Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

21 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати з моменту прийняття рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока», оформленні протоколом № 27 від 17 вересня 2018 року. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилаються на наступне, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 15 липня 2016 року зареєстровано ОСББ «Русанівська затока» за місцем знаходженням по [ADDRESS] . Правовідносини, що існують на даний час між позивачем та відповідачем є предметом регулювання спеціального у сфері функціонування об`єднань власників жилих та нежилих приміщень законодавчого акта, а саме Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також статуту відповідача, затвердженого загальними зборами співвласників відповідача 10.11.2016 року. Перший склад правління відповідача затверджено рішенням установчих зборів відповідача від 27 червня 2016 року, а саме: обрано 9 членів правління відповідача у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] На загальних зборах відповідача, що проводилися у 2017 році питання обрання чи переобрання членів правління відповідача не розглядалося. Наступний склад правління відповідача із 9 членів затверджено рішенням загальних зборів від 07 лютого 2019 року у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п. 13.1 розділу ІІІ Статуту, провадження правління у складі затвердженого рішенням установчих зборів відповідача 27 червня 2016 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] закінчилися через два роки після обрання відповідних членів - 27 червня 2018 року. Не зважаючи на закінчення повноважень, правління відповідача у названому складі на засіданні його членів 17 вересня 2018 року. Виходячи в цього рішення правління від 17 вересня 2018 року є незаконним, оскільки прийнято нелегітимним складом правління відповідача, повноваження якого, враховуючи п. 13.1 розділу ІІІ Статуту, закінчилися 27 червня 2018 року та не має правового значення, оскільки зумовлює правових наслідків. У зв`язку з цим, також необхідно проаналізувати вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., що стосуються Рішення правління від 27 вересня 2018 року. Тому незаконність рішення правління має правових наслідком скасування реєстраційної дії на підставі якого вона вчинялася з анулювання відповідного запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Третя особа для засвідчення 19 вересня 2018 року підписів на протоколі № 27 від 17 вересня 2018 року, а також для здійснення 21 вересня 2018 року реєстраційної дії за № 10671070004024577 зобов`язана була перевірити Статут у частині, що стосується порядку та функціонування правління Відповідача та голови правління відповідача. 31 травня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 12 липня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованої кореспонденції. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 385Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.05.2004 року серії САА № 782321. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (ст.2 Закону). Особливості державної реєстрації ОСББ визначені Законом N 2866-III. Статтею 1цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Згідно із частиною четвертою статті 4 цього Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання (частина третя згаданої статті). Об`єднання є юридичною особою, яка створюється відповідно до закону. Так, відповідно до статті 4 наведеного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. У відповідності до статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори його членів, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться згідно з вимогами статуту об`єднання. Загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше половини членів об`єднання. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх членів об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту тощо. 01 липня 2015 року набув чинності Закон України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, яким, серед іншого, були внесені зміни і доповнення до Закону України « Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-ІП. Вказаними законами суттєво змінені правові та організаційні засади створення та функціонування об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку - зокрема і в частині порядку скликання зборів співвласників багатоквартирного будинку, їх проведення та прийняття рішень щодо управління багатоквартирним будинком. При цьому частиною 3 статті 13 "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» установлено, « що статути об`єднань співвласників багатоквартирного будинку, затверджені до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону». Згідно із Законом N 417-VIII від 14.05.2015, статтю 10 було доповнено новими положеннями (частинами 12 та 13), відповідно до яких рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної .площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо). Якщо одна особа є власником квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо), рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників усіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо). Згідно ст. 14 Закону, співвласник має, серед іншого, право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання. Загальні збори проводяться і скликаються в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока», зареєстровано 15.07.2016 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правовідносини, що існують на даний час між позивачем та відповідачем є предметом регулювання спеціального у сфері функціонування об`єднань власників жилих та нежилих приміщень законодавчого акта, а саме Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також статуту відповідача, затвердженого загальними зборами співвласників відповідача 10.11.2016 року. Згідно Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока», об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», діє відповідно зазначеного закону, чинного законодавства України та Статуту, та згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано в установленому законодавством України порядку Відповідно до п. 1 розділу ІІ Статуту, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та виконання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Статуту, органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Статуту, вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Статуту, до виключної компетенції загальних зборів співвласників належать: затвердження Статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладання) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує 25 000 грн., а також договорів, предметом яких є папери, майнові права спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору управителем, прийняття рішень про передачу функцій з управління спільним майном будинку повністю або частково асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або учасників ц товариствах. Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Статуту, за рішенням загальних зборів можуть бути обрані представники від об`єднання, який зборами надаються відповідні повноваження щодо оперативного вирішення нагальних питань шляхом скликання зборів представників. Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Статуту, виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльність об`єднання та має право прийняти рішення з питань діяльності об`єднання, визначних цим Статутом. Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Статуту, порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюється статутом. Загальні збори своїм рішенням вправі і будь-який час припинити повноваження правління чи окремих його членів. У разі смерті члена правління, визнання його померлим, безвісно відсутнім або недієздатним повноваження такого члена правління припиняються. Відповідно до п. 13.1 розділу ІІІ Статуту, членами правління об`єднання можуть бути обрані співвласники будинку та особи першого ступеня спорідненості співвласників (дружина, чоловік, батьки, діти), які мають повну цивільну дієздатність. Загальна кількість членів правління дорівнює 9 особам. Члени правління обираються установами та загальними зборами з числа осіб, які мають обрані та були запропоновані в члени правління або виявили бажання ними стати. Член правління обирається терміном на 1 календарний рік з дня обрання. Якщо за вказаний період член правління не був відкликаний, термін дії його повноважень автоматично прожовується ще на один рік. Автоматичне подовження повноважень члена правління можливе лише на один раз. Після закінчення терміну перебування у статуті члена правління, подальше набуття цього статуту можливе лише за умови обрання (перегорання) на загальних зборах. Згідно з протоколом № 27 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока» від 17 вересня 2018 року присутні члени правління: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виходячи із положення ст. 15 Статуту ОСББ «Русанівська Затока» вказаної кількості членів Правління достатньо для правомочності проведення засідання, та прийняття рішення. Згідно порядку денного загальних зборів, на обговорення та голосування були поставлені наступні питання: питання № 1. Звільнення [PERSON] від виконання обов`язків Голови Правління ОСББ «Русанівська затока» з огляду на виявлені конфлікту особисті інтересів [PERSON] та інтересів ОСББ в цілому, що проявляється у її відмові виконувати рішення Правління від 05 вересня 2018 року, яким передбачено в цьому році здійснювати проект «модернізації і заміна внутрішнього будинкових інженерних мереж», а реалізацію проекту «теплоізоляція та капітальний ремонт даху» відкласти на наступний рік із-за нестачі коштів на неналежне та якісне виконання обох проектів одразу. За підсумками голосування: «за» 7, «проти» 0, рішення було прийняте. По питанню № 2. Обрання Голови Правління ОСББ «Русанівська Затока» і його заступника. За підсумками голосування: «за» 7, «проти» 0, рішення було прийняте. По питанню № 3. Обрання комісії з членів Правління ОСББ «Русанівська Затока» по прийому - передачі справ від звільненого до новообраного Голови Правління Об`єднання. За підсумками голосування: «за» 7, «проти» 0, рішення було прийняте. Відповідно до п. 15 розділу ІІІ Статуту, засідання правління проводяться не менш ніж один раз а три місяці, якщо інше не визначено рішенням загальних зборів і є правомочними, якщо на ньому присутні 2/3 члена правління. Кожен член правління має на засіданні правління один голос та не має права передоручати своє право брати участь у засіданнях та головувати іншим особам. Рішення правління приймається більшістю голосів від загальної кількості членів правління, якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів об`єднання. Засідання правління скликається його головою або не менш як третиною членів правління якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів об`єднання. Веде засідання правління голова правління, а в разі відсутності голови - його заступник, разі відсутності голови правління та його заступника, засідання правління веде один із членів правління, обраний головуючим простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів правління. Рішення правління викладаються в протоколі засідання правління із зазначенням кожного членів правління результату свого голосування («за» або «проти»), засвідченого власноручним підписом. Оцінюючи доводи позивача, позивачкою не наведено підстав для висновку про те, що внаслідок прийняття загальними зборам ОСББ рішення від 17 вересня 2018 року її права були порушені. В той же час суд зауважує, що у відповідності до принципу диспозитивності цивільного судочинства позивач самостійно обрає спосіб захисту порушеного права, а суд у свою чергу позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог та застосувати інший спосіб захисту права ніж той, про який просив позивач. Також позивачем не доведено того, що рішення правління були ініційовані та проведені з порушенням положень чинного законодавства та Статуту ОСББ, а підрахунок голосів здійснений невірно. Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що [PERSON] оспорює рішення правління, саме на позивача відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України покладається обов`язок обґрунтування та доказування не лише порушень вимог закону, на які він посилається, а тієї обставини, що оспорювані збори та оспорюване рішення порушують його право або цивільний інтерес. Однак позовна заява не містить посилань та те, яке ж право чи цивільний інтерес позивача, як фізичної особи, порушені проведенням загальних зборів. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення правління ОСББ «Русанівська Затока» від 17 вересня 2018 року Щодо тверджень позивача щодо порушення Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною процедури завірення підписів на протоколі № 27 від 17 вересня 2018 року суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», відмова у державній реєстрації . Підстави для відмови у державній реєстрації: документи подано особою, яка не має на це повноважень; у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії; у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення про арешт корпоративних прав - у разі державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи; заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, подано щодо засновника (учасника), який на момент подання заяви внесений до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці, крім випадку збільшення розміру такої частки; документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації; не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку; документи суперечать вимогам Конституції та законів України; документи суперечать статуту громадського формування; порушено встановлений законом порядок створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи; невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону; щодо засновника (учасника) юридичної особи, що створюється, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, у Єдиному державному реєстрі міститься запис про судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; щодо юридичної особи, стосовно якої в Єдиному державному реєстрі міститься запис про судове рішення щодо визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу, визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи, якщо таке рішення або його частину визнано недійсними, зміни до установчих документів юридичної особи є підставою для проведення реєстраційних дій; документи для державної реєстрації припинення юридичної особи подані: раніше строку, встановленого цим Законом; щодо юридичної особи, що припиняється в результаті її ліквідації та є засновником (учасником) інших юридичних осіб та/або має не закриті відокремлені підрозділи, та/або є засновником третейського суду; в Єдиному державному реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію юридичної особи, утвореної шляхом реорганізації в результаті злиття, приєднання або поділу; щодо акціонерного товариства, стосовно якого надійшли відомості про наявність нескасованої реєстрації випуску акцій; щодо юридичної особи - емітента цінних паперів, стосовно якого надійшли відомості про наявність нескасованих випусків цінних паперів; щодо юридичної особи, що ліквідується, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім банків, стосовно яких процедура ліквідації здійснюється відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; щодо юридичної особи, що реорганізується, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відсутні відомості про узгодження плану реорганізації юридичної особи; щодо юридичної особи, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування; щодо юридичної особи, що припиняється в результаті ліквідації, стосовно якої надійшли відомості про відкрите виконавче провадження; щодо юридичної особи, стосовно якої відкрито провадження у справі про банкрутство; статут товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю поданий зі змінами, прийнятими без врахування голосів, які припадають на частку померлого учасника товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», підстави для відмови у державній реєстрації фізичної особи - підприємця: документи подано особою, яка не має на це повноважень; у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони у проведенні реєстраційної дії; не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку; документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації; наявні обмеження на зайняття підприємницькою діяльністю, встановлені законом; наявність в Єдиному державному реєстрі запису, що фізична особа вже зареєстрована як фізична особа - підприємець; подані документи суперечать вимогам законів України. Повідомлення про відмову у проведенні державної реєстрації повинно містити посилання на конкретну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, а також повинно бути зазначено, який саме пункт чи стаття поданого заявником документа (статуту, протоколу тощо) не відповідає нормам законодавства. Відмова у державній реєстрації з підстав, не передбачених цією статтею, а також відмова у державній реєстрації (легалізації) професійної спілки, її організації або об`єднання не допускається. Відмова у державній реєстрації здійснюється протягом 24 годин після надходження документів, поданих для державної реєстрації, крім вихідних та святкових днів. Відмова у державній реєстрації громадських формувань здійснюється у строки, встановлені статтею 26 цього Закону. Повідомлення про відмову у державній реєстрації із зазначенням виключного переліку підстав для відмови та рішення суб`єкта державної реєстрації про відмову у державній реєстрації розміщуються на порталі електронних сервісів у день відмови у державній реєстрації. У разі відмови у державній реєстрації документи, подані для державної реєстрації (крім документа про сплату адміністративного збору), повертаються (видаються, надсилаються поштовим відправленням) заявнику не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від заявника заяви про їх повернення. Після усунення причин, що були підставою для відмови у державній реєстрації, заявник може повторно подати документи для державної реєстрації. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не заявлялася вимога щодо визнання дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни протиправними та скасування засвідчено справжність підписів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна про визнання незаконним та скасування з моменту прийняття рішень правління від 17 вересня 2018 року повністю, оформлених протоколом №27 від 17 вересня 2018 року є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (Стаття 133 ЦПК України) Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Крім того, відповідно до положень ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Як убачається з матеріалів цивільної справи, представництво інтересів позивача по справі здійснював Адвокатське об`єднання «ЮСТІС», на підтвердження повноважень представника надано Договір05/04-1 про надання правничої допомоги від 05 квітня 2019 року, Додатковий договір №2 до договору про надання правничої допомоги від 05 квітня 2019 року №05/04-1, АКТ наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 05 квітня 2019 року №05/04-1. Обґрунтовуючи суму гонорара за надання правової допомоги, представником позивача долучено до справи АКТ наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 05 квітня 2019 року №05/04-1, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ЮТІС». Як роз`яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. В той же час, матеріали справи не містять доказів, які мали підтвердити фактично понесені позивачем витрати на правову допомогу, тобто сам факт сплати на користь адвоката суми гонорару, який визначений в АКТ наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 05 квітня 2019 року №05/04-1, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ЮТІС», що є головною умовою для вирішення даного питання і стягнення понесених витрат. Суд враховує, що виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК, якою встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. За встановлених обставин, оскільки оплата за надання правничої допомоги не підтверджено належними доказами, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed