Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

\~Позивач - ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 128_097 від 19.12.2013 року. \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 128_097 від 19.12.2013 року. Відповідно до п. п. 2.1 - 2.2 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені Договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит був наданий в розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч грн. 00 коп.) гривень на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.12.2016 р. на споживчі цілі. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором були укладені наступні документи забезпечення: між Позивачем та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір поруки № 128_097/01 від 19.12.2013, відповідно до п. 2.1 якого Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне в майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього;\~між Позивачем та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір поруки № 128_097/02 від 19.12.2013 року, відповідно до п. 2.1 якого Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне в майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього.\~ Станом на 08.01.2019, в результаті невжиття відповідачами заходів щодо погашення боргу перед позивачем, наявна заборгованість за Кредитним договором №128_097 від 19.12.2013, яка складає 64\~878, 85 грн. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 64 878,85 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. \~ Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06 травня 2019 року позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" задоволені, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за\~Кредитним договором № 128_097 від 19.12.2013 в\~загальному розмірі\~ 64 878, 85\~(шістдесят\~чотири тисячі\~вісімсот сімдесят\~вісім грн.\~85\~коп.)\~гривень, \~та судовий збір в розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) гривня в рівних частках, по 640, 33 (шістсот сорок грн. 33 коп.) гривень з кожного ( Т.1 а.с. 78-80). 14.11.2019 відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення ( Т.1 а.с. 112- 119). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 26 травня 2020 заочне рішення суду від 06 травня 2019 року скасовано та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження ( Т.1 а.с.200). Представник позивача - Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ „ Ощадбанк" - адвокат Гребенар О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.1 ст. 1-1 ЗУ "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" (Т.2 а.с.40-41, 70-71, 72, 102-103, 104, 126, 127, 128, 22, 223, 238, 239, Т.3 а.с.5, 6, 25, 26, 35, 36, 54, 55). У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Івасик Т.Р. зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки з 13.04.2014 року на території Луганської та Донецької областей України було розпочато проведення АТО, а тому відповідач [PERSON] є суб`єктом\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі\~ст. 2 зазначеного Закону\~встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань, тому вимоги щодо стягнення інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту, інфляційних втрат банку за прострочення сплати відсотків, 3% річних за прострочення сплати кредиту, 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом є незаконними. Крім того, вимога щодо стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 01.02.2017 у розмірі 17\~575, 40 гривень, є неправомірною, оскільки строком повернення грошових коштів отриманих у кредит є 16.12.2016 року, тому позивач має право нараховувати проценти лише впродовж граничного строку виконання договору. Також в відзиві зазначили, що відповідач [PERSON] має статус багатодітного батька, на його утримані перебувають три неповнолітні особи, одна дитина є інвалідом. (Т.1 а.с.238-240) У відповіді на відзив представник позивача - Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ „Ощадбанк" - адвокат Гребенар О.В. заперечує щодо доводів, які вказані в відзиві, а саме з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог щодо предмету спору, інфляційні втрати банку та 3% річних від простроченої суми не є пенею або штрафними санкціями на нарахування яких встановлено заборону ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості проценти розраховані по 15.12.2016. Також позивач зазначив про неможливість надати до суду примірники кредитного договору з додатками та договори поруки, у зв`язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Луганськ, тобто в населеному пункті де здійснюється антитерористична операція. Невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне заняття приміщення банку за вищевказаною адресою та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань містяться дані щодо відкриття кримінального провадження № 12015130550000125 від 13 лютого 2015 року. На підтвердження викладених обставин позивачем надано скановану копію кредитного договору № 128_097 від 19.12.2013, скановані копії договорів порук, які зберігаюся на електронних носіях інформації банку. Окрім того, на підтвердження видачі Кредиту Банком було долучено до матеріалів справи банківські виписки паро рух коштів по рахункам Позичальника. (Т.2 а.с.2-4) У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Івасик Т.Р. пояснила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав оригінали доказів по справі, вважає копії доказів які були надані позивачем є неналежними та недопустимими доказами по даній справі. Крім того, вважає, що відповідач [PERSON] є суб`єктом\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі\~ст. 2 зазначеного Закону\~встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань, тому вимоги щодо стягнення інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту, інфляційних втрат банку за прострочення сплати відсотків, 3% річних за прострочення сплати кредиту, 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом є незаконними. Також вважає, що відповідно до Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором та за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. Суд,\~вислухавши пояснення\~представника позивача\~ адвоката\~Гребенара О.В.,\~представника відповідача\~ [PERSON] - адвокат Івасик Т.Р., дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами в обґрунтування позову та його заперечень, відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, дійшов наступних висновків. Відповідно до п.1\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 05.06.2019\~№ 568\~"Питання\~акціонерного товариства" Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із положеннями статей 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~Судом встановлено,\~що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 128_097 від 19.12.2013 року (Т.1 а.с. 17-20). \~ Відповідно до п. п. 2.1 - 2.2 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені Договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит був наданий в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч грн. 00 коп.) гривень на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.12.2016 р. на споживчі цілі. Відповідно до п. п. 2.3.1 - 2.3.3 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник зобов`язався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 30% річних. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором № 128_097 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит.\~ Згідно п. п. 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 857, 14 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок основної суми за кредитом, щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної договором. Відповідно до статті 553\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). \~ В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором були укладені наступні документи забезпечення: \~між Позивачем та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір поруки № 128_097/01 від 19.12.2013, відповідно до п. 2.1 якого Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне в майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього (Т.1 а.с. 25-28); \~між Позивачем та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір поруки № 128_097/02 від 19.12.2013 року, відповідно до п. 2.1 якого Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне в майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього (Т.1 а.с. 30-33). \~Однак, відповідачі не виконали умови договору у встановлений строк. Станом на 08.01.2019, існує заборгованість за Кредитним договором № 128_097 від 19.12.2013 року, яка складає 64 878,85 гривень, у тому числі:\~- прострочений борг за кредитом за період з 01.10.2014 по 19.12.2016 - 23001,28 (двадцять три тисячі одна грн. 28 коп.) гривень; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 01.02.2017 - 17575,40 (сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять грн. 40 коп.) гривень; \~- три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.10.2014 по 08.01.2019 - 2194,51 (дві тисячі сто дев`яносто чотири грн. 51 коп.) гривень; - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 08.01.2019 - 1690,84 (одна тисяча шістсот дев`яносто грн. 84 коп.) гривень;\~- інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року - 11366,49 (одинадцять тисяч триста шістдесят шість грн. 49 коп.) гривень;\~- інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з серпня 2014 року по грудень 2018 року - 9050,33 (дев`ять тисяч п`ятдесят грн. 33 коп.) гривень. (Т.1 а.с.56-57) Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~та частини першої\~статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18). Як вбачається із матеріалів справи, сторони в кредитному договорі № 128_097 від 19.12.2013 року погодили окремо як строк кредитування 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 грудня 2016 року, строк дії договору до повного виконання зобов`язання, так і термін щомісячного виконання зобов`язання позичальником в сумі 857,14 грн і сплати процентів, нарахованих банком на залишок основної суми за кредитом. Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17\~575, 40 грн за період з 01 серпня 2014 року по 01 лютого 2017 року. Разом з тим, виходячи із розрахунку заборгованості по процентам, зазначеного банком в таблиці 3 «Відсотки за користування кредитом» (зворотній бік а.с. 56) позивачем проценти за користування кредитом у розмірі 17\~575, 40 грн., розраховані за період з 01 серпня 2014 року по 15 грудня 2016 року. Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17\~575, 40 грн розрахована за період з 01 серпня 2014 року по 15 грудня 2016 року, тобто в межах визначеного договором строку кредитування, тому є помилковим зазначення в позовній заяві період по 01 лютого 2017 року. Приписами статті 611\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями статей 1054 та 1058 Цивільного кодексу\~України предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають з кредитного договору, підлягають застосуванню норми частини другої статті 625 цього Кодексу, за змістом яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення. Саме такі висновки щодо застосування тих самих норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року за результатами перегляду господарської справи № 910/8132/17,які відповідно до вимог частини 4 статті 263\~ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. Враховуючи, що позичальником\~\~ [PERSON] прострочено виконання взятого на себе грошового зобов`язання за кредитним договором № 128_097 від 19 грудня 2013 року, то вимога акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованою, оскільки підставою їх нарахування стало саме порушення позичальником зобов`язання. Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Івасик Т.Р. про те, що до вимог позивача, щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат необхідно застосувати положення\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якими встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань, є незаконними не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 127/15672/16-ц. Таким чином, положення\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~не передбачають заборони нарахування відсотків на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року. Отже, доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Івасик Т.Р. зводяться до неправильного розуміння норм\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, суду не надано в повній мірі підтверджуючих даних, що дія довідки, яка датована 2018 роком про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб (Т.1 а.с.245), що діє безстроково, крім випадків, передбачених\~статтею 12\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб» не скасована з підстав вказаних в статті 12 вищезазначеного\~ Закону, оскільки в судових засіданнях відповідач [PERSON] особисто участі не приймав, всі рекомендовані повідомлення, які були направлені на його адресу, яка зазначена в довідці, повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, а також в матеріалах справи відсутні докази про фактичне проживання (непроживання) відповідача за вказаною адресою та інші документи перебування за вказаною адресою. Статтею 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Тому суду не надано беззаперечних доказів, що відповідач [PERSON] на час прийняття рішення суду є суб`єктом\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Щодо посилань представника [PERSON] адвоката Івасик Т.Р. щодо відсутності оригіналів кредитного договору, договорів поруки, а їх копії не можуть визнаватися належними та допустимими доказами у даній справі, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Суд вважає за необхідне зазначити, що в позовній заяві та в відповіді на відзив позивачем зазначалось про неможливість надати до суду примірники кредитного договору з додатками та договори поруки, у зв`язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Луганськ., тобто в населеному пункті де здійснюється антитерористична операція. Невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне заняття приміщення банку за вищевказаною адресою та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань містяться дані щодо відкриття кримінального провадження № 12015130550000125 від 13 лютого 2015 року (а.с.59). Звертаючись із позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором, позивач посилався як на кредитний договір № 128_097 від 19 грудня 2013 року, так і договори поруки № 128_097/1 та № 128_097/2 від 19 грудня 2013 року. На підтвердження викладених обставин позивачем надано скановану копію кредитного договору № 128_097 від 19 грудня 2013 року, скановану копію договору поруки № 128_097/1 від 19 грудня 2013, скановану копію договору поруки № 128_097/2 від 19 грудня 2013, які зберігаюся на електронних носіях інформації банку відповідно до Тимчасового порядку надання та супроводження кредитів клієнтам роздрібного бізнесу, а також відкриття та обслуговування їх рахунків за участю підрозділів бек-офісу, затвердженого постановою правління AT «Ощадбанк» від 05 лютого 2013 № 64. На а.с 17-20 знаходиться ксерокопія кредитного договору № 128_097 від 19 грудня 2013 року на 4 аркушах, підписи сторін кредитного договору, а саме: представника банку та позичальника [PERSON] містяться як на кожній сторінці договору, так і в кінці тексту договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, відповідачем [PERSON] у відповідності до вимог\~статті 81 ЦПК України\~на спростування зазначених вище обставин доказів не надано. Окрім того, банківські виписки про рух коштів за основним боргом по кредиту та процентами, які долучені та досліджені в судовому засіданні (Т.1 а.с.51-55) отримано з автоматизованої банківської системи «БАРС Millennium» (далі\~АБС «БАРС») Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Зазначені первинні документ бухгалтерського обліку Банку, які роздруковані з електронного носія, відповідають вимогам нормативно - правових актів, які діяли на момент їх формування, та не повинні містити будь-яких інших даних, крім тих, які встановлені як обов`язкові в силу закону. Аналогічна правова позиція щодо належності як доказів документів первинного бухгалтерського обліку та інформації з регістрів бухгалтерського обліку висловлена в постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 913/758/16, від 06.02.2018 у справі № 185/9180/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог щодо предмету спору. Таким чином, оскільки відповідно до умов договорів поруки № 128_097/01 від 19.12.2013 та № 128_097/02 від 19.12.2013 року поручителі зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителів, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Одночасно з відповідачів у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) гривня в рівних частках, по 640, 33 (шістсот сорок грн. 33 коп.) гривень з кожного. На підставі ст. ст. 526, 530, 533, 536, 610-612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial