Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з частки квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладений постановою ДВС у Фрунзенському районі м.Харкова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА №714538 від 09 жовтня 2009 року. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON] . Позивачу та його матері на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Під час оформлення спадкових прав на частку вказаної квартири, що належала матері, нотаріус повідомила позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на належну частку позивачу квартири накладено арешт, однак враховуючи те, що майно перебуває у спільній сумісній власності, неможливо встановити на яку саме частку. Згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.04.2019 року, арешт накладено відділом ДВС у Фрунзенському районі м. Харкова на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 09.10.2006 року. 07.02.2019 року представник позивача звернувся до Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області з проханням зняти арешт зі спірної квартири, оскільки виконавче провадження закрито, питання про зняття арешту при його закритті не вирішено. Відповідь на вказану заяву не надходила, арешт до теперішнього часу не знято. Позивач зазначає, що у відділі ДВС йому усно повідомлено про те, що виконавче провадження закрито, паперові матеріали знищено у зв`язку з чим він не має змоги оформити спадщину після смерті матері. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.10.2019 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області - Кочковий В.В., який діє на підставі довіреності від 12.11.2019 року, у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України , згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами Закону України «Про виконавче провадження» ( 1404-19), чинного на час накладення арешту на спірне майно, для виконання завдань виконавчого провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до п.5) ч.3 ст.11, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ( 1404-19 ), чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг застосовуватися державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення. Як було визначено в статтею 57 вказаного Закону арешт майна боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Правова природа арешту майна боржника у рамках виконавчого провадження не змінилася і з прийняттям чинного Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, норми якого регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення виконавчого провадження. Відтак, судовим розглядом встановлено, що арешт на спірне майно було накладено під час дії Закону України «Про виконавче провадження» ( 1404-19 ) за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Так, в процесі розгляду справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01.11.2006 року за №3987543 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження квартири [ADDRESS] у виді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №714538 , 09.10.2006 року, ДВС у Фрунзенському районі м. Харкова, а.с. 9. Відповідно до заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна Державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова від 25.10.2006 року застосовано арешт частини квартири [ADDRESS] на підставі постанови АА № 714538 від 09.10.2006 року Державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова, а.с.13. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.01.1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (позивачу за вказаним позовом). [INFO] [PERSON] померла. На час відкриття спадщини син [PERSON] - [PERSON] проживав та був зареєстрований із спадкодавцем в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс». За заявою позивача [PERSON] 10-ю Харківською державною нотаріальною контрою заведено спадкову справу після смерті його матері - [PERSON] . В силу ч.3 ст. 1269 ЦК України [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв. Оформленню свідоцтва про право на спадщину заважає накладення арешту на спадкове майно. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), Великою Палатою Верховного Суду у справі № 643/3614/17 від 08 листопада 2019 року. Згідно з відповіддю Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.09.2019 року на запит суду (а.с.51) встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні відділу перебували виконавчі провадження стосовно [PERSON] про виконання виконавчих документів, а саме: -виконавчий лист №2-1155 від 14.06.1994 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, 25.10.2013 року виконавче провадження було завершене та направлено за належністю до іншого відділу ДВС; -судовий наказ № 2н-2033/249/12 від 12.07.2012 року, виданий Фрунзенським районним суд м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укртелеком" заборгованості в сумі 173,11грн., судовий збір в сумі 107,30 грн. 21.10.2013 року виконавче провадження було завершене та повернуте стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; -судовий наказ № 2033/1721/2012 від 12.07.2012 року, виданий Фрунзенським районним суд м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії Т "Укртелеком" заборгованості в сумі 173,11 грн. та судовий збір у розмірі 107,30 грн. 21.10.2013 року виконавче провадження було завершене та повернуте стягувану на підставі ст. 47 ЗУ ро виконавче провадження»; -судовий наказ № 2н/2033/249/2012 від 12.07.2012 року, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укртелеком" заборгованості в сумі 173,11 грн., судовий збір в сумі. 05.02.2015 року виконавче провадження було завершене та повернуте стягувачу на підставі ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 ( три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Тому надати інформацію в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника АА №714538 від 09.10.2006 р., хто виступав сторонами в цьому виконавчому провадженні та повідомити про наслідки його проведення, не має можливості так як до теперішнього часу виконавче провадження не зберіглось. Згідно відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 27.01.2020 року копій постанови АА №714538 від 09.10.2006 року Державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру також не міститься, а.с.78. Положеннями ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII запроваджено єдиний реєстр боржників, під яким розуміється систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно відкритими даними Єдиного реєстру боржників, що розміщені на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, відсутні дані щодо будь-яких виконавчих проваджень, в яких боржником виступає позивач [PERSON] . За таких обставин відсутні дані про невиконані майнові зобов`язання позивача, виконавчих проваджень, в яких він виступає боржником, а як слід відсутні підстави запровадження заходів з метою запобігання відчуженню його майна та звернення на нього стягнення. Відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, позивач має право на вирішення питання про виключення майна з-під арешту та його позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved