Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач\~звернувся 23.04.2018 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.10.2018 року у розмірі 1700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та станом на 31.03.2018 року має заборгованість 26022.68 грн., яка складається з наступного: 1536.91 грн. - заборгованість за кредитом, 18589.96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4180.44 грн. - заборгованість за пенею та комiсiєю; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина),1215.37 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору N б/н від 03.10.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримала кредит у розмірі 1700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачці кредитні кошти. У свою чергу, відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 31.03.2018 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 26022,68 грн., На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором. 06.06.2018 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 12.06.2018 року було відкрите провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 13.07.2020 року. У судове засідання 13.07.2018 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Судове засідання було призначено на 30.10.2018 року. Ухвалою суду від 13.07.2020 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 30.10.2018 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача в позові просив розглядати справу у їх відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк було задоволено у повному обсязі (а.с.41-42). Ухвалою суду від 17.07.2019 року за заявою [PERSON] заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року по справі №522/7145/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному\~позовному провадженні з призначенням підготовчого\~засідання 09 вересня 2019 року. \~06.09.2019 року [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Разом з відзивом [PERSON] надала суду заяву про застосування строків позовної давності. Також [PERSON] надала суду клопотання про витребування доказів, в якому просила витребувати з АТ КБ «ПриватБанк»: - засвідчену належним чином копію кредитної справи, сформованої відносно [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 03.10.2008 року; - розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.10.2008 року; - меморіальні ордера по рахункам, що були відкриті [PERSON] для здійснення операцій по кредитному договору за період з 03.10.2008 року по 31.03.2018 року, які відповідають кожному платежу за кредитним договором № б/н від 03.10.2008 року; - документальне підтвердження того, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.10.2008 року знаходиться на балансі АТ КБ «ПриватБанк» та не списана з балансу; - інформацію про усі відкриті та оформлені на [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк» платіжні картки з наданням електронного документу (фото), на якому зображена [PERSON] з платіжними картками для ідентифікації останньої як клієнта АТ КБ «ПриватБанк»; - документи та нормативи, у відповідності до яких АТ КБ «ПриватБанк» здійснював розрахунок відсотків та інших обов`язкових платежів, які необхідно сплачувати згідно кредитного договору №б/н від 03.10.2008 року. В обґрунтування клопотання зазначено, що зазначені документи є доказами по справі, та їх витребування надасть можливість здійснити повний та всебічний розгляд справи, встановити факт наявності або відсутності заборгованості за договором кредиту. 22.08.2019 року на адресу суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій просили задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 09.09.2020 року до суду надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» у порядку ст. 84 ЦПК України про долучення до матеріалів справи виписки по рахунку, копії анкети-заяви від 03.10.2008 року, копії Витягу з ПК « Промінь», копії фото від 28.05.2012 року та від 03.10.2008 року (а.с.162-175). Ухвалою суду від 19.11.2019 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено частково та вирішено витребувати із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» належним чином засвідчену копію кредитної справи, сформованої відносно [PERSON] , за кредитним договором №б/н від 03.10.2008 року,зобов`язано Позивача надати інформацію до Приморського районного суду м. Одеси до «20» січня 2020 року. Вимоги ухвали суду від 19.11.2019р. були виконанні представником банку 20.01.2020р. Через неявку сторін, за наявності відповідних клопотань сторін, розгляд справи 20.01.2020 року був відкладений на 24.02.2020 року. У підготовче засідання 24.02.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 24.02.2020 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 07.05.2020 року. У судові засідання 07.05.2020 року та 09.07.2020 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача в позові просив розглядати справу у їх відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Від представника Відповідача надійшла заява про відкладення. У судове засідання 27.10.2020 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, при цьому заперечувала проти відкладення розгляду справи. Від представника Відповідача надійшла заява про відкладення. У заяві адвокат зазначає, що не може з`явитися у призначене судове засідання у зв`язку з тим, що в країні запроваджено карантинний режим та з погіршенням епідемічної ситуації, вважає за необхідне утриматись від відвідування даного судового засідання. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд звертає увагу на те, що справа перебуває в провадженні суду з червня місяця 2018 року, як вбачається з матеріалів справи з клопотанням про відкладення розгляду справи саме у зв`язку з запровадженням карантину представника відповідача звертався до суду тричі !!!, наразі будь-яких інших доказів наявності поважних причин неявки до суду як в попередні так і в теперішнє засідання представника відповідача не надав, а посилання на спалах захворювання не може бути обставиною для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету\~Міністрів України\~№392\~від 20.05.2020\~"Про\~встановлення карантину\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 04.05.2020\~№343\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~актів Кабінету\~Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~№ 211\~"Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 20.05.2020\~№392\~"Про\~встановлення карантину\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2,\~та етапів\~послаблення протиепідемічних\~заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Разом із цим суд звертає увагу на те, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а відповідач та/або його представник не позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частин 1,2,7 ст.212 ЦПК України, проте не скористались своїм правом, у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні. Згідно до п.п.6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР\~\~від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного, зважаючи на предмет спору та тривалі строки розгляду справи (з квітня 2018 року), а також обізнаність сторін про існування відповідного спору, зважаючи, що представники сторін протягом тривалого періоду часу регулярно приймали участь у судових засіданнях по даній справі, надавали пояснення по ній, суд вважає за можливе вирішити спір по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення 29.10.2020 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору N б/н від 03.10.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримала кредит у розмірі 1700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також, в заяві зазначено, що заявник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також, що дійсна Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Інших умов договору вказана заява не містить. Позивач виконав вимоги укладеної між ним та Відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, що не спростовано стороною Відповідача. Також банк надав Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно яких 03.10.2008 року Відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1700 грн.; 23.01.2009 року кредитний ліміт було зменшено до 1650 грн., 17.04.2009 року кредитний ліміт було зменшено до 1540,00 грн.; 31.10.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. Також Банком надано довідку про видані кредитні картки, з якої вбачається, що 03.10.2008 року [PERSON] отримала картку № [NUMBER] , 28.05.2012 року картка була перевипущена та Відповідач отримала картку № [NUMBER] . Крім того, представником Банку було надано довідку про реєстрацію [PERSON] в додатку Приват24, виписку по рахунку, фото [PERSON] із картками. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: на сайті https://privatbank.ua/terms/. Із позову вбачається, що Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно розрахунку банку, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань кредитного договору №б/н від 03.10.2008 року станом на 31.03.2018 року Відповідач має заборгованість - 26022.68 грн., яка складається з наступного:1536.91 грн. - заборгованість за кредитом; 18589.96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4180.44 грн. - заборгованість за пенею та комiсiєю;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1215.37 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Останній платіж було здійснено відповідачем 25.03.2017 року у розмірі 300 грн.. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності\~до ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, та відсотки нараховані згідно положень ст. 625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.10.2008 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, у постанові від 27.07.2020 року по справі №188/1815/17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, в даному випадку суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом (12.04.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За наведених підстав, суд приходить до висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язання. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є\~безспірним доказом\~існування між\~сторонами договірних\~відносин та\~розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору та узгоджених між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими, а також відсутні первинні документи, що є належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості. Крім того, суд зауважує, що відповідно дост.549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 18 589,96 грн. відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4180,44 грн. нарахованою пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 1215,37 грн. штрафу (процентна складова). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.\~530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Доказів на спростування отримання кредитних коштів (тіло) у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач суду не надав. На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1536,91 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України, а тому в цій частині позов задовольняє. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом також розглянуто та досліджено заяву відповідача про застосування строку позовної давності. При цьому суд враховує наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Між тим, зважаючи на те, що здійснювався перевипуск картки та останній платіж був здійснений відповідачем 25.03.2017 року у розмірі 300 грн., а з відповідним позовом до суду банк звернувся 23.04.2018 року, то суд вбачає, що в частині вимог про стягнення боргу за тілом кредиту банком строки давності не пропущені. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 12.04.2018 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволені лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (5,91 %) в сумі 104,13 грн. (1762*5,91% = 104,13 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial