Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

24.11.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією за період з 01.07.2014 року по 01.10.2016 року у розмірі 6119,70 гривень, а також 3% річних у розмірі 182,53 гривень та інфляційних витрат у розмірі 969,27 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, будучи власником квартири, розташованої за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], м. Маріуполь, не вносить плату за користування тепловою енергією, внаслідок чого за вищевказаний період у нього утворилася заборгованість перед позивачем загальним розміром 7271,50 гривень. Відповідач у добровільному порядку суму боргу не сплачує, у звязку з чим позивач був змушений звертатися до суду з позовом про стягнення суми боргу у примусовому порядку, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та наданих письмових поясненнях, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, вважаючи їх необґрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Також просив застосувати строк позовної давності, при винесенні рішення, врахувати його тяжке матеріальне становище, підтверджене відомостями про розмір отриманої ним пенсії, посвідченням «Ветерана війни». Крім того додав, що представник позивача [PERSON] не має належних повноважень для звернення до суду з даним позовом та не має достатніх законних підстав для представлення інтересів позивача в суді по даній справі. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. ст. 67, 68 ЖК України власники та наймачі квартир зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Судом\~ встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 84868761 від 12.04.2017 року /а.с. 83-85/. За\~ період з 01.07.2014 року по 01.10.2016 року відповідач не вносить плату за користування тепловою енергією, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 6119,70 гривень, що підтверджується наданими розрахунками. На дану суму заборгованості позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 182,53 гривень та інфляційні витрати в розмірі 969,27 гривень. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У судовому засіданні було встановлено, що фактично позивачем у вказаний період надавалися послуги з постачання теплової енергії відповідачу та останній протягом усього спірного періоду їх споживав, що свідчить про існування між сторонами договірних відносин. Виконавши свої зобов'язання по наданню комунальних послуг позивач має законні підстави вимагати від відповідача оплату цих послуг. Обґрунтовуючи заперечення проти задоволення позовної заяви ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією відповідач посилається на неналежне виконання позивачем обов'язків виконавця житлово-комунальних послуг. Наведені доводи відповідача були всебічно перевірені при розгляді судом даної справи та не знайшли свого підтвердження, оскільки носять субєктивний характер. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Проте будь-яких скарг та актів, складених відповідачем за період 2014-2016 років щодо неналежного виконання послуг, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суду не надано, а тому заперечення відповідача суд розцінює як необґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобовязань по сплаті послуг за користування тепловою енергією знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. У судовому засіданні відповідач зробив заяву про застосування позовної давності до даних правовідносин. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з\~ позовом 24.11.2016 року, а заборгованість у сумі 6119,70 гривень нарахована відповідачам за період з 01.07.2014 року по 01.10.2016 року. Судом також встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.09.2016 року було скасовано судовий наказ від 12.08.2016 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за користування тепловою енергією за період з 01.07.2014 року по 01.08.2016 року в розмірі 5780,99 гривень, 3% річних в розмірі 138,93 гривень, інфляційних витрат у розмірі 888,33 гривень, а також судового збору в розмірі 689,00 гривень. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 264 ЦК України позовна давність переривалася винесенням судового наказу від 12.08.2016 року, та не була пропущена. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача,\~заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.07.2014 року по 01.10.2016\~ року у розмірі 6119,70 гривень, задовольнивши позовні вимоги. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення відповідачем виконання зобовязань по сплаті послуг за користування тепловою енергією за період з 01.07.2014 року по 01.10.2016\~ року, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню за вищевказаний період, 3% річних у розмірі 182,53 гривень та інфляційні витрати в розмірі 969,27 гривень. Одночасно, вимоги відповідача про врахування при винесенні рішення по справі його скрутного матеріального становища, наявності в нього посвідчення «Ветерана праці», суд не може розцінювати як підставу для звільнення від виконання зобовязань з оплати житлово-комунальних послуг або зменшення їх вартості та покласти в основу прийнятого рішення, оскільки такі міркування суперечать ст. 625 ЦК України. Крім того, посилання відповідача [PERSON] на відсутність у представника позивача [PERSON] представляти інтереси позивача в суді по даній справі спростовуються наявною в матеріалах справи довіреністю на право представляти інтереси ККП «Маріупольтепломережа», з усіма правами позивача, передбаченими законом. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень.

Outcome: approved