Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому за збільшеними вимогами станом на 16.12.2014 року просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.05.2014р. по 31.07.2014 р. в сумі 3 913,22 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 435,88 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати в сумі 8 662,26 грн., компенсації заборгованості за час затримки виплати зарплати з урахуванням індексу інфляції за період з 01.06.2014 р. по 16.12.2014 р. у розмірі 345,29 грн., а всього загальну суму 13 356,65 грн. Також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Вимоги мотивує тим, що він працював у Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія» в період часу з 27.02.2014 р. по 31.07.2014 р. на посаді юрисконсульта юридичного управління. Звільнений з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день його звільнення йому не була виплачена заробітна плата з 01.05.2014 р. по 31.07.2014 р. в сумі 3 913,22 грн. Також при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 10 календарних днів у розмірі 435,88 грн. У зв»язку з цим він має право на стягнення із відповідача зазначених коштів з урахуванням індексу інфляції, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку зарплати та компенсації за невикористану відпустку. Через грубе порушення відповідачем його трудових прав він зазнав душевних страждань, було принижено його людську гідність і честь. Заробітна плата була його єдиним доходом, у нього утворилася заборгованість за електроенергію та житлово-комунальні послуги, через непогашення кредиту виникли проблеми з Альфа-банком, який нарахував штрафні санкції за несплату, він потрапив у категорію неплатників, що також негативно відображається на його кредитній історії. Цим порушено його звичайні життєві зв»язки, він майже не спілкується з друзями, не може задовольнити свої соціальні та культурні потреби, через відсутність коштів став погано харчуватись, спати, що негативно відображається на його самопочутті та здоров»ї. Позивач в судове засідання не з»явився, суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі та задовольнити позов з урахуванням заявлених вимог на день розгляду справи, в заяві вказав, що проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було, у зв»язку з чим з урахуванням заяви позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно запису у трудовій книжці, позивач був працевлаштований в СТзДВ «Гарантія» з 27.02.2014 р. по 31.07.2014 р. на посаді юрисконсульта (а.с. 9, 10). На ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2014 р. про витребування доказів тимчасовим адміністратором СТзДВ «Гарантія» [PERSON] було повідомлено листом від 05.12.2014 р. про те, що в ході роботи тимчасової адміністрації проведено аудит зобов»язань страхового товариства за результатами якого станом на 05.12.2014 р. з виплати заробітної плати [PERSON] залишається заборгованість у розмірі 3 584,40 грн. та наказом від 31.07.2014 р. № 159-к про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] передбачена виплата грошової компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, що також визначено ст. 94 КЗпП України. За нормою ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За заявленими вимогами позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі з 01.05.2014 р. по 31.07.2014 р. у розмірі 3 913,22 грн., однак доказів на заявлену суму не надано. Тому суд приймає до уваги інформацію тимчасового адміністратора СТзДВ «Гарантія» про те, що заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] становить у розмірі 3 584,40 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Як зазначено вище, за повідомленням відповідача [PERSON] наказом від 31.07.2014 р. № 159-к про припинення трудового договору (контракту) передбачена виплата грошової компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (надалі по тексту - Порядок) визначено, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно п. 7 Порядку, нарахування виплат компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Як убачається із довідки про середню заробітну плату від 31.07.2014 р., видану відповідачем позивачу із зазначенням помісячних виплат, з 27.02.2014 р. по 30.06.2014 р. [PERSON] була нарахована заробітна плата всього на загальну суму 5 220,01 грн. з якої сплачено страхові внески до Фонду загальнообов»язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в сумі 187,92 грн. (а.с. 11). З урахуванням п. п. 2, 7 Порядку та беручи до уваги час працевлаштування і звільнення позивача, для розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку необхідно взяти період роботи [PERSON] з 01.03.2014 р. по 30.06.2014 р., а саме: за березень 2014 року за 20 робочих днів місяця заробітна плата складала 1250 грн. та з відрахуванням страхових внесків до Фонду загальнообов»язкового державного соціального страхування на випадок безробіття суми 45 грн. становить 1 205 грн.; за квітень 2014 року за 21 робочий день місяця - в сумі 1 250 грн. за мінусом страхових внесків 45 грн. становить суму 1 205 грн.; за травень 2014 р. за 19 робочих днів місяця становить у розмірі 1 276,80 грн. з відрахуванням 45,96 грн. становить суму 1 230 грн. 84 коп. та за червень 2014 року за 19 робочих днів заробітна плата становила 1 318 грн. 21 коп. з відрахуванням 47,46 грн. становить 1 270 грн. 75 коп. Отже, загалом з 01.03.2014 р. по 30.06.2014 р. заробітна плата позивача з відрахуванням страхових внесків до Фонду соцстрахування складає у розмірі 4 911 грн. 59 коп. При цьому середньоденна заробітна плата для обрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку становить у розмірі 62 грн. 17 коп. (4 911,59 грн. : 79 робочих днів). Тому за 10 днів невикористаної щорічної відпустки підлягає виплаті позивачу сума 621 грн. 70 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У зв»язку з цим вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства. При цьому, суд виходить з того, що обчислення середньоденної заробітної плати за цими вимогами відповідно до п. 8 Порядку, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата, на число відпрацьованих робочих днів (годин), тобто середньоденна заробітна плата позивача становить 65 грн. 83 коп. (1 230,84 грн. - заробітна плата після відрахування страхових внесків до фонду соцстрахування за травень 2014 року + 1 270,75 грн. - заробітна плата за червень 2014 року : 38 робочих дні (19 + 19)). Період з часу звільнення позивача до дня остаточного розрахунку, а саме з 01.08.2014 року по 16.12.2014 року включає 97 робочих дні. У зв»язку з цим сума коштів, яка підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, складає у розмірі 6 385 грн. 51 коп. (65 грн. 83 коп. - середньоденна заробітна плата позивача х 97 робочих дні). При цьому позивачем нарахована сума 8 662 грн. 26 коп., виходячи із 138 календарних днів прострочення, що не ґрунтується на положеннях закону, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Перемножуючи місячні індекси споживчих цін у відсотках з червня по листопад 2014 р. нараховується 109,7 %; з липня по листопад 2014 р. - 108,6 % та з серпня по листопад 2014 р. - 108,2 %. У зв»язку з цим заборгованість по заробітній платі позивача за травень у розмірі 1 230,84 грн. з урахуванням індексу інфляції (109,7%) становить в сумі 1 350,23 грн. (індекс інфляції - 119,39 грн.); заборгованість по виплаті зарплати за червень у розмірі 1 270,75 грн. з урахуванням індексу інфляції (108,6%) становить в сумі 1 380,03 грн. (індекс інфляції - 109,28 грн.) та заборгованість за липень у розмірі 1 082,81 грн. з урахуванням індексу інфляції (108,2%) становить в сумі 1 171,60 грн. (індекс інфляції - 88,79 грн.). Отже, загалом індекс інфляції становить у розмірі 317,46 грн. За підрахунками позивача сума коштів компенсації приросту індексу споживчих цін за заявленими вимогами визначена у розмірі 345 грн. 29 коп., що не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої Кодексом Законів про працю України у позивача виникло у зв'язку з невиплатою заробітної плати та не проведенням розрахунку в день звільнення з роботи. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Судом при вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди враховуються положення п. п. 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. З матеріалів цивільної справи убачається, що через порушення відповідачем трудових прав [PERSON] останній зазнав моральних переживань, оскільки своєчасно не отримав належної йому до виплати заробітної плати, що спричинило негативні зміни та порушення його сталих життєвих зв"язків, призвело до додаткових зусиль для організації життя, звернення до суду, крім того, позивач був позбавлений можливості оплачувати рахунки по житлово-комунальним послугам та квартирній платі, виконати зобов»язання по погашенню кредиту, що також спричинило позивачу моральні страждання. Однак, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 10 000 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 1 300 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду . Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Згідно положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., а саме: за майнові вимоги у розмірі 243,60 грн. та за немайнові (моральну шкоду) в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial