Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

В квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання даної заяви і до досягнення\~дитиною повноліття. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що з 22.09.2007 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Шлюб між ними було розірвано 30.01.2014 року. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06.10.2015 року на її користь із відповідача стягнено аліменти в твердій грошовій сумі 436 грн. 50 коп. Зазначених коштів не вистачає на утримання дитини, а відповідач здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти на рівні ј частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює радіотелефоністом у 2 державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України у Вінницькій області та має постійний дохід. Відповідач не зобов`язаний до виплати аліментів будь-кому, крім їхньої спільної дитини. Відповідач не має інших утриманців чи аліментних зобов`язань, має нерухоме майно, транспортний засіб, хороший стан здоров`я, а тому може сплачувати аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини викладені у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Крім того, пояснив, що на час ухвалення рішення суду від 06.10.2015 року він не працював, однак на даний час він працює радіотелефоністом у 2 державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України у Вінницькій області та має постійний дохід, внаслідок чого покращилося його матеріальне становище. Також не заперечував проти стягнення із нього на користь позивачки понесених нею судових витрат на правничу допомогу. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що з січня 2014 року позивачка в шлюбі з відповідачем не перебуває. Від шлюбу\~мають неповнолітнього\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який проживає\~разом із\~позивачкою та\~знаходиться повністю\~на її\~утриманні,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 12.08.2009 року та довідкою, виданою Погребищенською міською радою від 22.02.2021 року № 2415 (а.с. 7, 15). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06.10.2015 року із відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 436 грн. 50 коп. щомісячно до його повноліття (а.с.13). Із довідки від 01.04.2021 року №01-479/04, виданої начальником ДПРЗ-2 [PERSON] , вбачається, що розмір грошового забезпечення відповідача за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року становить 72243 грн. (а.с.16). Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України при\~вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3\~статті 181 СК України\~визначено,\~що за\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене, та ураховуючи, що матеріальний стан [PERSON] , порівніо із тим, що існував на час ухвалення рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 06.10.2015 року, суттєво покращився, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зміни способу стягнення аліментів із відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини, визначивши їх в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу)щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Такий розмір стягування аліментів суд визначає, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, малолітньої дитини та відповідача. Згідно із роз`ясненнями, наданими в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, визначений цим рішенням розмір аліментів слід присудити від дня набрання рішенням суду законної сили. \~ Відповідно\~до частин\~1,\~2\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. \~ \~ \~ \~ \~В силу\~п.3\~ч.1\~ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ За\~змістом частин\~1,\~3\~ст.9\~ЗУ "Про\~судовий збір"\~кошти судового\~збору спрямовуються\~на забезпечення\~здійснення судочинства\~та функціонування\~органів судової\~влади,\~а також\~на забезпечення\~архітектурної доступності\~приміщень судів,\~доступності інформації,\~що розміщується\~в суді,\~для осіб\~з інвалідністю\~та інших\~маломобільних груп\~населення. Зважаючи на\~те,\~що внаслідок\~розгляду даної\~справи державою\~Україна понесено\~певні матеріальні\~витрати,\~які полягають\~у неодержаному\~судовому зборі,\~який мав\~би бути\~спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, зважаючи на задоволення позовної вимоги майнового характеру, та ураховуючи, що відповідно до положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 року становить 2270 грн. 00 коп., із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. Разом із цим, в позовній заяві [PERSON] просить стягнути із відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. До позовної заяви позивачка надала розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу у цивільній справі від 06.08.2021 року, згідно із яким адвокатом Скалецьким О.О. згідно договору про надання правничої допомоги було надано [PERSON] правничу допомогу (послуги), що полягає у консультації, складанні позовної заяви, підготовки та оформлення додатків до неї, опрацювання законодавчої бази, на що адвокатом було затрачено вісім годин. Вартість послуги становить 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. (а.с.48). 17.08.2021 року через канцелярію суду представником позивачки адвокатом Скалецьким О.О. на виконання положень ч.8 ст.141 ЦПК України для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги від 03.01.2019 року, згідно із пунктом 4.1 якого клієнт сплачує гонорар в розмірі 2000 грн. 00 коп.; опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 06.08.2021 року, згідно із яким адвокатом виконано роботу, що полягає у консультації, складанні позовної заяви, підготовки та оформлення додатків до неї, опрацювання законодавчої бази, на що адвокатом було затрачено вісім годин, вартість послуги становить 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; акт приймання передачі наданих послуг виконаних адвокатом від 06.08.2021 року, із якого вбачається, що адвокатом було виконано, а позивачкою прийнято надані послуги на суму 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; квитанцію до прибуткового касового ордеру №81 від 30.03.2021 року, згідно із якою позивачкою було сплачено адвокату гонорар в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. \~ \~ \~ За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~серед іншого,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. \~Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~\~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~\~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст.10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України,законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. \~\~При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). \~\~Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. \~ \~Це підтверджується також іншими нормами\~ЦПК України, зокрема приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст.137 ЦПК України, в силу яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З огляду на викладене склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц. Позивачкою надані достатні, належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. Натомість, відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Більше того, він не заперечував проти стягнення із нього означених судових витрат на користь позивачки. З огляду на викладене суд вважає, що із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved