Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права на 1/3 частку у спадщині. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Крім нього у батька народилася також рідна сестра [PERSON] . Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новопавлівської сільської ради об`єднаної територіальної громади. Він в шестимісячний строк подав заяву до державного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу в Дніпропетровській області про прийняття спадщини. [PERSON] подала раніше заяву до державного нотаріуса про відкриття спадщини та заяву про прийняття спадщини. Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться у сестри [PERSON] так як нібито батько склав заповітне розпорядження, але йому про нього нічого невідомо. На день смерті батько проживав за адресою місця проживання сестри [PERSON] . На день смерті батька йому була встановлена друга група інвалідності з 20 травня 2020 року - безстроково. Спадкоємиця не визнає за ним 1/3 частки у спадщині у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги за законом право на 1/3 частину спадкового майна після смерті його батька [PERSON] - [INFO] , який помер [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 листопада 2020 року, актовий запис за №665; судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до підготовчого судового засідання на 09.00 годину 29 січня 2021 року. 21 січня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначає, що з позовними вимогами вона не погоджується, оскільки на випадок смерті їх з позивачем батько склав заповіт, яким заповів все своє майно їй. Після смерті батька у встановлений законом строк вона та позивач звернулися до Покровської держнотконтори з заявою про відкриття спадщини. Таким чином після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вони, в тому числі і позивач може звернути до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Станом на день звернення до суду позивач не звертався до нотаріуса з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину та постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій суду не надав. Таким чином позивач не надав доказів того, що порушені його права та взагалі, що існує спір. Позивач являється непрацездатною особою так як має інвалідність, а тому має право претендувати лише на 1/6 частину спадкового майна батька. Враховуючи наведене, вважає, що вимога [PERSON] зазначена в позовній заяві не може бути задоволена. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] 30 березня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Лисого В.В. відповідно до якої зазначено, що стосовно позовних вимог заперечують у повному обсязі, так як згідно норм чинного законодавства, а саме статті 1241 ЦК України, обов`язкова частка [PERSON] як і частка [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] складає 1/6 частину. Окрім цього Цивільний кодекс України взагалі не визначає збільшення обов`язкової частки, а навпаки, згідно абзацу 2 ч.1 ст.1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно зазначеного, прошу відмовити в позові [PERSON] про визнання права на 1/3 обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] по причині необґрунтованості, безпідставності та прямої суперечності Закону. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Лисий В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав позицію викладену у відзиві та у письмовій заяві, зазначив, що позовні вимоги визнають частково та вважають що позивач має право лише на 1/6 частину спадково майна. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №214/2020, дослідженої у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , батько позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 29 травня 2020 року, актовий запис № 665; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Новопавлівським сільським РАЦС, Межівського району, Дніпропетровської області 17 січня 1966 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Покровським районним відділом РАЦС Дніпропетровської області 28 вересня 1985 року; та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Петропавлівським районним бюро РАЦС Дніпропетровської області 09 жовтня 1963 року. Згідно довідки про спільне проживання громадян на день смерті одного з них №6282 від 12 листопада 2020 року виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради, вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . На день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані також [PERSON] - донька, [PERSON] , та [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді земельної ділянки площею 7,150 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №021148, а також інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Згідно відповідей наданих виконавчим комітетом Межівської селищної ради Дніпропетровської області №264/0/2-21 від 17.02.2021 року, територіальним сервісним центром МВС №1247 від 19 лютого 2021 року №31/4-1247/164 та територіальним сервісним центром МВС №1444 від 25 лютого 2021 року №31/5-1444-484 інше спадкове майно у спадкодавця [PERSON] відсутнє. Так з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] за життя було складено два заповіти, які, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №61512997 від 02.09.2020 року, є чинними. Відповідно до заповіту складеного 25 березня 2009 року [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів [PERSON] . Згідно іншого заповіту складеного 13 липня 2017 року [PERSON] заповів [PERSON] належний йому будинок з будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,64 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,39 га), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в шестимісячний строк подали заяву до державного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу в Дніпропетровській області про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою [PERSON] за №656 від 02 вересня 2020 року, заявою [PERSON] за №750 від 19 жовтня 2020 року, [PERSON] за №866 від 18 листопада 2020 року та [PERSON] за №867 від 18 листопада 2020 року, які містяться в матеріалах спадкової справи №214/2020. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААБ №623520 виданою Міжрайонною Васильківською МСЕК, та пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є непрацездатною особою, так як має другу групу інвалідності з 26.05.2020 року і безстроково. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Судом встановлено, що [PERSON] прийнявши спадщину у встановлений законом строк, позбавлений можливості оформити належним чином свої спадкові права, оскільки при вирішенні питання щодо розподілу спадкового майна виник спір із відповідачами. Так позивач, просить суд визнати за ним право на 1/3 частку у спадщині, проте суд не погоджується з таким твердженням представника позивача з огляду на наступне. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачає. У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа № 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 в аспекті конституційного звернення щодо положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Як встановлено судом, після померлого [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 7,150 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Так суд критично відноситься до посилань позивача на наявність у спадкодавця іншого спадкового майна, оскільки зазначений факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно відповідей наданих територіальним сервісним центром МВС №1247 від 19 лютого 2021 року №31/4-1247/164 та територіальним сервісним центром МВС №1444 від 25 лютого 2021 року №31/5-1444-484 автотранспортні засоби на ім`я спадкодавця не зареєстровані. Також суд не приймає до уваги надані відповідачем [PERSON] докази, а саме копію заповіту складеного 13 липня 2017 року, на ім`я останнього, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61512924 від 02.09.2020 року та копії розписки від 27.07.2017 року, а також відповідь №31-96/109-21 від 24.02.2021 року надану Державним кадастровим реєстратором відділу у Межівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки вони не є правовстановлюючими документами та не підтверджують права власності [PERSON] на будинок з будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,64 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,39 га), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у суду відсутні будь-які підстави вважати, що вказаний будинок та земельні ділянки для його обслуговування можуть складати спадкове майно, оскільки відсутні належні докази, що вказане майно є власністю спадкодавця [PERSON] . Так, у разі спадкування за законом було б три спадкоємці - позивач [PERSON] як син померлого та відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як доньки померлого, відповідно, їх частки є рівними. Оскільки у разі спадкування за законом позивач [PERSON] спадкував би 1/3 частку в праві власності на земельну ділянку, в порядку ст. 1241 ЦК України, має право на 1/6 частку в порядку спадкування в праві власності на спірну земельну ділянку. Суд погоджується з доводами представника відповідачів, стосовно того, що вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на 1/3 спадкового майна не підтвердженні жодними доказами, а тому збільшення обов`язкової частки на спадкове майно в даному випадку взагалі не може мати місце. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити частково та визнати за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , право власності на 1/6 частину спадкового майна. Що стосовно розподілу судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Так у судовому засіданні було встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи з 26.05.2020 року і безстроково. Однак відповідно до квитанції №48 від 22.12.2020 року вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. та заявлено позовні вимоги про визнання права на 1/3 частку у спадщині. Судом задоволено позовні вимоги частково та визнано права на 1/6 частку у спадщині, отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420,40 грн., що складає 50 % від 840,80 грн. Однак суд враховує ту обставину, що відповідач, [PERSON] у даному випадку не вчиняв жодних дій, які б сприяли порушенню прав позивача, а відтак заради дотримання справедливого балансу, витрати на судовий збір не підлягають стягненню з нього. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у разі якщо сторона звільнена від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial