Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. На підставу своїх вимог спирається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» та Фізичною особою [PERSON] було укладено Трудовий договір з експедитором №08Т-03/20 від 4 березня 2020 року та Договір про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року. Наказом про відрядження №Т-89 від 22 березня 2021 року відповідача було відряджено за вказаним у Наказі маршрутом. Вночі з 22 на 23 березня 2021 року під час переміщення товару відповідачем на вантажному автомобілі МАН держ. Номер [NUMBER] та напівпричепа ізотермічного КОGЕL держ. Номер [NUMBER] позивачу ТОВ «Хімагромаркетинг» було заподіяно матеріальну шкоду шляхом крадіжки частини вантажу. За даним фактом порушено кримінальне провадження за №12021181140000032 від 23.03.2021 року. По факту даної крадіжки Генеральним директором ТОВ «Хімагромаркетинг» було ініційоване службове розслідування та створено комісію для проведення службового розслідування у складі: Директора Департаменту Логістики Липки Д.О.; Головного бухгалтера Чайки Н.В.; Директора юридичного департаменту Турмія С.С.; Представника трудового колективу Коркіної С.В., що підтверджується Наказом №07/03 від 23 березня 2021 року про проведення службового розслідування та створення комісії. Службовим розслідування комісія встановила, що під час виконання своїх службових обов`язків, а саме переміщення, вночі з 22 на 23 березня 2021 року, ЗЗР між складами ТОВ «Хімагромаркетинг» вантажним транспортним засобом МАН державний номер [NUMBER] та напівпричепом ізотермічним КОGЕL державний номер [NUMBER] , [PERSON] порушив свої трудові обов`язки (не виконав), які передбачені умовами Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року. (п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.7., 2.2.15., 2.2.16., 2.2.17.). У зв`язку з встановленням факту порушення [PERSON] , умов Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року члени комісії з проведення службового розслідування вирішили кваліфікувати дії [PERSON] , як протиправну поведінку працівника під час виконання своїх посадових (трудових) обов`язків. Своєю протиправною поведінкою [PERSON] , заподіяв Товариству пряму дійсну шкоду (збиток) у сумі 164 604,79 грн., розмір якої було встановлено на підставі бухгалтерських даних Товариства згідно норм ст. 1353 КЗпП України. Відповідно до умов Трудового договору з [PERSON] , №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року, Договору про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року та винних дій [PERSON] , покладено обов`язок по сплаті повного розміру шкоди (збитку) у розмірі 164 604,79 грн., на експедитора транспорту ТОВ «Хімагромаркетинг» [PERSON] , згідно норм ст. ст. 134 та 136 КЗпП України. Дані висновки містяться у Висновку за службовим розслідуванням за фактом викрадення товару (засобів захисту рослин) за вихідним номером №87-1 від 30.03.2021 року. Наказом №17/03 від 30 березня 2021 року відповідачу було оголошено догану та встановлено за фактом викрадення товару стягнення повного розміру шкоди у розмірі 164 604,79 грн., з відповідача. Відповідач від підписання Наказу відмовився, про що було складено Акт №12/05-2 від 12 травня 2021 року про відмову від підписання наказу №17/03 «Про стягнення шкоди (збитків), завданих Товариству» від 30.03.2021 року. У зв`язку з крадіжкою довірених експедитору транспортному відповідачу товарно - матеріальних цінностей, що була вчинена під час здійснення переміщення відповідачем засобів захисту рослин між складами ТОВ «Хімагромаркетинг», враховуючи висновки службового розслідування, за результатами якого було встановлено винні дії працівника, що в сукупності спричинили матеріальні збитки ТОВ «Хімагромаркетинг» у розмірі 164 604,79 грн., а також зважаючи на порушення трудової дисципліни, що спричинене неналежним виконанням посадових обов`язків, пов`язаних із порушеннями обходу довіреного транспортного засобу, несвоєчасною перевіркою цілісності замків та тяг на дверях напівпричепа, цілісності додаткового замка «секретки», порушення (невиконання) інших трудових обов`язків, які передбачені умовами Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року. (п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.7., 2.2.15., 2.2.16., 2.2.17.), що в сукупності спричинило втрату довір`я до працівника з боку власника було звільнено на підставі Наказ №43-К від 12 травня 2021 року. Відповідач відмовився підписувати Наказ про звільнення про що було складено Акт №12/05-2 від 12 травня 2021 року про відмову від підписання наказу №43-К від 12 травня 2021 року. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Між позивачем та відповідачем укладено Договір про повну матеріальну відповідальність. Також відповідно до товарно - транспортної накладної №АП-05-1189 від 22 березня 2021 року, товарно - транспортної накладної №АП-17-0501 від 22 березня 2021 року, товарно - транспортної накладної №АП-05-1190 від 22 березня 2021 року. Відповідач прийняв під звіт перерахований у накладних товар та був зобов`язаний доставити вантаж на склад. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; Посада відповідача входить до вказаного у даному Переліку посад. Пунктом 4.2. Трудового договору встановлено: Експедитор, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та транспортного засобу. Також п. 4.2.1 Трудового договору: У випадку виявлення недостачі переданих Експедитору під звіт товарно - матеріальних цінностей або коштів встановлених допустимих норм, знищення, пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно - матеріальні цінності, Експедитор зобов`язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду відповідним матеріальних цінностям. Договором про повну матеріальну відповідальність передбачено, що притягнення відповідального працівника до поновної матеріальної відповідальності проводиться Роботодавцем після ретельної перевірки причин утворення шкоди, з урахуванням письмових пояснень, поданих працівником (якщо такі пояснення були подані працівником), а у разі необхідності, також висновків спеціалістів. Заподіяна роботодавцю шкода, яка підлягає відшкодуванню, відшкодовується працівником у повному обсязі, шляхом стягнення суми завданої шкоди з заробітної плати працівника, а в разі звільнення працівника, відшкодовується ним негайно. Відповідач відмовився відшкодовувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду в повному обсязі. Після звільнення Відповідача напівпричіп ізотермічний КОGЕL держ. Номер [NUMBER] , на якому відповідач здійснював переміщення за робочими поїздками, було направлено на технічний огляд, та офіційним сервіс-партнером МАN в Україні ТОВ «Аванті груп» була виявлена несправна системи АВ8/ЕВ8, а саме вийшов з ладу датчик АВ8 та несправний модулятор ЕВ8 керування гальмами причепа. Оголошена вартість зазначених пошкоджень встановлена у Рахунку-фактурі №КYV_АVGОК-0002934 від 26 травня 2021 року та становить 39 363,34 грн. Пунктом 4.4. Трудового договору передбачено: У разі якщо транспортному засобу Роботодавця завдано шкоду внаслідок навмисного псування, недбалого кермування, що призвело технічної несправності або дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини Експедитора, останній зобов`язаний відшкодувати збитки Роботодавцю. Позивач вважає, що збитки у розмірі 39 363,34 грн., завдані внаслідок навмисного псування та недбалого кернування Відповідачем, та також підлягають відшкодуванню, що змусило представника позивача звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 22.06.2021 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засідані підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні не визнали позовні вимоги позивача та просили суд відмовити в їх задовеленні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Між ТОВ «Хімагромаркетинг» та [PERSON] було укладено Трудовий договір з експедитором №08Т-03/20 від 4 березня 2020 року та Договір про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року. (а.с.21-34). Також 04.03.2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 (а.с.18-20). Наказом про відрядження №Т-89 від 22 березня 2021 року відповідача було відряджено за маршрутом: Черкаська область,м.Тальне до Черкаська область, Уманський район с. Паланка, Черкаська область. Уманський район с. Чорна Кам"янка та Черкаська область Уманський район с.Паланка до Волинської області м. Луцьк. Волинська область, Луцький район с. Рованці ( а.с.42). Із пояснюючої записки [PERSON] на ім"я директора ТОВ"Хімагромаркетинг" Кравчук І.С. вбачається, що останній зазначає, що вночі з 22 на 23 березня 2021 року під час переміщення товару відповідачем на вантажному автомобілі МАН держ. номер [NUMBER] та напівпричепа ізотермічного КОGЕL держ. номер [NUMBER] позивачу ТОВ «Хімагромаркетинг» було заподіяно матеріальну шкоду шляхом крадіжки частини вантажу та детально описує маршрут руху, зупинки та час виявлення крадіжки та його подальші дії (а.с.35-37). Встановлено, що за заявою [PERSON] порушено кримінальне провадження за №12021181140000032 від 23.03.2021 року, про що свідчить витяг з ЄРДР (а.с.10, 106). По факту даної крадіжки Генеральним директором ТОВ «Хімагромаркетинг» було ініційоване службове розслідування та створено комісію для проведення службового розслідування у складі: Директора Департаменту Логістики Липки Д.О.; Головного бухгалтера Чайки Н.В.; Директора юридичного департаменту Турмія С.С.; Представника трудового колективу Коркіної С.В., що підтверджується Наказом №07/03 від 23 березня 2021 року про проведення службового розслідування та створення комісії. (а.с.41). Згідно висновку за службовим розслідуванням за фактом викрадення товару (засобів захисту рослин) від 30.03.2021 р. встановлено, що під час виконання своїх службових обов`язків, а саме переміщення, вночі з 22 на 23 березня 2021 року, ЗЗР між складами ТОВ «Хімагромаркетинг» вантажним транспортним засобом МАН державний номер [NUMBER] та напівпричепом ізотермічним КОGЕL державний номер [NUMBER] , [PERSON] порушив свої трудові обов`язки (не виконав), які передбачені умовами Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року. (п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.7., 2.2.15., 2.2.16., 2.2.17.). У зв`язку з встановленням факту порушення [PERSON] , умов Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року члени комісії з проведення службового розслідування вирішили кваліфікувати дії [PERSON] , як протиправну поведінку працівника під час виконання своїх посадових (трудових) обов`язків. Своєю протиправною поведінкою [PERSON] , заподіяв Товариству пряму дійсну шкоду (збиток) у сумі 164 604,79 грн., розмір якої було встановлено на підставі бухгалтерських даних Товариства згідно норм ст. 135-3 КЗпП України. Відповідно до умов Трудового договору з [PERSON] , №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року, Договору про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року та винних дій [PERSON] , покласти обов`язок по сплаті повного розміру шкоди (збитку) у розмірі 164 604,79 грн., на експедитора транспорту ТОВ «Хімагромаркетинг» [PERSON] , згідно норм ст. ст. 134 та 136 КЗпП України (а.с.11-14). Згідно акту розбіжності №1 від 23.03.2021 р. зафіксовано факт нестачі товару (а.с.15-16). Відповідно до доповідної записки по факту нестачі товару з автомобіля МАН [NUMBER] від 23.03.2021 р. вбачається факт того, що відповідач 23.03.2021 р. біля 8 год повідомив позивача про факт злому напівпричепа та крадіжку товару (а.с.17). Наказом №17/03 від 30 березня 2021 року відповідачу було оголошено догану та встановлено за фактом викрадення товару стягнення повного розміру шкоди у розмірі 164 604,79 грн., з відповідача. Відповідач від підписання Наказу відмовився, про що було складено Акт №12/05-2 від 12 травня 2021 року про відмову від підписання наказу №17/03 «Про стягнення шкоди (збитків), завданих Товариству» від 30.03.2021 року. (а.с.39,44). У зв`язку з крадіжкою довірених експедитору транспортному відповідачу товарно - матеріальних цінностей, що була вчинена під час здійснення переміщення відповідачем засобів захисту рослин між складами ТОВ «Хімагромаркетинг», враховуючи висновки службового розслідування, за результатами якого було встановлено винні дії працівника, що в сукупності спричинили матеріальні збитки ТОВ «Хімагромаркетинг» у розмірі 164 604,79 грн., а також зважаючи на порушення трудової дисципліни, що спричинене неналежним виконанням посадових обов`язків, пов`язаних із порушеннями обходу довіреного транспортного засобу, несвоєчасною перевіркою цілісності замків та тяг на дверях напівпричепа, цілісності додаткового замка «секретки», порушення (невиконання) інших трудових обов`язків, які передбачені умовами Трудового договору з експедитором №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року. (п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.7., 2.2.15., 2.2.16., 2.2.17.), що в сукупності спричинило втрату довір`я до працівника з боку власника було звільнено на підставі Наказ №43-К від 12 травня 2021 року. (а.с.40). Відповідач відмовився підписувати Наказ про звільнення про що було складено Акт №12/05-2 від 12 травня 2021 року про відмову від підписання наказу №43-К від 12 травня 2021 року (а.с.44). Згідно довідки про балансову вартість від 23.03.2021 р. вартість викраденого товару складає 164604,79 грн. (а.с.38). Позивач зазначає, що після звільнення відповідача напівпричіп ізотермічний КОGЕL держ. номер [NUMBER] , на якому відповідач здійснював переміщення за робочими поїздками, було направлено на технічний огляд, та офіційним сервіс-партнером МАN в Україні ТОВ «Аванті груп» була виявлена несправна системи АВ8/ЕВ8, а саме вийшов з ладу датчик АВ8 та несправний модулятор ЕВ8 керування гальмами причепа. Оголошена вартість зазначених пошкоджень встановлена у Рахунку-фактурі №КYV_АVGОК-0002934 від 26 травня 2021 року та становить 39 363,34 грн.(а.с.43). Згідно товарно-транспортних накладних від 22.03.2021 р. №АП-05-1189, №АП-17-0501, №АП-05-1190 вбачається, що товар отримав водій/експедитор, водій транспорного засобу [PERSON] (а.с.46-48). Відповідач та його представник заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилались на те, що в діях відповідача відсутня вина у крадіжці товару, вина належним чином відповідача не встановлена і посада "Екпедитор" відсутня в переліку посад з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що відповідно до умов Трудового договору з [PERSON] , №08Т-03/20 від 1 березня 2020 року, Договору про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року та винних дій [PERSON] , слід покласти обов`язок по сплаті повного розміру шкоди (збитку) у розмірі 164 604,79 грн., на експедитора транспорту ТОВ «Хімагромаркетинг» [PERSON] згідно норм ст.ст. 134 та 136 КЗпП України. Суд проаналізувавши вищевикладене не погоджується з позицією позивача та його представника та зазначає наступне. Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1.ст. 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України). Згідно з п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва . Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12.. В даному випадку встановлено, що на підприємстві позивача відсутня посадова інструкція як водія-експедитора, так і екпедитора транспорного (як зазначено в трудовій книжці відповідача) як така. Крім того, посада водія-експедитора чи експедитора-транспортного не включена до Переліку, в якому міститься лише посада експедитора із перевезення вантажів, та роботи з приймання та обробки для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі). Аналогічний правовий висновок щодо невіднесення посади водія-експедитора до Переліку та неможливості укладення із цією категорією працівників договору про повну матеріальну відповідальність викладений у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18). Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Хімагромаркетинг» та [PERSON] було укладено Трудовий договір з експедитором №08Т-03/20 від 4 березня 2020 року та Договір про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 від 4 березня 2020 року. (а.с.21-26,27,28,29,30,31,32,33,34). Розділом 2.2 даного договору закріплено обов"язки "Експедитора", де зазначено про необхідність виконання роботи сумлінно (п.2.2.2), обов"язок щодо передбачення будь-якої ситуації, що може виникнути в процесі керування транспортним засобом та призвести до пошкоджень його та товарно-матеріальних цінностей (п.2.2.5), слідкувати за технічним станом транспортного засобу (п.2.2.7), проте даний обов"язок не конкретизовано яким чином "Експедитор" повинен слідкувати за станом транспортного засобу і які дії проводити відповідного до даного обов"язку, дбайливо ставитися до переданого майна та нести відповідальність за нанесення шкоди майну (п.2.2.12); повідомляти своєчасно роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей(п.2.2.17). Пунктом 4.2. Трудового договору встановлено, що експедитор, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та транспортного засобу. Згідно п. 4.2.1 Трудового договору зазначено, що у випадку виявлення недостачі переданих Експедитору під звіт товарно - матеріальних цінностей або коштів встановлених допустимих норм, знищення, пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно - матеріальні цінності, Експедитор зобов`язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду відповідним матеріальних цінностям. Пунктом 4.4. Трудового договору передбачено, що у разі якщо транспортному засобу Роботодавця завдано шкоду внаслідок навмисного псування, недбалого кермування, що призвело технічної несправності або дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини Експедитора, останній зобов`язаний відшкодувати збитки Роботодавцю. 04.03.2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність №08МВ-03/20 (а.с.18-20). Відповідно до п.1 договору про повну матеріальну відповідальність працівник, що знаходиться на посаді "Експедитора" приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх товарно-матеріальних цінностей та коштів які передані йому на зберігання, перевезення, переробку або застосування у процесі виконання робіт, а також за ті товрно-матеріальні цінності й кошти, що будуть надходити йому під звіт протягом дії договору. П.3 даного договору закріплює, що роботодавець зобов"язується створити нормальні умови праці та виробничу обстановку, що забезпечує збереження прийнятих під звіт працівником товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до п.4 договору про повну матеріальну відповідальність вбачається, що у випадку виявлення недостачі переданих працівникові під звіт товарно-матеріальних цінностей або коштів більше встановлених допустимих норм, знищення, пошкодження, знищеня якості або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобов"язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду в повному розмірі. Суд не погоджується з позицією позивача, що вина [PERSON] встановлена висновком за службовим розслідуванням за фактом викрадення товару від 30.03.2021 р., оскільки ні позивач ні відповідач не спростовують факту того що відбулась саме крадіжка матеріальних цінностей. Наразі досудове розслідування по факту крадіжки триває, що підтверджується витягом з ЄРДР, тобто наразі ще не проведено ретельної перевірки за яких обставин була вчинена крадіжка. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів за ремонт напівпричіпа ізотермічний КОGЕL держ. номер [NUMBER] , на якому відповідач здійснював переміщення за робочими поїздками, який було направлено на технічний огляд, та офіційним сервіс-партнером МАN в Україні ТОВ «Аванті груп» була виявлена несправна системи АВ8/ЕВ8,та встановлена вартість зазначених пошкоджень в сумі 39 363 грн. 34 коп., суд вважає такими що не підлягають до задоволення, оскільки рахунок-фактура №КYV_АVGОК-0002934 від 26 травня 2021 року на суму 39 363,34 грн., надана позивачем не свідчить про вину [PERSON] у даних технічних несправностях, відсутній будь-який висновок спеціаліста чи експерта що саме неправильна експлуатація даного напівпричіпа привела до даних несправностей, а також слід звернути увагу на те, що рахунок фактура датований 26.05.2021 р., а відповідач був звільнений 12.05.2021 р. і суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що даний напівпрчіп не експлатувався протягом строку 12.05-26.05.2021 р. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Із матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких заяв та клопотань представника позивача щодо витребування доказів в зв"язку з неможливістю їх отримання. Проаналізувавши вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв"язку, суд дійшов до висновку про відсутність підстав до стягнення з відповідача на даний час матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 130, 131, 134, 135-1, 136, 138 КЗпП України,

Outcome: dismissed