Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що [INFO] в м.Стаханов, Луганської області помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , про що було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті. Оскільки [PERSON] помер в м.Стаханов, Луганської області, що визнана тимчасово окупованою територією України, заявниця не має можливості зареєструвати його смерть на території України. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі. Заявниця [PERSON] у судове засідання подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, підтримала подану заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Нетішинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився. 24.11.2021 року до суду надійшла заява начальника відділу Мартинюк Г. про проведення розгляду справи за відсутності представника заінтересованої особи, а також про відсутність заперечень щодо заяви [PERSON] . Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Судом встановлено, що 10.08.1974 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується даними паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 14.07.1997 року Кіровським МВ УМВС України в Луганській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Славута, Хмельницької області. [INFO] [PERSON] помер у віці 69 років і факт його смерті відображено в наданій заявницею довідці про смерть № 609 до форми №106/у 05.10.2021 року. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12.10.2021 року "відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції "Луганської Народної Республіки" вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м.Стаханов, "Луганська Народна Республіка". Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України № 252-VIII від 17.03.2015 (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Згідно з переліком у додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Кадіївка, Луганської області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до Постанови Верховної Ради України №1351 VIII від 20.07.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» місто Стаханов у Луганській області перейменовано на місто Кадіївка. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ч.ч.1,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, видане "відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції "Луганської Народної Республіки", як незаконним органом, що функціонує на території Луганської області, свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті особи, є недійсним та не створює правових наслідків. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені в свідоцтві про смерть особи, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 вих. №9-1130/0/4-16). Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території її чоловіка [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved