Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Куликівської селищної ради Жовківського району, 3-ті особи : Жовківська державна нотаріальна контора про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті батьків залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який вони збудували за час шлюбу. Вказує, що [INFO] його батько [PERSON] склав заповіт, згідно якого все майно заповів йому. Його мати за життя заповіту не складала. Зазначає, що довідками Куликівської селищної ради від 03.09.2019 року стверджується, що він, [PERSON] , прожив разом зі своїм батьком і матір`ю і вели спільне господарство. За життя його батько, [PERSON] , права власності на житловий будинок належним чином не зареєстрував, що стверджується довідкою ОКП «БТІ та ЕО» від 09.10.2018 року № 2\\12332. Позивач вказує, він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки її батько такого права належним чином не зареєстрував. А тому просить задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача, Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Від них на адресу суду не надходило жодних клопотань, заперечень на позовну заяву. Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на думку суду. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як від відповідача на адресу суду не надходило заперечень проти задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2004 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , а копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2017 року стверджується, що [PERSON] померла [INFO] . Ще протягом життя, а саме 03.08.2004 року, [PERSON] склав заповіт, із змісту якого вбачається, що він на випадок своєї смерті він зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] . Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області Дзюдзя М. І. та зареєстровано в реєстрі за № 78. По даних, які є у виконавчому комітеті Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області заповіт заповідачем не змінено і не скасовано. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Так як [PERSON] складено заповіт в користь свого сина, [PERSON] , який є чинним, а тому останній є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З копії довідки, яка видана Куликівською селищною радою Жовківського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживав разом із своїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня його смерті в [ADDRESS] і вели спільне господарство. Крім того суд враховує, що позивач не заявляв про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. А тому суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки проживав з ним на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті та не заявив про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Суд враховує, що з довідки № 2/12332, яка видана Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" вбачається, що згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" станом на 29.12.2012 року житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося. Відомості про арешти, заборони, обтяження на вищевказий житловий будинок в матеріалах ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" відсутні. Суд бере до уваги, що позивачу [PERSON] листом Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області № 404/01-16 від 06.03.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на незавершений будівництвом житловий будинок в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , померлому [INFO] , а саме у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Правовстановлюючих документів на спірний будинок немає. Суд враховує, що на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] заборон і арештів немає. З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 99,5 м2, житлова 65,3 м2 , допоміжна 34,2 м2. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав на час смерті із спадкодавцем. В той же час позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, який належав його батькові через неподання правовстановлюючих документів на майно померлого. А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved