Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

04 вересня 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON], в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 32290,45 гривень, одноразову грошову допомогу у розмірі 7208,00 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 109201,20 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена у звязку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначені виплати(а.с.3-11). Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не прибула, доручила свої інтереси представляти представнику за довіреністю [PERSON]В.(а.с.46). Представник позивача [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив задовльнити позовні вимоги та стягнути з відповідача зазначені суми(а.с.87). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі(а.с.52 зворот); представником надано відзив на позовну заяву (а.с.54-97), в якому позовні вимоги не визнав, посилався на те, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м. Донецьку, м. Луганську, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної) до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю; нарахування заробітної плати та інших виплат працівникам є неможливим, зважаючи на те, що воно проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелю обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась; за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 [PERSON]І нарахована заборгованість по заробітній платі в розмірі 2375,13 грн., яка позивачем отримана у касі Дирекції м. Лиман; висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, в тому числі, м. Луганськ, м. Донецьк та зробила висновки щодо відсутності вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обовязків передбачених законодавством України про працю. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці БТ-ІІ № 2638109 [PERSON] перебувала у трудових відносинах на різних посадах в «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП «Донецька залізниця» починаючи з 16.11.2009 (а.с.17-22). Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-IV,\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, та наказу № 1/0С від 18.07.2016; з позивачкою продовжені трудові відносини на посаді економіста 1 категорії ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»(а.с.21-22). Наказом (розпорядженням) № 1187-ОС від 17 липня 2017 року, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із скороченням штату, [PERSON] звільнено. Наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В наказі зазначено, що [PERSON] має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку; компенсацію за 14 днів відпустки (а.с.27). Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за березень-липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): березень 2690,07 грн.+ 2375,13 грн. аванс, квітень 2017 року- 3207,21 грн., травень 2017 року- 3207,21 грн., червень 2017 року- 3207,21 грн., липень 2017 року 11246,08 грн.(з урахуванням компенсації за 14 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні)(а.с. 30-34). В розрахункових листах міститься інформація про оплату за час простою. Зазначені довідки підписані головним бухгалтером ВП «Луганське БМЕУ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», [PERSON] Крім того позивачем надана копія табелю обліку використання робочого часу, згідно з яким за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано -12 днів, квітень-липень 2017 року -0(а.с.36-45). Зазначені копії табелю підписані керівником структурного підрозділу, працівником кадрової служби, головним бухгалтером ВП «Луганське БМЕУ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Посилання представника відповідача у відгуку на позовну заяву про виплату [PERSON] за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 заборгованості по заробітній платі в розмірі 2375,13 грн., документально підтверджено(довідка та копія до додатку № 3 відомості на виплату грошей № 545 (а.с.56-57). Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 02.09.2015 за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21.10.2015 в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,\~та є регіональною філією даного товариства. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ПАТ\~«Українська залізниця»\~є належним відповідачем у справі. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~ Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України від 02.09.2014№ 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. Тому посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, повязані з виплатами, встановленими\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні. На підставі ст. 89 \~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 \~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, звільнено позивача 17.07.2017. Ухвалою суду від 10.10.2018 було витребувано з Бахмутсько-Лиманського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-7 (а.с.83-84). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивачці(код 40150216) за березень 2017 року становить 6747,14 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с.91-92). Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачкою, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року (6747,14 грн., а.с.30) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України. Згідно розрахунку заробітної плати за березень- липень 2017 року позивачці нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.30-34). Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.\~115,116\~КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідач належними та допустимими доказами\~не спростував відомості, наведені у вказаних документах, наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Крім того, суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження заборгованості по заробітній платі підписані уповноваженими особами, підписи яких скріплені печаткою підприємства. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем частково підтверджена наявність заборгованості з виплати заробітної плати березень 2690,07 грн.( з врахуванням виплаченої суми у вигляді авансу у розмірі 2375,13 грн.), квітень 2017 року- 3207,21 грн., травень 2017 року- 3207,21 грн., червень 2017 року- 3207,21 грн., липень 2017 року 11246,08 грн.(з урахуванням компенсації за 14 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні. Всього 23557,78 грн. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки(а.с.30-34). Оскільки вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі заявлені на суму 39498,45 грн., з яких 7208,00 грн. сума одноразової грошової допомоги при звільненні, за розрахунками суду ця сума складає 23557,78 грн., таким чином в цій частини позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. До суду відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст.\~47,\~83,\~115\~і\~116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обовязків. Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що\~унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст.\~47,\~83,\~115\~і\~116 КЗпП України\~спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Суд приймає як доказ Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає. А тому, позовні вимоги, передбачені\~статтею 117 КЗпПУ, які передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.\~Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2018\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1762 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору в частини позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітної плати на підставі п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 420,34грн. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141\~ЦПК України суд вважає за необхідне, у зв'язку з частковим задоволенням позову, залишити витрати позивача по оплаті судового збору в частині заявлених вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за її рахунок (а.с.2а). На підставі викладеного,

Outcome: partial