Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, посилаючись на те, що відповідальність за ушкодження його здоров`я, за втрату його працездатності внаслідок ліквідації ним наслідків Чорнобильської катастрофи покладається на державу Україна. Вважає, що вказана відповідальність держави Україна встановлена\~Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ. Вказує, що відповідно до постанови Центрального комітету КПРС, Ради Міністрів СРСР від 29.05.1986 року №634-188 «Про проведення дезактиваційних робот в районах Української РСР та Білоруської РСР, підданих радіаційному забрудненню в зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС» 10.08.1987 року його було зараховано до військової частини [NUMBER] для виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії в 30 кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. 26.04.1988 року позивач був виключений із списків військової частини [NUMBER] . За час знаходження в зоні аварії [PERSON] , відповідно до офіційної довідки, отримав переопромінювання 13,3 бер. 10.08.1987 року, під час проходження строкової служби, позивач був направлений до 30-кілометрової зони Чорнобильської АЕС, де працював по дезактивації зони відчуження з 10.08.1987 року по 26.04.1988 рік. В 1992 році, він звернувся в черговий раз до лікаря з синдромами переопромінювання, його було направлено до експертної установи для обстеження. Згідно експертного висновку Харківської експертної міжвідомчої комісії №88 від 22.01.1992 року хвороби позивача, що привели до інвалідності, пов`язані з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В 1992 році [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до Роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №16.03/001, Міністерства соціального забезпечення України №01-3/26 та ФНП України №13-31-1272 від 09.12.1991 року висновок міжвідомчих експертних ради про причинний зв`язок захворювання позивача з дією іонізуючого випромінювання аварії на Чорнобильській АЕС є аналогом Акту по формі Н1, або П4 (відповідно про нещасний випадок на підприємстві, або професійне захворювання). 13.08.2012 року Харківська обласна медико-соціальна комісія №2 встановила позивачу безстроково ІІ групу інвалідності, з втратою 80 % працездатності. Позивач зазначив, що він як військовослужбовець строкової служби, який виконував роботи по дезактивації 30 кілометрової зони Чорнобильської АЕС, має право на отримання відшкодування. Враховуючи вказане, [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом. У справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано сторонам час для надання заяв по суті. Представник Державної Казначейської служби України надав відзив на позов, в якому вказав, що правові підстави для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю регулюються\~Конституцією України,\~статтями 1195-1208 Цивільного кодексу України. Відповідно до заяви позивача пошкодження здоров`я відбулося при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому\~особа відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія\~Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",\~Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"\~та інші нормативно-правові акти. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення регулюються\~Законом України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ. Згідно з принципом превалювання спеціальної норми над загальною, положення\~Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"\~є спеціальними нормами щодо відшкодування шкоди потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, а\~Цивільний кодекс України\~є загальним з питань відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. У п.8.ч.1\~ст 21. Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ\~передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003 №03-3/5135-018-15, до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п.8\~ст.21 Закону №796-ХІІ, слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року №09-4082. Таким чином, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.96 р. № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.96 р. №02-163/23, погоджено Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров`я. Вказаним листом передбачено, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначений законом особи мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до правила, закріпленого в частині першій\~статті 67 Закону №796-ХІІ, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Казначейство жодної шкоди позивачеві не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення шкоди безпосередньо з Казначейства є незаконними та підлягають залишенню без задоволення. В позовній заяві [PERSON] вказує, що відповідно до ч.2 ст. 1208 ЦК України, при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Відповідач вважає, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми п.8\~ст.21 Закону № 796-ХІІ\~як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в\~статті 1208 ЦК України, посилається на постанову Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-503а14. Законом України № 76- VIII внесено зміни, зокрема, і до статтей 50 та 54 Закону " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ. Згідно\~ст.50 Закону № 796-ХІІ\~особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 54 Закону 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови порядок призначення та мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.\~Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210\~затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до\~статті 63 Закону № 796-ХІІ\~фінансування витрат, пов`язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються\~БК України. Згідно із підпунктом 5 пункту 63\~розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-УІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин"\~розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України\~доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей\~20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52\~та\~54 Закону № 796-ХІІ\~застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно пункту 3\~ст.116 Конституції України\~Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.\~Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011\~та від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Зміни, які набули чинності з 01.01.2015 року, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню. Третя особа Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області пояснень не надала. Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подала до суду заяву про розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Суд звертає увагу на тому, що згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено на підставі доданих до позову доказів, 10.08.1987 року [PERSON] було зараховано до військової частини [NUMBER] для виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії в 30 кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. 26.04.1988 року позивач був виключений із списків військової частини [NUMBER] . За час знаходження в зоні аварії [PERSON] , відповідно до офіційної довідки, отримав переопромінювання 13,3 бер. Під час проходження строкової служби, позивач був направлений до 30-кілометрової зони Чорнобильської АЕС, де працював по дезактивації зони відчуження з 10.08.1987 року по 26.04.1988 рік. Вище вказане підтверджується копією військового квитка, копією довідки військової частини, листом та копію трудової книжки(а.с.6-9, 12-13). [PERSON] , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.16). В 1992 році, він звернувся в черговий раз до лікаря з синдромами переопромінювання, його було направлено до експертної установи для обстеження. Згідно експертного висновку Харківської експертної міжвідомчої комісії №88 від 22.01.1992 року(а.с.10) хвороби позивача, що привели до інвалідності, пов`язані з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В 1992 році [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до Роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №16.03/001, Міністерства соціального забезпечення України №01-3/26 та ФНП України №13-31-1272 від 09.12.1991 року висновок міжвідомчих експертних ради про причинний зв`язок захворювання позивача з дією іонізуючого випромінювання аварії на Чорнобильській АЕС є аналогом Акту по формі Н1, або П4 (відповідно про нещасний випадок на підприємстві, або професійне захворювання). 13.08.2012 року Харківська обласна медико-соціальна комісія №2 встановила позивачу безстроково ІІ групу інвалідності, з втратою 80 % працездатності, про що свідчить копія довідки, копія посвідчення серії [NUMBER] (а.с.11, 16). Позивачем надано довідку про доходи [PERSON] (а.с.14), згідно якої позивач отримав з січня 2015 року по січень 2020 року пенсію у розмірі 440\~892, 92 грн. [PERSON] надав також розрахунок до позову(а.с.15), відповідно до якого, йому не доплатили 411\~072, 08 грн. Враховуючи вказане, [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Позивач сам вибирає, який позов пред`явити до суду. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму права. [PERSON] пред`явив позов, визначивши відповідачем - державу Україна в особі Державної казначейської служби України. Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наявних у справі доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Позивач вказує, що він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини №3041, де отримав значне переопромінювання, що призвело до втрати 80% його працездатності, про що був виданий експертний висновок, що є аналогом Акту форми Н1, та йому було встановлено інвалідність ІІ групи безстроково. Позивач вважає за необхідне застосувати правила, наведені в статтях\~1195,\~1197,\~1208 ЦК України\~у зв`язку із завданим йому каліцтвом . Предметом спору у цій справі, який визначив позивач, є стягнення заробітку, втраченого позивачем внаслідок втрати 80 % професійної працездатності, з відповідача, як особи, яка завдала шкоди каліцтвом, у зв`язку з чим посилання відповідача на наявність публічно-правового спору безпідставні. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені\~ст. 1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За\~п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами\~ст. 1166 ЦК України\~необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки\~ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. При цьому\~статті 1195 - 1208 ЦК\~регулюють питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і чинність\~ст. 1195 - 1208 ЦК\~не поширюється на відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (зазначені нещасні випадки визначаються відповідно до Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який є додатком до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві), оскільки такі відносини регулюються\~Законом «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» У ч. 1\~ст. 1195 ЦК\~визначаються, зокрема, підстави виникнення зобов`язання відшкодування шкоди (такими є наявність шкоди, дії (бездіяльність) осіб, причинний зв`язок між цими діями (бездіяльністю) та шкодою). З матеріалів справи вбачається, що пошкодження здоров`я позивача відбулося при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому\~позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС, та на нього поширюється дія\~Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",\~Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"\~та інші нормативно-правові акти. Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ\~визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення. Положення\~Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"\~є спеціальними нормами щодо відшкодування шкоди потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС. Держава забезпечує соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у вигляді надання компенсацій та пільг. Правове регулювання захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за своїм завданням та сферою дії є відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому. Це підтверджується тим, що згідно, частини першої\~статті 1166 ЦК України\~яка визначає загальні засади відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В той же час, відповідно до правила, закріпленого в частині першій\~статті 67 Закону №796-ХІІ, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У п.8.ч.1\~ст. 21. Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ\~передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема відшкодування у встановленому законодавством порядку втрачений заробіток, який вони мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003 №03-3/5135-018-15 зазначено, що до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п.8\~ст.21 Закону №796-ХІІ, слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року №09-4082. Так, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.96 р. № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.96 р. №02-163/23, погоджено Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров`я. Вказаним листом передбачено, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначений законом, особи мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до частини 2\~статті 2 Цивільного кодексу України\~самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказав, що в Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті\~3,\~5,\~6,\~13,\~38,\~55,\~56,\~62 Конституції України\~та інші). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна (аналогічні положення містяться в\~Цивільному кодексі України). Згідно з ч.4. Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. №936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом ( у тому числі й відшкодування втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я), проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема, пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи. Суд звертає увагу на те, що відповідно до\~ст.13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: 1)пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2)втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; 3)матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього\~Закону\~та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Виходячи з наведеного, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених\~Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Аналізуючи вищезазначені правові норми, враховуючи, що позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія спеціального\~Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",\~суд приходить до висновку про відсутність підстав для субсидіарного (додаткового) застосування правил, наведених в статтях\~1195,\~1197,\~1208 ЦК України. Про неможливість субсидіарного застосування норм\~ЦК України\~до спеціального законодавства свідчить також постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-503а14. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для субсидіарного (додаткового) застосування правил, наведених в статтях\~1195,\~1197,\~1208 ЦК України, оскільки є спеціальні норми, що підлягають застосуванню, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-503а14, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: dismissed