Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «ІмексБанк» ( далі ПАТ «Імекс Банк» ) про стягнення банківського вкладу в сумі 57053,45грн. Свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «ІмексБанк» 14.05.2014 року було укладено Договір банківського вкладу № 350042607 Про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, на підставі якого [PERSON] передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 7462,00грн. строком розміщення 93 днів зі сплатою 25% річних, а протягом червня-липня 2014 року було поповнено депозитний рахунок до суми 58012,35грн. 13 листопада 2014 року він надав до банку заяву про повернення свого вкладу, оскільки 17 листопада 2014 року строк розміщення коштів на депозитному рахунку закінчився. Проте, банк в усній формі відмовив йому у поверненні вкладу, мотивуючи свою відмову тим, що банком в односторонньому порядку встановлено ліміт (обмеження) на суми та кількість операцій з отримання готівки із застосуванням платіжної карти п 3.10 Договору №999- 00135928 від 21.03.2014 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку,операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів. Позивач вважає дії банку незаконним та просить стягнути з ПАТ «Імекс Банк» на його користь повну суму грошового вкладу в сумі 57053,45грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменьшив суму позовних вимог з 57053,45грн на 50803,45грн. Свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ "Імексбанк" у судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.47,53), заяви до суду про причину неявки не надіслав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України №50 "Про віднесення ПАТ "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних" від 26.01.2015 року, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Імексбанк", строком на три місяці з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію в АТ "Імексбанк" призначено Юрія Северина. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч.1 ст.26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис.грн. Таким чином, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а отже, дана обставина, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених нижче норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У частинах 1 та 2 ст. 1058 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Згідно ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; Відповідно до ст. 1060 ч.1 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Згідно ст. 1060 ч.2 ЦК України, за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Відповідно до п.8.3.4. публічного договору № 1 банківського вкладу ( депозиту) від 20.01.2014 року, банк зобов'язується, повернути вкладнику суму депозиту з нарахованими та несплаченими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою вкладника, шляхом перерахування на поточний /картковий або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником в договорі про приєднання до договору або у письмовій заяві вкладника. Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Пунктом 3.3. Постанови Правління НБУ від 03.12.2003 року № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних операцій) з юридичними і фізичними особами», зареєстрованого Мінюстом 29.12.2003 року № 1256/8577 встановлено, що Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством «ІмексБанк» 14.05.2014 року було укладено Договір банківського вкладу № 350042607 Про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, на підставі якого [PERSON] передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 7462,00грн. строком розміщення 93 днів зі сплатою 25% річних. ( а.с.5). Протягом червня-липня 2014 року [PERSON] було поповнено депозитний рахунок до суми 58012,35грн, що підтверджується випискою особового рахунку від 09.11.2014 року ( а.с.17-18, 55). 13.11.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про повернення депозитного вкладу (а.с.19). Звернення банком отримано за вх.. № 1093 від 13.11.2014 року, відповідь на нього позивачу не надано. ( а.с.19). Отже, судом встановлено, що відповідач на день звернення позивача до суду не виконав своїх зобов'язань за договором банківського вкладу № 350042607 Про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, чим порушив взяті на себе зобов'язання, згідно ст. 1060 ЦК України. В судовому засіданні позивачем [PERSON] надані квітанціїї АТ "Імексбанк" про видачу готівки вкладнику [PERSON] за період з 17.11.2.14 по 04.12.2014року на загальну суму - 6250,00грн, що слугувало зменьшенню суми позовних вимог до 50803,45грн. (а.с.56-59). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, виникає спір. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 7 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Згідно із ч. 3 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У п. 3 постанови № 5 "Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів" Пленум Верховного Суду України зазначив, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, до спірних правовідносин може бути застосовано положення Закону України "Про захист прав споживачів", тому позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору при подачі позову . Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 508 грн. 03 коп.

Outcome: approved