Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом , в якому зазначає про наступне . Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.І ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Обираючи форму представництва прокурор визначає в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно абз. З п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № З-рп/99 від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв'язку з чим прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями сільськогосподарського призначення із порушенням встановленого порядку надання земель в оренду і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави. Вказані порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади області свідчать про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав представництва. Інтереси держави у сфері захисту земельних правовідносин полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на земельну ділянку, додержання законодавчого порядку її відчуження, а також у визнанні та захисту законних форм землекористування. Незаконна передача земельної ділянки у користування порушує зазначені державні інтереси, унеможливлює правомірне отримання коштів за таке користування та перешкоджає законному розпорядженню земельною ділянкою. Компетентним суб'єктом, який відповідно до ст. 188 Земельного кодексу України, п.1, п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року N 308 має здійснювати захист вказаних інтересів держави є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як орган виконавчої влади, виступає суб'єктом права власності на спірну земельну ділянку (ст. ст. 80, 84 Земельного кодексу України) та зобов'язана здійснювати захист державних майнових прав. Однак, такий захист та контроль Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не здійснено, до теперішнього часу власний наказ не скасовано. Ураховуючи, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є одним з учасників спірних правовідносин, яким допущено порушення державних інтересів, воно виступає відповідачем у чинній справі. Таким чином, органи влади або посадові особи, які здійснюють захист державних інтересів у спірних правовідносинах, відсутні. У зв'язку з цим, прокурор самостійно представляє інтереси держави та звертається до суду як позивач. Усі вищевказані обставини щодо порушень інтересів держави, тривале невжиття жодних заходів, спрямованих на скасування свого незаконного наказу, в зв'язку з чим унеможливлюється передача цієї земельної ділянки у користування на конкурентних засадах відповідному користувачу є виключними випадками. Таким чином, у зв'язку з відсутністю в органу уповноваженого державою виконувати функції у спірних правовідносинах повноважень на самостійне скасування власного наказу або звернення з відповідним позовом до суду прокурор самостійно представляє інтереси держави та звертається до суду як позивач. Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України). Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Згідно з частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень. Постановою Верховного суду від 13.11.2018 у справі № 904/8880/17 визначено, що спір у даній справі не повинен розглядатися в порядку господарського судочинства, а має приватноправовий характер та за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки фізичної особи. Крім того, вирішуючи питання щодо підсудності вказаної справи, слід зазначити, що ч.2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцем знаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У даному випадку місце реєстрації відповідача: вул.Олександра Поля, 2, м.Дніпро. Вказана адреса перебуває під юрисдикцією Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Отже, враховуючи положення ч.2 ст.27 ЦПК України вказана справа підсудна Кіровському районному суду м.Дніпропетровська. Так, 23.06.2006 між Петропавлівською районною державною адміністрацією (далі-Орендодавець) та [PERSON] (далі - Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір). Факт державної реєстрації Договору засвідчено в Миколаївській сільській раді Петропавлівського району 23.06.2006, зареєстровано Договір у Петропавлівському районному відділі центру державного земельного кадастру 24.02.2010 за № 041012900314. Відповідно до п.2.1 Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 58,3 га на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району (кадастровий номер - [NUMBER]). 23.06.2006 між сторонами Договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки площею 58,3 га. Необхідно зазначити, що 04.11.2016 під час перевірки Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], з метою встановлення її фактичної площі, проведено горизонтальну топографо- геодезичну зйомку за результатами якої встановлено, що площа земельної ділянки, яка використовується складає 55,287 га. Згідно з п.3.1, п.12.1 Договору строк його дії складав 5 років від дня державної реєстрації. Тобто з 24.02.2010 до 24.02.2015. 24.02.2015 строк дії Договору оренди сплив. Проте, Орендар, усупереч вимогам чинного законодавства, вважаючи, що термін дії Договору поновлений продовжив займати та використовувати вищевказану земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Із заявою про поновлення договору оренди землі [PERSON] до Петропавлівської районної державної адміністрації у 2015 році не звертався, що підтверджується листом № 2707/0/349-16 від 31.10.2016. З 01.01.2013 набули чинності зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів наділені повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Встановлено, що зі спливом майже 6 місяців після закінчення строку дії Договору оренди, а саме 19.08.2015, [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 58,3 га в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області [PERSON] відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та роз'яснено, що згідно із вимогами ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В подальшому, 01.06.2017 [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про поновлення йому строку дії Договору оренди від 24.02.2010. За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ № 4-3640/15-17- СГ від 13.06.2017, яким зазначений Договір оренди землі поновлено. Разом з тим, наказ Г оловного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-3640/15-17-СГ від 13.06.2017 є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, строк дії Договору оренди сплив 24.02.2015, отже до договірних правовідносин слід застосовувати законодавство, у редакції чинній на момент закінчення строку дії Договору. Відповідно до приписів частин першої - п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час закінчення строку дії Договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Відмова, а також зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі 6-146-цс16 для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належно виконує свої обов'язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2017 у справі № 6-2027цс15 та постанові Вищого господарського суду України від 17.01.2017 у справі №912/1857/16. Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 та у справі № 6-1 Оце 15, у постановах від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15 та у справі № 6-4цс15. Однак, у даному випадку [PERSON], у визначений законом строк, не звертався ні до Петропавлівської районної державної адміністрації, ні до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області з проханням продовжити в порядку ст.ЗЗ Закону України «Про оренду землі» строк дії договору, тому підстав для поновлення договору оренди немає. Додаткову угоду про поновлення договору оренди між сторонами, у законодавчо визначені строки не укладено. За таких обставин слід вважати договірні відносини припиненими, тому підстави для їх поновлення у Головного управління Держгеокадастру у Дніропетровській області відсутні. Згідно офіційної інформації управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі земельна ділянка під кадастровим номером [NUMBER] враховується в землях резервного фонду Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення. У період часу з 02.11.2016 по 04.11.2016 Державною екологічною інспекцією в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2016 у кримінальному провадженні № 42016041880000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2016 за фактом виявлення прокурором факту самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки, проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо використання зазначеної земельної ділянки, про що складено відповідний Акт перевірки. У зазначеному Акті зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки кадастровий номер[NUMBER], загальною площею 55,2872 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та факт спричинення шкоди в сумі 64783,30 грн., заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Крім того, у ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] продовжує обробляти [PERSON] 31.01.2017 слідчим Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, враховуючи, що розмір шкоди, заподіяний внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки не є значним ( а саме не перевищує 68 900 гривень), прийнято рішення про закриття вищевказаного кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Разом з тим, копію постанови про закриття кримінального провадження №42016041880000043 скеровано до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення строків повернення тимчасово зайнятої земельної ділянки. 22.02.2017 державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області складено протокол № 13247 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 54 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області від 09.03.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.54 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень, який він сплатив цього ж дня, що підтверджується квитанцією ПАТ «А-Банк». Тобто, фактично [PERSON] визнав припинення орендних договірних відносин. Однак, незважаючи на те, що договір оренди землі припинено у зв'язку із закінченням строку його дії, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вважає за можливе його поновлення, чим створює [PERSON] умови для набуття права оренди земельної ділянки без проведення земельних торгів, як це передбачено ст.124 ЗК України. Відповідно до ч.І ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч.І ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Стаття 6 Закону України "Про оренду землі" вказує,що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону. Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Вказана норма кореспондується зі ст. 124 Земельного кодексу України. Згідно зі статтею 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядуваннязгідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельноїділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Частина перша статті 134 Земельного кодексу України передбачає,що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу визначено вичерпний перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, або права на них, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Згідно статті 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Отже, необхідною умовою передачі в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності, є проведення земельних торгів. Недотримання цієї процедури є порушенням органом державної влади, а саме Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області чинного законодавства під час укладення договору оренди землі, а саме ст. 124, ст.134 ЗК України. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 у справі № 13/17/5022-675/2012, постановах Вищого господарського суду України від 10.03.2016 у справі № 926/616/15 та від 23.04.2015 у справі № 903/676/14. Проте, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельну ділянку передано [PERSON] всупереч визначеної законодавством процедури надання земельних ділянок в оренду, чим порушено права законного власника - Держави на володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою у відповідності з вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. У ст. 152 ЗК України, передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судові витрати у даному випадку складаються із судового збору. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до районного суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні. Предмет спору складається з 1 вимоги немайнового характеру. Таким чином, сума судового збору буде становити 1762 грн. Іншівитрати, пов'язані з розглядом справи відсутні. Рішень, що набрали законної сили чи ухвал суду про закриття провадження, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав немає. У провадженні суду такі справи не перебувають. На виконання п.10 ч.З ст. 175 ЦПК України повідомляємо, що Павлоградською місцевою прокуратурою не подано іншого позову до відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. Заходи досудового врегулювання спору та заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви Павлоградською місцевою прокуратурою не вживалися. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed