Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного реєстратора Бурлаки В.В., Мельника С.П. про визнання відмови незаконною та зобов`язання розглянути заяву, визнання незаконними та скасування наказу від 27.03.2018 року № 2-3974/15-18-СГ, рішення про державну реєстрацію речових прав від 03.04.2018 року індексний номер 404559870. В позові зазначив, що 06.10.2001 р. між ним та Стрижавською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років площею 3,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях Стрижавської селищної ради, який був зареєстрований 10.10.2001р. за №5 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі. В зв`язку з тим, що строк дії договору оренди в 2011 році спливав, позивач звернувся до розпорядника земельної ділянки на той час (Вінницької районної державної адміністрації), якою 17.10.2011р. було прийняте розпорядження №1064 про надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Наприкінці 2011 році позивачем в ДП «Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою» було замовлено розробку проекту землеустрою. Погоджений проект землеустрою було подано в 2014 році державному кадастровому реєстратору для реєстрації земельної ділянки. 05.11.2014р. державним кадастровим реєстратором було зареєстровано вказану земельну ділянку в державному земельному кадастрі за № [NUMBER] . Починаючи з 2015 року по 2018 рік включно позивачем неодноразово на розгляд управління Держгеокадстру у Вінницькій області подавався проект землеустрою та заяви про його затвердження, однак, кожен раз йому з формальних міркувань відмовляли, що підтверджується листами від 18.06.2015р., 04.09.2015р., 18.12.2015р., б/н без дати, 01.06.21016р., 14.07.2016р., 10.11.2016р., 20.12.2016р., 31.03.2016р, 12.09.2017р., б.н без дати, 09.01.2018р., 13.02.2018р., а також відповіддю державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.03.2018р. Отримавши 03.05.2018 року витяг з державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що на вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за [PERSON] . 04.05.2018р. була отримана інформаційна довідка з державного реєстру згідно якою вбачається, що на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 27.03.2018р. №2-3974/15-18-СГ виданого головним управлінням Держгеокадстру було прийняте рішення 03.04.2018р. індексний номер 40459870 реєстратором Бурлакою В .В. про реєстрацію права власності за іншою особою. Правовідносини щодо передачі у власність земельної ділянки врегульовані ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України. Так, за ч. 6 громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто позивач, в даному випадку, мав обґрунтовані очікування того, що наданий дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою в подальшому буде реалізований шляхом виготовлення такої документації та її затвердження (за відсутності зауважень, встановлених при її виготовленні), а відповідачем не будуть вчинятись дії, спрямовані на відмову у затвердженні проекту землеустрою. Вказаний принцип був порушений відповідачами. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить позов задовільнити. У своєму відзиві відповідач - головне управління Держгеокадастру зазначив, що позивач неодноразово звертався з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Листами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.09.2017 року, 09.01.2018 року, 13.02.2018 року, позивачу неодноразово повідомляли про недоліки у поданому на затвердження проекту землеустрою та було повідомлено, що документацію із землеустрою можливо буде затвердити після їх усунення. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. У відповідності до пп. 31 п. 4 Положення №15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Згідно п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 року № 333 передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до положень ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим. Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. В оскаржуваних листах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.09.2017 року позивачу повідомлялось, що до поданого проекту землеустрою долучено договір оренди від 06.10.2001 року, який було укладено між Стрижавською селищною радою та позивачем на земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення площею 3,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак інформацію щодо припинення договору оренди на земельну ділянку не було долучено, у зв`язку з чим прийняття рішення щодо надання земельної ділянки у власні можливе за умови надання інформації щодо припинення вищезазначеного договору оренди. При повторному звернені позивачу у листі від 09.01.2018 року повторно було зазначено, що в представленому проекті землеустрою вдруге не додано інформацію щодо припинення договору оренди на земельну ділянку. Також листом від 13.02.2018 року Головним управлінням повторно було розглянуте клопотання позивача, де його повідомлялось, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність з північної сторони межує із смугою відведення каналу. Згідно п. «в» ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них. Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Враховуючи зазначене, документацію із землеустрою було необхідно доповнити погодженням власника земель водного фонду держаної власності відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України. Додатково відповідач зазначив, що відповідно до копії листа Стрижавської селищної ради від 03.07.2014 року №806, виконавчий комітет селищної ради повідомляє, що земельна ділянка яка цікавить позивача знаходиться за межами населеного пункту, інформація про стан поверхневого водного об`єкту відсутня. Однак, відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів Вінницького регіонального управління водних ресурсів від 05.04.2018 року №09/580, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради позивач був повідомлений, що дана земельна ділянка розташована в межах Стрижавської внутрішньогосподарської осушувальної системи, яка складається як з відкритих осушувальних каналів так і з закритої гончарної дренажно-колекторної мережі. Зазначена система передана на баланс Стрижавської селищної ради, з якою необхідно узгодити межі земельної ділянки. Земельна ділянка витягнута вздовж меліоративного осушувального каналу. Відповідно до ст. 91 Водного кодексу України щодо збереження цілісності зазначеної системи для потреби експлуатації та захисту від забруднення пошкодження і руйнування каналів на осушувальних системах встановлюються смуги відведення з особливим режимом користування. Як наслідок, позивачу необхідно було привести у відповідність проект землеустрою та усунути вказані недоліки щоб його було затверджено, тим паче вищезазначений проект розроблявся протягом 3-ох років. Стосовно вимоги позивача щодо скасування виданого Головним управлінням наказу від 27.03.2018 №2-3974/15-18-СГ відповідач зазначив, що документи подані гр. [PERSON] щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку на яку претендує позивач по даній справі, відповідали вимогам законодавства та як наслідок відповідно до положень Земельного кодексу були затверджені на що був виданий відповідний наказ. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 27.02.2018 року по справі №545/808/17 (№К/9901/3734/17). Тому, враховуючи зазначене відповідач просив в задоволенні цивільного позову гр. [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та державного реєстратора Бурлаки В.В. відмовити. Державний реєстратор Бурлака В.В. у своєму відзиві зазначила, що у зв`язку із не приведення у відповідність до норм чинного законодавства технічної документації, позивачу було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою, про що свідчать листи, додані до матеріалів позову. При цьому, 27.03.2018 року повноважним органом, розпорядником земель головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було видано Наказ, яким затверджено документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] , що в свою чергу стало підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. За інформацією із Державного реєстру прав, державним реєстратором департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Бурлакою В.В., 30.03.2018 року було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , розташованої на території Стрижавської селищної ради за гр. [PERSON] , на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність серія та номер 2-3974/15-18-СГ від 27.03.2018. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції чинній на день реєстрації - (Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Відповідно до ст.5 Закону №1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до статей 18, 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Згідно зі ст.18 вищевказаного Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений Постановою від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127). Відповідно до п.12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації. Відповідач зазначає, що при проведенні реєстрації прав [PERSON] державним реєстратором Бурлакою В.В. права позивача порушені не були, відповідач діяв на підставі закону, тому просить в задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначив, що бажаючи отримати земельну ділянку, скористався пошуком вільної земельної ділянки за допомогою урядового сайту : "Публічна кадастрова карта України". Йому було відомо, що кадастрова карта України відображає інформацію про землі, які вже оформлені в приватну, комунальну власність чи оренду, а також містить дані ще не наданих ділянок - земель запасу та резерву. Так як багато його співслуживців вже скористалися своїм правом на отримання земельних ділянок у власність на території Стрижавської селищної ради, він також вирішив зосередити власні пошуки на цій території. Таким шляхом він дізнався про земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , яка висвічувалася в кадастровій карті із не визначеною формою власності, та виявилася ділянкою Державної власності, що перебуває в запасі земель сільськогосподарського призначення, тобто була юридично вільною. Попередньо він звернувся за консультацією в прозорий офіс управління Держгеокадастру у Вінницькій області де йому роз`яснили таке - при умові, що ділянка вже є сформованою та розмір її площі не більше 2,0 га та її цільове призначення відповідає бажаному, потрібно звернутися з клопотанням на отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для отримання в подальшому ділянки у власність. Після отриманої консультації, 22.01.2018 року він отримав викопіювання в Вінницькому районному відділі Держгеокадастру, а 24.01.2018 року, звернувся в центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради, де за допомогою адміністратора подав власноручно написане клопотання на отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для отримання в подальшому ділянки у власність та додав, відповідно до вимог законодавства, викопіювання з кадастрової карти, копію паспорту, копію ідентифікаційного номера, копію посвідчення учасника бойових дій. Тобто, виконав всі приписи Земельного Кодексу України для отримання наказу про дозвіл на розробку документації із землеустрою. Завдяки його наполегливості, та щоденним методичним відвідуванням керівництва Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, 09 лютого 2018 року було видано наказ про дозвіл на розробку документації із землеустрою. Після отримання наказу про дозвіл на розроблення документації із землеустрою він звернувся в Вінницьку регіональну філію Державного підприємства "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" та 15.02.2018 року уклав із ними договір на розробку вказаної технічної документації. Після завершення робіт із землеустрою, документи було ним здано на затвердження. 27 березня 2018 року ним було отримано наказ № 2-3974/15-18 СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність. Наступним етапом приватизації бажаної ним ділянки була реєстрація права власності на неї в реєстрі речових прав на нерухоме майно, задля чого він здав через центр адміністративних послуг повний перелік оригіналів необхідних документів державному реєстратору речових прав. 30.03.2018 року було зареєстровано його право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER] та згодом було видано відповідний витяг про право власності з реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, він, виключно з дотриманням Закону, за власним бажанням пройшов всю процедуру отримання зазначеної земельної ділянки у власність. Земельна ділянка вибула з Державної власності в приватну виключно з волі розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ч.4 ст.122 Земельного Кодексу України. Також зазначив, що прийняття рішення відповідним органом державної влади щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не позбавляє права іншу особу отримати документи на право власності, першочергово, тому що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не посвідчує права власності та не є правовстановлюючим документом. Враховуючи вказане, позов не визнав, та просить в його задоволенні відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали на підставах та за обставин викладених у позові. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надали суду заперечення, які просять врахувати при постановлені судового рішення. Представник Державного реєстратора Бурлаки В.В. підтримав заперечення, та проти задоволення позову заперечив, вказавши, що документи подані [PERSON] відповідали всім вимогам закону, тому при їх прийняття порушення прав позивача допущено не було. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволенні позову заперечили. Пояснили суду, що прав позивача не порушували, так як земельна ділянка була вільною і про наявність претензій позивача на цю земельну ділянку відповідач нічого не знав. Скористався своїм правом, як громадянин України, оформив необхідну документацію, отримав необхідні дозволи та отримав право на землю на законних підставах. Відзив підтримали та просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази суд встановив наступне: 06.10.2001 р. між [PERSON] та Стрижавською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років площею 3,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях Стрижавської селищної ради, який був зареєстрований 10.10.2001р. за №5 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі. У 2011 році [PERSON] звернувся до розпорядника земельної ділянки на той час Вінницької районної державної адміністрації, якою 17.10.2011р. було прийняте розпорядження №1064 про надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Наприкінці 2011 році позивачем в ДП «Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою» було замовлено розробку проекту землеустрою. Погоджений проект землеустрою було подано в 2014 році державному кадастровому реєстратору для реєстрації земельної ділянки. 05.11.2014р. державним кадастровим реєстратором було зареєстровано вказану земельну ділянку в державному земельному кадастрі за № [NUMBER] . Починаючи з 2015 року по 2018 рік [PERSON] подавав на розгляд управління Держгеокадстру у Вінницькій області проект землеустрою та заяви про його затвердження, однак, кожен раз йому з формальних міркувань відмовляли, що підтверджується листами від 18.06.2015р., 04.09.2015р., 18.12.2015р., б/н без дати, 01.06.21016р., 14.07.2016р., 10.11.2016р., 20.12.2016р., 31.03.2016р, 12.09.2017р., б.н без дати, 09.01.2018р., 13.02.2018р., а також відповіддю державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.03.2018р. Зокрема, як відмову у погодженні проекту вказувалося, що позивач не подав доказ припинення договору оренди, хоча його дія скінчилася у 2011 році і договір оренди не поновлювався, а також зазначалося, що позивач повинен погодити проект зі Стрижавскою селищною радою. Отримавши 03.05.2018 року витяг з державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що на вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за [PERSON] .. 04.05.2018р. [PERSON] була отримана інформаційна довідка з державного реєстру згідно якою вбачається, що на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 27.03.2018р. №2-3974/15-18-СГ виданого головним управлінням Держгеокадстру було прийняте рішення 03.04.2018р. індексний номер 40459870 реєстратором Бурлакою В.В. про реєстрацію права власності, вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за [PERSON] Як пояснив [PERSON] оформлення земельної ділянки зайняло 4 місяці, додаткові відомості та дозволи від нього не вимагалися. Не вимагалося, зокрема, і підтвердження закінчення договору оренди щодо земельної ділянки, укладеної з [PERSON] , та погодження, що в свою чергу для самого [PERSON] було підставою для відмови у затвердженні проекту відводу оформленого на ім`я позивача. Аналізуючи спірні правовідносини, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно із частиною першою та пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Спірні правовідносини також регулюються ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України. Так, за ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Так, в мотивувальній частині рішення N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Згідно зі ст. 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання. У справі "Пайн Веллі Девелопментс Лімітед» та інші проти Ірландії" (п. 45) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв`язку з їх прийняттям. У випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура повинна будь що бути дотримана цим суб`єктом. Враховуючи зазначене, суд констатує, що позивач у даному випадку, мав обґрунтовані очікування того, що наданий дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою в подальшому буде реалізований шляхом виготовлення такої документації та її затвердження (за відсутності зауважень, встановлених при її виготовленні), а відповідачем не будуть вчинятись дії, спрямовані на відмову у затвердженні проекту землеустрою. Вказаний принцип був порушений відповідачем у листах відмовах від 12.09.2017 року, 09.01.2018 року, 13.02.2018 року. Заявники [PERSON] та [PERSON] таким чином, були поставлені в не рівні умови. В своїх рішеннях, зокрема у справах "Йорданова та інші проти Болгарії" та "Ліндхайм та інші проти Норвегії" Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності дотримання принципу пропорційності при прийнятті рішень органами державної влади. Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи, зокрема вказаний принцип передбачає, що здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідало б цілям, яких заплановано досягти. Обмеження позивача у реалізації його права на отримання земельної ділянки у власність має бути об`єктивно виправданим, обґрунтованим та справедливим. Судом є встановленими, що згідно витягу з державного земельного кадастру від 03.05.2018р. в державний земельний кадастр внесений проект землеустрою лише той, який розроблявся [PERSON] . Доказ того, що до державного земельного кадастру вносився проект землеустрою виготовлений [PERSON] суду не поданий. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки). Зміни до відомостей про земельну ділянку, крім випадків, визначених у частині другій цієї статті, вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом. При цьому, відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; із заявою звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам законодавства; заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги. У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим цієї частини, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить внесення змін до відомостей про відповідну земельну ділянку. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституцією України, Законами України та підзаконними нормативно-правовим актами, що не було зроблено відповідачем, що в свою чергу є підставою для визнання відмови та оскаржуваного наказу незаконними. Однак, посилання на відповідну норму закону, при відмові у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку у вищевказаних листах є відсутнім. 26.11.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яким було змінено систему органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про що внесено відповідні зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1952-IV, суб`єктами державної реєстрації прав визначено виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитованих суб`єктів. Згідно ст. 19 Закону України «Про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 державна реєстрація прав проводиться на підставі: документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури врегульовано Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502-5. Відповідно до вказаного вище Порядку, заінтересованою особою у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є особа, в інтересах якої на підставі рішення суду скасовано рішення державного реєстратора прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 Порядку. Згідно пункту 1.5. цього Порядку документи, що подаються для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав. У контексті положень ст. 182 ЦК України та ст. 2 вищевказаного Закону та, державній реєстрації підлягають факти виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається із інформаційної довідки правовстановлюючим документом був наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.03.2018 року за №2-3974/15-18-СГ щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та надання гр. [PERSON] земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером [NUMBER] із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стрижавської селищної рали Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03). Виходячи з наведеного, підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою визначені в листах від 12.09.2017 року, від 09.01.2018 року та від 13.02.2018 року носили формалізований характер і не відповідають принципу пропорційності, а застосовані до позивача несприятливі наслідки не відповідають цілям, на досягнення яких спрямоване рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» , п. 128, та «Беєлер проти Італії» п. 119. Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96). Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області викладена у листах від 12.09.2017 року, від 09.01.2018 року та від 13.02.2018 року на ім`я [PERSON] по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власності є незаконною. З вищевказаних підстав підлягає до визнання незаконними та підлягає скасуванню наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.03.2018 року за №2-3974/15-18-СГ щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та надання гр. [PERSON] земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером [NUMBER] із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стрижавської селищної рали Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03), а також рішення від 03.04.2018 року індексний номер 40459870 прийняте реєстратором Бурлакою В.В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за [PERSON] . На підставі ст.ст.118,122,154 ЗК України, ст.ст.319,328 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved