Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування на обовязкову частину у спадщині, посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], являється дочкою [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії IV-УР № 591659 від 18.07.1963 року. \~ \~ \~ \~26.12.1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Супрунівською сільрадою Полтавського району Полтавської області було зроблено актовий запис № 48. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Мороз», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КЕ № 495126 від 26.12.1987 року. 24 грудня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 323629, виданим повторно 06.06.2016 року, актовий запис № 107, складений виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. [PERSON], яка померла 24.12.2015 року, до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Супрунівської сільської ради від 08.11.2018 року № 856/02-25, копія якої додається. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дій № 02-31/994, винесеної 13.11.2018 року державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON], за життя [PERSON] заповіла синові [PERSON] все спадкове майно, про що свідчить заповіт, посвідчений 25.12.2009 року Супрунівською сільською радою за реєстровим номером 271. Копія заповіту міститься в матеріалах спадкової справи № 320/2016, відкритої Полтавською районною нотаріальною конторою після померлої 24.12.2015 року [PERSON] за заявою про прийняття спадщини від [PERSON]; інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотконтори не надходило. Згідно з Інформаціями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та довідкою виконавчого комітету Супрунівської сільської ради від 29.11.2018 року № 718/02-27, після померлої 24.12.2015 року [PERSON] залишилось нерухоме майно згідно погосподарської книги № 29 та номера обєкта по господарського обліку 2371-1 а саме: житловий будинок з господарськими будівлями 1969 року побудови; земельна ділянка 0,0895 га - для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5324085209:09:001:0354 в с. Шостаки; земельна ділянка 0,0902 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд кадастровий номер 5324085209:09:001:0353 в с. Шостаки по вул. Травнева, 39. Оригінали правовстановлюючих документів на дані обєкти нерухомого майна у [PERSON] відсутні. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0476164 від 03.08.2015 року, [PERSON] з 06.07.2015 року була встановлена друга група інвалідності (повторний огляд інваліда). Інвалідність була встановлена на строк до 01.08.2016 року. В подальшому [PERSON] щороку проходила переогляди і друга група інвалідності їй підтверджувалася. Дані обставини підтверджуються довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0497854 від 19.07.2016 року, серії АВ № 0848726 від 08.08.2017 року та серії АВ № 0028371 від 30.07.2018 року, копії яких додаються. Враховуючи, що [PERSON] на день відкриття спадщини після померлої [PERSON] була в установленому законом порядку визнана інвалідом, тому вона має право на обовязкову частку у спадщині, яка, з урахуванням наявності спадкоємця за заповітом та положень\~ст. 1241 ЦК України, складає 1/4 частину від спірного спадкового майна. Однак, державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 24.12.2015 року [PERSON]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій була відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у чиненні нотаріальної дії за № 02-31/994 від 13.11.2018 року. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належним відповідачем у даному спорі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Як вбачається із постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 02-31/994 від 13.11.2018 року, в матеріалах спадкової справи є копія заповіту на імя сина померлої [PERSON], який, відповідно до довідки Супрунівської сільської ради від 08.11.2018 року № 856/02-25, був зареєстрований та проживав разом із спадкодавицею, відтак, прийняв спадщину згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тож є належним відповідачем в даному позові. В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду додаткові письмові пояснення по справі. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, повідомлявся належним чином. Так на перше судове засідання у справі призначене на 06.02.2019 року відповідач повідомлений належним чином про, що є докази у справі але не повідомив про причини не появи та відзив на позов не надав. В подальшому в судове засідання призначене на 21.02.2019 року відповідач надав до суду телефонограму про відкладення засідання у зв»язку з його хворобою. Також на судове засідання призначене 21.03.2019 року відповідачем подана заява про відкладення розгляду справи для надання заперечень по справі. Окрім того на дату засідання 21.03.2019 року відповідач також викликався за допомогою оголошення на сайті «Судова влада». На наступне судове засідання призначене на 09.04.2019 року відповідач надав телефонограму про неможливість прибуття в судове засідання через погане самопочуттям. При цьому суд враховує ту обставину , що з дати відкриття провадження у справі 17.01.2019 року, відповідач не надав підтверджуючих документів про його захворювання , що перешкоджали б з»явитися до суду так само не надав і відзив на позов а тому, суд розцінює таку поведінку як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та намаганням затягнути розгляд справи. Від представника третьої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори на адресу суду надійшли заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], являється дочкою- Верхоли [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії IV-УР № 591659 від 18.07.1963 року. \~ \~ \~ \~26.12.1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області було зроблено актовий запис № 48. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Мороз», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КЕ № 495126 від 26.12.1987 року. 24 грудня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 323629, виданим повторно 06.06.2016 року, актовий запис № 107, складений виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради, Полтавського району Полтавської області. [PERSON], яка померла 24.12.2015 року, до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Супрунівської сільської ради від 08.11.2018 року № 856/02-25. За життя [PERSON] заповіла синові [PERSON] все спадкове майно, про що свідчить заповіт, посвідчений 25.12.2009 року Супрунівською сільською радою за реєстровим номером 271. Копія заповіту міститься в матеріалах спадкової справи № 320/2016, відкритої Полтавською районною нотаріальною конторою після померлої 24.12.2015 року [PERSON] за заявою про прийняття спадщини від [PERSON]; інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотконтори не надходило. Згідно з Інформаціями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та довідкою виконавчого комітету Супрунівської сільської ради від 29.11.2018 року № 718/02-27, після померлої 24.12.2015 року [PERSON] залишилось нерухоме майно згідно погосподарської книги № 29 та номера обєкта по господарського обліку 2371-1 а саме: житловий будинок з господарськими будівлями 1969 року побудови; земельна ділянка 0,0895 га - для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5324085209:09:001:0354 в с. Шостаки; земельна ділянка 0,0902 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд кадастровий номер 5324085209:09:001:0353 в с. Шостаки по вул. Травнева, 39. Оригінали правовстановлюючих документів на дані обєкти нерухомого майна у [PERSON] відсутні. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ№0476164 від 03.08.2015 року, [PERSON] з 06.07.2015 року була встановлена друга група інвалідності (повторний огляд інваліда). Інвалідність була встановлена на строк до 01.08.2016 року. В подальшому [PERSON] щороку проходила переогляди і друга група інвалідності їй підтверджувалася. Дані обставини підтверджуються довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0497854 від 19.07.2016 року, серії АВ № 0848726 від 08.08.2017 року та серії АВ № 0028371 від 30.07.2018 року, копії яких додаються. Враховуючи, що [PERSON] на день відкриття спадщини після померлої [PERSON] була в установленому законом порядку визнана інвалідом, тому вона має право на обовязкову частку у спадщині, яка, з урахуванням наявності спадкоємця за заповітом та положень\~ст. 1241 ЦК України, яка складає 1/4 частину від спірного спадкового майна. Однак, державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 24.12.2015 року [PERSON]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій була відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у чиненні нотаріальної дії за № 02-31/994 від 13.11.2018 року. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належним відповідачем у даному спорі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Як вбачається із постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 02-31/994 від 13.11.2018 року, в матеріалах спадкової справи є копія заповіту на імя сина померлої [PERSON], який, відповідно до довідки Супрунівської сільської ради від 08.11.2018 року № 856/02-25, був зареєстрований та проживав разом із спадкодавицею, відтак, прийняв спадщину згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тож є належним відповідачем в даному позові. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Позбавлення особи права на обовязкову частку судом ЦК України не передбачає. У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа № 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 в аспекті конституційного звернення щодо положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Ч.1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів є, серед іншого, визнання права (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved