Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

14.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Миколаївгаз" про визнання незаконним та скасування наказу № 328-ОС від 01.07.2014 року про його звільнення з посади слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 3 розряду, поновлення на роботі в займаній посаді, а також стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і компенсації моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.06.2014 року він з ранку погано почувався, через що був змушений звернутися по медичну допомогу до Жовтневої центральної районної лікарні, де йому було проведено обстеження і надана медична допомога. Перед зверненням до лікарні на початку робочого дня він зателефонував до свого виробничого підрозділу і попередив про це своїх співробітників. Наступного дня, тобто 18.06.2014 року, він прибув на своє робоче місце до ПАТ "Миколаївгаз". Однак керівництво виявило йому недовіру, запідозривши, що відсутність на роботі 17.06.2014 року викликана тим, що він, начебто, того дня знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Після цього співробітники ПАТ "Миколаївгаз" відвели його до медпункту підприємства де змусили пройти тест на предмет алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "Алкотестер". Однак прилад не виявив алкоголю. Внаслідок таких дій по відношенню до нього, його стан здоров'я знов став погіршуватися. Йому була викликана і надана швидка медична допомога. Після цього у супроводі співробітників ПАТ "Миколаївгаз" його повезли до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру для подальшого освідування на предмет сп'яніння. Після проведеного обстеження лікар наркодиспансеру не виявив в нього сп'яніння і видав про це висновок. У зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я після всього зазначеного, він був змушений залишити робоче місце 18.06.2014 року і цього ж дня госпіталізований до Миколаївської центральної районної лікарні, де знаходився на лікуванні до 27.06.2014 року. 01.07.2014 року він вийшов на роботу, але йому було повідомлено про звільнення з роботи за прогул допущений 17.06.2014 року не зважаючи на наявність поважних причин відсутності на роботі. Позивач вважає такі дії незаконними, такими що грубо порушують його трудові права і поєднані із заподіянням йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 45000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і підтвердив викладені в заяві обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і подав письмові заперечення. При цьому зазначив, що 17.06.2014 року з 08.00 год. і весь подальший робочий день позивач був відсутній на робочому місці без поважних причини. Ця відсутність була зафіксована документально. Наступного дня позивач не надав документ, який би звільняв його від обов'язку знаходитись на робочому місці. Вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін і їх представників, допитавши свідків та, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Згідно наказу голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївгаз" № 537-ОС від 25.07.2012 року позивач прийнятий на посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 3 розряду сервісного центру управління з питань газопостачання. (а.с. 16) Наказом голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївгаз" № 328-ОС від 01.07.2014 року [PERSON] з 01 липня 2014 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України звільнено з роботи (припинено трудовий договір) за прогули без поважних причин. (а.с. 5) Судом також встановлено, що 17.06.2014 року протягом робочого дня позивач був відсутній на робочому місці. Цього дня він звертався до Жовтневої центральної районної лікарні, де проходив медичне обстеження і йому була надана медична допомога без подальшої госпіталізації та без оформлення листка непрацездатності. (а.с. 47-51, 102, 108) Згідно листка непрацездатності з 18.06.2014 року до 27.06.2014 року позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Миколаївській центральній районній лікарні. (а.с. 7) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Так, за змістом ст. 40 п. 4 КЗпП України прогулом є відсутність працівника на роботі без поважних причин, в тому числі більше трьох годин протягом робочого дня. Така поведінка працівника є порушенням трудової дисципліни і тягне дисциплінарне стягнення передбачене ст. 147 п. 2 КЗпП України у вигляді розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу і звільнення. При цьому такий вид стягнення є найсуворішим. Сукупність досліджених судом доказів вказує, що відсутність позивача на роботі протягом робочого дня 17.06.2014 року зумовлена погіршенням стану стану його здоров'я, необхідністю звернення та тривалого перебування у лікувальному закладі у зв'язку з проходженням медичного обстеження, та наданням необхідної допомоги. Необхідність лікування позивача підтверджується подальшою його госпіталізацію і перебуванням на стаціонарному лікуванні в період з 18 по 27.06.2014 року. При цьому факт звернення позивача до лікувального закладу у зв'язку погіршенням стану здоров'я, перебування в ньому тривалий час через обстеження та надання медичної допомоги, що підтверджено медичною документацією, є достатньою підставою вважати поважними причини відсутності останнього на роботі 17.06.2014 року. Відсутність листка непрацездатності за цей день є лише підставою для не нарахування позивачеві відповідних виплат. Таким чином висновки відповідача про відсутність позивача на роботі через прогул без поважних причин є хибними і спростовуються дослідженими судом доказами. Отже, оспорюваний наказ не може вважатися законним і є таким, що грубо порушує трудові права позивача. У зв'язку з викладеним та на підставі ст. 235 КЗпП України даний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі в займаній посаді з 01 липня 2014 року. Судом також встановлено, що грубим порушенням трудових прав позивачу заподіяна моральна шкода. Так, внаслідок незаконного звільнення позивач залишився без засобів для існування, втративши свій заробіток. Ця непередбачувана обставина змусила позивача докладати додаткові зусилля спрямовані на пошуки джерел заробітку і змінила його звичайний уклад життя в гірший бік. Крім того, ці події викликали у позивача негативні емоції, хвилювання та душевні страждання, життєву невпевненість. Таким чином, виходячи з приписів ст. 237-1 КЗпП України, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд находить вимоги останнього в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтованими, а розмір компенсації відшкодовування такої шкоди слід визначити в розмірі 1000 грн. У зв'язку із вимушеним прогулом з відповідача на користь позивача згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за період такого прогулу. Так, згідно довідки ПАТ "Миколаївгаз", виходячи із кількості робочих днів у розрахунковому періоді, середньо-денний заробіток позивача становить 120 грн. 04 коп. (а.с. 70-73) Беручи до уваги кількість робочих днів в період вимушеного прогулу, а саме: з 01.07.2014 р. по 09.02.2015 р. (всього 157 днів), на користь позивача слід стягнути середній заробіток за цей період в сумі 18846 грн. 28 з урахуванням податків та обов'язкових зборів, що мають відраховуватися відповідачем. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а судові витрати по справі слід віднести на рахунок відповідача.

Outcome: partial