмовити в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з КП «Словміськводоканал» зазначеної суми моральної шкоди, адже позивач належним чином не обгрунтував вказану вимогу, а тому підстав для її задоволення немає. Наполягав стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі, з вирахуванням отриманих [PERSON] коштів в розмірі 675 грн. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд позов задовольняє частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності із записами у трудовій книжці [PERSON], він працював у відповідача в період з 18 квітня 2014 року по 05 грудня 2014 року. З підприємства був звільнений за переведенням згідно наказу № 330-К від 05 грудня 2014 року, на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України (а.с.7). При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку. Так, заборгованість по заробітній платі станом на 20 лютого 2015 року складає 7200грн., що підтверджується довідкою КП «Словміськводоканал» № 419/02 від 24 лютого 2015 року (а.с.6). Як було достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач сплатив, а [PERSON] отрмав від відповідача частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 675 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі на теперішній час складає 6525 грн. 34 коп. Наведені обставини сторонами не оспорюються та ними визнаються. В ч. 1 ст. 116 КЗпП України, вказується що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи викладене, суд стягує з підприємства на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 6525 грн. 34 коп. Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення ." Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденна заробітна плата позивача складає 136 грн. 38 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 449/02 від 02.03.2015 року (а.с.5). Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Вираховуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 05 грудня 2014 року по день винесення рішення суду, тобто по 23 березня 2015 року, що складає 18 робочих днів за грудень 2014 року, 20 робочих днів за січень 2015 року, 20 робочих днів за лютий 2015 року, та 15 робочих днів за березень 2015 року., судом встановлено, що загальна кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку становить 73. Тобто, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 9955 грн. 74 коп. 136,38 грн. х 73 дн. = 9955 грн. 74 коп. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо застосування законодавства про моральну шкоду, суд приходить до висновку, що оскільки несплата заробітної плати триває по даний час, правопорушення є триваючим, а тому норми ст. 237-1 КЗпП України розповсюджуються на дані правовідносини. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні «Зубко та інші проти України» від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов'язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов'язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини є також порушенням права на мирне володіння майном. Вирішуючи питання стосовно розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги те, що відповідач вживав заходи щодо проведення розрахування із позивачем, зокрема, відповідачем було виплачено [PERSON] частину заборгованості в розмірі 675 грн., які ним було отримано 27 лютого 2015 року. Також, суд враховує, що порушення з боку відповідача мають нетривалий характер і продовжуються з грудня 2014 року. Таким чином, період заборгованості становить лише три місяці. Крім того, позивачем не наведено суду жодних доказів, на обґрунтування своїх доводів щодо погіршення стану його здоров'я у зв'язку із бездіяльністю відповідача, а також, негативного відношення керівництва підприємства до нього, що вплинуло на авторитет [PERSON] серед знайомих, дітей і родичів. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. А тому на думку суду розмір моральної шкоди має складати 300 грн. Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає один відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial