Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суду визнати незаконним та скасувати рішення двадцятої сесії сьомого демократичного скликання Завійської сільської ради від 22 березня 2018 року «Про вилучення із користування земельних ділянок у жителів сіл Завій та Грабівка» про вилучення із користування у [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства в урочищі «На Царкові» і передання її громаді під пасовисько. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що на підставі рішення Завійської сільської ради від 23 березня 2011 року він користується земельною ділянкою 0.25га. для ведення особистого селянського господарства в урочищі «На царкові». 06.11.2018 року, листом Завійської сільської ради, позивач [PERSON] отримав рішення дванадцятої сесії сьомого демократичного скликання Завійської сільської ради від 22 березня 2018 року «Про вилучення із користування земельних ділянок у жителів сіл Завій та Грабівка», яким в останнього вилучено земельну ділянку площею 0.25га., для ведення особистого селянського господарства, в урочищі «На царкові» і передано громаді під пасовисько. [PERSON] вважає рішення Завійської сільської ради від 22.03.2018 року незаконним, оскільки, останнє грубо порушує його право користування земельною ділянкою, для ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначає, що в с. Завій взагалі не має пасовиська, та що належну йому земельну ділянку вилучили безоплатно, без повідомлення про розгляд даного питання, та надання йому у власність чи користування рівнозначної земельної ділянки або компенсації її вартості. Вважає, що безоплатне вилучення земельної ділянки є неприпустимим та таким, що грубо порушує норми Конституції та законів України, а тому просить позов задоволити. 16.01.2019 р. від представника відповідача Завійської сільської ради Савчук Л.П. надійшов відзив на позов, згідно якого Завійська сільська рада вважає вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначає, що позивач є користувачем вилученої земельної ділянки, а не її власником. Крім того Завійською сільською радою прийнято ряд відповідних актів про самовільне захоплення спірної земельної ділянки [PERSON] Завійська сільська рада стверджує, що [PERSON] декілька років спірною ділянкою не користується, дана ділянка є громадським пасовищем, громада заперечує з приводу наділу громадського пасовища жителям села під городи, а тому ділянку площею 0.25га. в урочищі «На царкові» в [PERSON] було вилучено та передано громаді під пасовисько законно та провомірно. В задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному об'ємі, просив суд його задоволити. Представники відповідача Сидор Я.М. та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили суд залишити його без задоволення. Заслухавши представників сторін, свідків, та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Рішенням шостої сесії шостого демократичного скликання, Завіської сільської ради від 23 березня 2011 року, [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку площею 0.25га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «На царкові» за рахунок земель запасу сільської ради (а.с.10). Картографічним планом земельної ділянки, виготовленим ТзОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» підтверджується, що дана ділянка має площу 0,25 га, визначена на місцевості, має суміжних землекористувачів, зокрема від А до Б - [PERSON], від Б до В- землі загального користування, від В до Г -землі запасу сільської ради, та від Г до А- землі загального користування(а.с.11). З викопіювання із карти формування території і встановлення меж сільської ради с. Завій Завійської сільської ради, в масштабі 1:10 000, визначено місце розташування земельної ділянки належної [PERSON] на місцевості (а.с.12). З фотокопій квитанцій до прибуткового касового ордеру від 27.06.2017 року та від 12.06.2018 року підтверджено оплату позивачем сільсько-господарського земельного податку (а.с.13). Рішенням дванадцятої сесії сьомого демократичного скликання Завійської сільської ради від 22 березня 2018 року, вилучено із користування у [PERSON] земельну ділянку 0.25 га в урочищі «На царкові» і передано дану земельну ділянку громаді під пасовисько (а.с.16). Дане рішення отримане позивачем 06.11.2018року, що стверджується фотокопією конверту та відстеженням поштового відправлення №7735600023565 (а.с. 14-15). Листом Завійської сільської ради №401 від 23.11.2018року, [PERSON] повідомлено, що громадських пасовищ на території сільської ради, створених згідно норм законодавства немає, однак є земельні ділянки із земель запасу, де жителі випасають худобу. В урочищі «Царків» за жителями с.Завій рахується близько 8 га землі, а ще близько 3 га землі запасу сільської ради (а.с.24). З відповіді №402 від 23.11.2018 року на ім'я [PERSON], Завійська сільська рада повідомляє, що питання про вилучення земельної ділянки у позивача піднято головою Земельної комісії [PERSON] у зв'язку із звернення жителів с.Завій, що на даній земельній ділянці вони випасали худобу та додається звернення жителів с.Завій(а.с.26). До матеріалів справи долучено заяву від жителів с.Завій на ім'я голови Завійської сільської ради з вхідним №43 від 28.04.2012 року (а.с.23), однак в даній заяві не зазначено які саме жителі звертаються до голови Завійськї сільської ради, їх кількість та мета звернення. Заява написана від однієї особи за підписом [PERSON]. В довідці Завійської сільської ради №92 від 15.01.2019 року зазначається, що [PERSON] із заявою про виготовлення технічної документації на будь-які земельні ділянки не звертався (а.с.44). З довідки Завійської сільської ради №91 від 15.01.2019року вбачається, що сільською радою 23.09.2011 року, прийнято рішення про надання [PERSON] 0.25га землі в урочищі «Біля цеху», а в рішенні помилково вказано надати у приватну власність (а.с.45). Рішенням Завійської сільської ради від 22.12.2017 року, затверджено акти земельної комісії, зокрема акт від 14 грудня 2017 року про самовільне захоплення земельної ділянки [PERSON] (а.с.47). З Акту Завійської сільської ради від 14.12.2017 року, складеного земельною комісією, вбачається, що комісія на підставі заяви жителів с.Завій побувала на місці і встановила, що [PERSON] виорав самовільно пасовище (а.с.43). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Завій з народження. В урочищі «На Царкові» вона все життя випасає худобу і разом з іншими громадянами підписувала до сільської ради заяву про вилучення в [PERSON] земельної ділянки. Однак повідомила, що в урочищі «Царків» в неї є земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, також їй відомо, що в урочищі «Царків» інші громадяни села мають земельні ділянки для ведення селянського господарства. Свідок [PERSON] пояснив, що являється депутатом Завійської сільської ради та членом земельної комісії, був присутнім при складанні акту самовільного господарювання [PERSON] на громадському пасовищі, як потім виявилось - дана земельна ділянка перебуває в користуванні [PERSON] Свідку не відомо чи виготовляв [PERSON] технічну документацію на вилучену земельну ділянку. Свідок також пояснив, що не знає чи інші громадяни с.Завій, мають в урочищі «На Царкові» земельні ділянки, оскільки проживає в іншій частині села. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі п. г ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських селищних рад у галузі земельних відносин на території сіл селищ міст, належить вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Статтею 146 ЗК України передбачено, що викуп земельних ділянок для суспільних потреб, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 147 ЗК України, підстави та порядок примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності визначаються законом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2014року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Викуп земельних ділянок для суспільних потреб і примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності (статті 146, 147 ЗК) (2768-14) проводиться відповідно до Закону України від 17 листопада 2009 р. №1559-VI ( 1559-17 ) "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" у порядку, передбаченому відповідними процесуальними кодексами. Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», встановлено, що викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності»сільські ради в межах території здійснення їх повноважень приймають рішення про викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, у порядку, визначеному цим Законом, для таких суспільних потреб: будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури ,пов'язаних з обслуговуванням відповідно територіальної громади села,селища,міста(доріг,мостів, естакад, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв'язку, аеропортів, нафтових та газових терміналів,електростанцій), та об'єктів, необхідних для їх експлуатації. Тому, суд критично оцінює відзив та пояснення представників відповідача про те, що [PERSON] не є власником та користувачем вилученої у нього земельної ділянки, оскільки такі пояснення спростовані письмовими доказами долученими до матеріалів справи. Також суд вважає, що відповідачем не доведено, що вилучення в [PERSON] земельної ділянки виникло з мотивів суспільної необхідності, та що даний випадок є винятковим, оскільки жодних доказів таких обставин не відповідачем суду не надано. Крім того, суд при винесенні рішення враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 23.09.82 у справі "Спорронг та Леннрот проти Швеції", від 21.02.86 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", від 30.05.2000 у справі "Карбонара і Вентура проти Італії"), зі змісту яких вбачається, що право постійного користування земельними ділянками повинно розглядатися як майно в розумінні § 1 ст. 1 Протоколу 1, тому примусове вилучення земельної ділянки в суб'єкта постійного користування "не в інтересах суспільства" (тобто не для "суспільних потреб") заборонене. При таких обставинах суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому є такими, що підлягають до задоволення. Позивачем доведено, що останній є належним користувачем земельної ділянки площею 0.25га в урочищі «На Царкові», а вилучення даної земельної ділянки для суспільних потреб вчинено з порушенням порядку визначеного Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». А відтак рішення Завійської сільської ради від 22 березня 2018 року «Про вилучення земельних ділянок для суспільних потреб в жителів с. Грабівка та Завій» є таким, що не відповідає Конституції та Законам України, а тому підлягає скасуванню. На підставі ст.ст. 12,146, 147 Земельного кодексу України, Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності»,

Outcome: approved