Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Виконавчий комітет Лисичанської міської ради в інтересах дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , якою просить наступне: позбавити [PERSON] , батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на користь тієї особи та установи, де виховуються її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 всіх видів її доходів щомісячно на дітей, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину; позбавити [PERSON] , батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на користь тієї установи, де виховується його дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісячно на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Рух справи. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. На підставі заяви преставника позивача, справа розглядалась без позивача. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористалися, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Указом Президента України від 27 липня 2020 року №293/2020 "Про утворення військово-цивільної адміністрації", в місті Лисичанськ Луганської області утворена військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області. Тому суд на підставі цього Указу, статті 1 і 3 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" та частини 1 статті 55 Цивільного процесуального кодексу України, без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, якою залучив Військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області до участу у справі, як правонаступника Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області. Аргументи учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що матір`ю дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , батьком [PERSON] є [PERSON] . Батьки дітей зловживають спиртними напоями, бродяжать, залишають дітей без нагляду. Внаслідок чого, діти [PERSON] та [PERSON] були виявлені на території міста Лисичанська Луганської області без матері. 13 серпня 2019 року дитина [PERSON] потрапила до педіатричного відділення у зв`язку з госпіталізацією матері і інфекційне відділення КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», а 22 серпня 2019 року дитина [PERSON] влаштована до Луганської обласного будинку дитини № 2. [PERSON] ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішньому світу, не створює умов для отримання ними освіти. Фактично з грудня 2018 року [PERSON] не бачила своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] та не намагалася з`ясувати їх місце перебування. З серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] не бачили свою дитину [PERSON] та не намагалися з`ясувати її місце перебування та стан її здоров`я. Тому, є всі підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористалися, і будь-які докази суду не надали. Оцінка суду щодо фактів. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] (а.с. 7,9,11). Батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 11,12). Батьки дітей [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 8,10). Вісімнадцятого грудня 2018 року Головним лікарем Луганської обласної дитячої клінічної лікарні до Служби у справах дітей Лисичанської міської ради було направлено повідомлення про дітей [PERSON] та [PERSON] , які постраждали від жорсткого поводження (а.с. 26,27,28). Згідно з актами про виявлення дітей, переміщених із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, які залишились без батьківського піклування від 24.01.2019 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були виявлені на території міста Лисичанська Луганської області без матері. Діти влаштовані до Комунальний заклад «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с. 13,14). Рішеннями виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 05 березня 2019 року №100 та № 101 [PERSON] та [PERSON] відповідно, був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку із тим, що їх мати, [PERSON] не виконує свої обов`язки з виховання та утримання дітей у зв`язку з перебуванням на тимчасово окупованій території (а.с. 15,16). А рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 02 квітня 2019 року № 138 малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були влаштовані на виховання і спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-18). Дитина [PERSON] [INFO] поступила до педіатричного відділення у зв`язку з тим, що її мати [PERSON] госпіталізована в інфекційне відділення Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня». З 22 серпня 2019 року малолітня дитина [PERSON] була влаштована до Луганського обласного будинку дитини № 2 (а.с. 21,22,29). За інформацією щодо соціального супроводу сім`ї [PERSON] , наданої Рубіжанським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22 серпня 2019 року, сім`я [PERSON] перебувала на соціальному супроводі у Рубіжанському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 18 грудня 2017 року по 16 лютого 2018 року. Сім`ї було надано допомогу в реєстрації сім`ї як внутрішньо переміщених осіб, організовано медичне обстеження неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , надано консультацію та рекомендації щодо оформлення соціальних виплат. Дітей було влаштовано до школи. Після народження третьої дитини надано допомогу з оформлення державної допомоги при народженні дитини. Сім`я була влаштована в орендоване житло. За час перебування сім`ї на соціальному супроводі, у сім`ї із сусідами виникали конфліктні ситуації, діти не відвідували школу без поважних причин. Під час останнього спілкування з [PERSON] на початку 2019 року, в телефонному режимі, остання повідомила, що знаходиться на території міста Стаханов та поки повертатися до міста Рубіжне не збирається (а.с. 30). Згідно висновку наданого Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області №4970/01-16 від 20 листопада 2019 року, орган опіки та піклування вважає, що мати [PERSON] , не виконує батьківські обов`язки відносно дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Батько [PERSON] - [PERSON] також не виконує батьківські обов`язки відносно своєї дитини. Тому, вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-24). Оцінка судом правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради, правонаступником якого є Військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області, яка виступає законним представником малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] і [PERSON] , виник цивільно-правовий спір з приводу права дітей на отримання належного піклування про них їх батьками. Оцінка суду щодо права. Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] та [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своїх дітей не виконують, оскільки всі ці обов`язки виконують (відносно дітей [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON] , а відносно дитини [PERSON] такі обов`язки виконують працівники Луганського обласного будинку дитини № 2. Саме вони забезпечують отримання дітьми загальної середньої освіти, дбають про здоров`я дітей та отримання ними належної медичної допомоги, створюють усі умови для проживання дітей та фінансово забезпечують реалізацію потреб. Більш того, батьки цих дітей взагалі не цікавляться їх життям, залишили їх, втратили контакт із дітьми та не вчиняють жодних дій, спрямованих на його відновлення. Тому суд вважає, що [PERSON] , як мати дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , як батько малолітньої дитини [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконують, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали їм їх виконувати. Зважаючи на це, суд вважає, що право малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на належне батьківське піклування та виховання матір`ю та дитини [PERSON] її батьком, порушується і порушується саме відповідачами. Вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до [PERSON] та [PERSON] такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відносно їх дітей, позов слід задовольнити у повному обсязі. При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачами має системний і триваючий і безперервний у часі характер. Враховуючи положення частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно повинен прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Розглядаючи вимоги Виконавчого комітету Лисичанської міської ради в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] на утримання їх дітей аліментів, суд виходить з такого: Положення частини 2 статті 51 Конституції України гарантують, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями статей 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі. При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання батьками свого обов`язку з утримання дитини до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право дитини на створення їй належних умов для розвитку, життя та виховання. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право дитини підлягає судовому захисту. А відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували непрацездатність відповідачів, їх обмежену дієздатність чи визнання їх недієздатними; наявність нерегулярного чи мінливого доходу; незадовільний стан здоров`я дітей чи відповідачів; перебування чи необхідність перебування відповідачів на стаціонарному лікуванні; наявність у відповідачів інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. Тому суд вважає, що стягнення аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] і Луганського обласного будинку дитини №2, де виховуються її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, а також стягнення аліментів з [PERSON] , на користь Луганського обласного будинку дитини №2, де виховується його дитина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову (18 березня 2020 року), слід визнати належним способом захисту порушеного права дітей. В силу положень пункту першого частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідачів суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved