Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

20.02.2017 р. до суду звернулися з позовом АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, в якому зазначають, що 05.07.2013 р. між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з проблемними активами філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" Захаревич А.М. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору банк зобов`язався продати, а [PERSON] зобов`язався купити та оплатити вартість транспортного засобу. Право продавця на продаж товару підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі №136/31-13 від 25.02.2013 року. Відповідно до п.2.1 Договору предметом даного договору є транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21134, легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, зеленого кольору, кузов/рама [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Факт оплати [PERSON] вартості транспортного засобу підтверджується квитанцією №40337640 від 05.07.2013 року на суму 25100 грн. у якій в графі "Призначення платежу" наведено: за реалізоване майно по кредиту [PERSON] дог.№8948 від 09.11.2011 р. від [PERSON] . Однак транспортний засіб відповідач [PERSON] [PERSON] не передав. Разом з тим, 20.07.2013 р. транспортний засіб було продано Банком за безпосередньої участі [PERSON] через ПП "ВТП "Гермес" [PERSON] згідно довідки рахунку серія ААВ № [NUMBER] . Кошти від [PERSON] чи/або [PERSON] до Банку за придбаний транспортний засіб не надходили. 12 липня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у цивільній справі №127/6622/16 за позовом [PERSON] до Банку, за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків. Зазначеним рішенням частково задоволено позов та стягнуто з Банку на користь [PERSON] суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 р. в розмірі 25100 грн та 279,46 грн. судового збору. Також зазначають, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року у справі №127/20336/15 за позовом [PERSON] до ПАТ "Державний ощадний банк України", [PERSON] про визнання права власності, зобов`язання вчинити дії встановлено, що фактично автомобіль [PERSON] не передавався. Зазначене рішення суду набрало законної сили 01.03.2016 року. Згідно бази даних АСІД "ДАІ-2000" УДАІ УМВС України та Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 11.12.2015 року власником транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21134, легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, зеленого кольору, кузов/рама [NUMBER] , двигун № [NUMBER] є [PERSON] . 10.10.2016 р. Банк отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 р. для виконання, винесену на підставі виконавчого листа №127/6622/16 від 21.09.2016 р. виданого Вінницьким міським судом Вінницької області. 12.10.2016 р. на виконання вищезазначеного рішення Банк сплатив [PERSON] через рахунок Печерського ВДВС м.Києва 25397,46 грн, з яких 25100 грн сума попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 р. та 279,46 грн. судового збору, крім цього Банком сплаченого 2537,95 грн. виконавчого збору. В позові вказують, що відповідач [PERSON] відповідно до наказу №199-К від 21.05.2009 року працював начальником відділу по роботі з проблемними активами філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" по 22.06.2015 року (звільнений за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України наказ №400-к). Відповідно до покладених на відповідача трудових обов`язків він забезпечував реалізацію заставного майна з метою погашення проблемної заборгованості. Тому вважають, що [PERSON] своїми протиправними діями заподіяв позивачу шкоду в розмірі 27917,41 грн., яку в добровільному прядку відшкодовувати відмовляється і змушені звернутися до суду з вказаним позовом. 26.12.2017 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій вказують, що рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 липня 2016 року у цивільній справі №127/6622/16 за позовом [PERSON] до Банку, за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків скасовано і направлено на новий розгляд. Так, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2017 р. у справі №127/6622/16 позов [PERSON] до ПАТ "Державний ощадний банк України", треті особи [PERSON] , [PERSON] задоволено і з Банку на користь [PERSON] стягнуто суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05.07.2013 р. в розмірі 25100 грн., проценти за користування грошовими коштами в період з 06.07.2013 р. і до 01.10.2016 р. в розмірі 14468 грн., витрати на оплату судового збору в розміір 1191, 20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. Дане рішення набрало законної сили і звернуто до виконання, сума щодо стягнення попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу в розмірі 25100 грн. не пред`являлась. Відповідно до платіжних доручень №146186116 від 13.12.2017 р. та №146257654 від 14.12.2017 р. Банк сплатив за виконавчими провадженнями №55362119 на рахунок Печерського районного ВДВС м.Київ 23925,12 грн та 151 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Враховуючи вищевикладане, вважають за необхідне збільшити позовні вимоги і стягнути з відповідача [PERSON] 51893,53 грн. матеріальної шкоди. Представник позивача Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" Сироватська О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав наведених в заяві. Суду пояснила, що Банком згідно рішення суду на користь [PERSON] сплачено 51893,53 грн. матеріальної шкоди, яка була спричиненна внаслідок неправомірних дій відповідачем [PERSON] . Дану шкоду відповідач в добровільному порядку відшкодувати відмовляється. Тому просять позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден відшкодувати завдану позивачу шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати. Представник відповідача [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що його довіритель працюючи у позивача допустив порушення трудового законодавства і відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2017 р. було встановлено розмір спричиненої ним шкоди. Зазначає, що відповідно до о ч.1 ст. 132 КЗпП України, відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Тому не заперечує проти часткового задоволення позову і щодо стягнення з його довірителя матеріальної шкоди в розмірі 8807,13 гривень. На підтвердження зазначеного позову позивачем надано наступні докази, які суд оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Так, відповідно до наказу №199-К від 21.05.2009 року (а.с.7) відповідач [PERSON] , працював у позивача виконуючим обов`язки заступника начальника управління - начальником відділу по роботі з проблемними активами філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк". Відповідно до посадової інструкції (а.с.8) передбачено трудові обов`язки відповідача на займаній посаді. Наказом №400-К від 19.06.2015 р. (а.с.10) [PERSON] звільнений з посади за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Останнім робочим днем вважати 22 червня 2015 року. Відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 45 календарних днів. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6622/16 від 12 липня 2016 року (а.с.14-16) позов [PERSON] до ПАТ "Державний ощадний банк України", за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків задоволено частково та стягнуто з Банку на користь [PERSON] суму попередньої оплати за договором купілві-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 р. в розмірі 25100 грн та 279,46 грн. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.08.2016 року (а.с.17-19) рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6622/16 від 12 липня 2016 року залишено без змін. Постановою серії ВП №52538201 від 05.10.2016 р. (а.с.20) відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №127/6622/16 від 21.09.2016 р. виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з позивача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 25379,46 грн, яка відповідно до копії платіжного доручення від 12.10.2016 року (а.с.21) була повністю перерахована на рахунок [PERSON] . Відповідно до листа за №19-11/3272 від 28.11.2016 р. (а.с.22) позивач повідомляв відповідача про виконане рішення суду, завдані збитки склали 27917,41 грн. [PERSON] було запропоновано відшкодувати Банку завдані збитки в вищевказаному розмірі на протязі 5 календарних днів з дати отримання листа. Відповідно до довідки слідчого ВПП ГУНП у Вінницькій області Цегельнюка Є.О. за №2117/200/17 від 02.02.2017 р. (а.с.23) встановлено, що заява позивача про кримінальне правопорушення, а саме щодо неправомірних дій зі сторони їхнього працівника [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , який працюючи на посаді начальника відділу по роботі з проблемними активами, здійснив підробку документів, 20.01.2017 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №12017020010000227 за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 358 КК України, розпочато досудове розслідування. Довідкою за №91 від 14.02.2017 р. (а.с.24) зазначений розмір заробітної плати відповідача [PERSON] за період травень-червень 2015 р. Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України від 22.02.2017 року (а.с.77-79) рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6622/16 від 12 липня 2016 року та Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12.08.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року (а.с.108-111) позов задоволено повністю і з позивача на користь [PERSON] стягнуто суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05.07.2013 р. в розмірі 25100 грн., проценти за користування грошовими коштами в період з 06.07.2013 р. і до 01.10.2016 р. в розмірі 14468 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1191,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., яке відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 15.11.2017 року (а.с.112-116) залишено без змін. Із розрахункового листа заробітної плати за червень 2015 р. [PERSON] (а.с.228) встановлено, що йому нараховано заробітна плата в сумі 24674,53 грн. із яких 10625,08 грн. компенсація за невикористану відпустку і 10625,08 грн. нарахована заробітна. Також із заробітної плати за липень 2015 р. [PERSON] (а.с.229) встановлено, що у нараховану заробітну плату входить допомога у звязку з тимчасовою втратою непрацездатності та оплата листків непрацездатності. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи законних інтересів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Під час розгляду цивільної справи № 6-229цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно якої роз`яснив, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Абзацом 1 пункту 7 постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК (йдеться про статтю ЦПК у ред. 2004 р.). На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Як встановлено судом і підтверджено стороною відповідача в судовому засіданні [PERSON] дійсно працював працював у позивача виконуючим обов`язки заступника начальника управління - начальником відділу по роботі з проблемними активами філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк". 05.07.2013 року [PERSON] від імені позивача укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, отримано кошти за проданий автомобіль проте у власність покупця не був переданий. Тобто своїми протиправними діями, відповідач порушив трудові обов`язки передбачені посадовою інструкцією і завдав позивачу майнової шкоди, яка була визначена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року в розмірі 51893,53 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкода завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що суду не надано доказів того, що відносно відповідача [PERSON] порушено кримінальне провадження або його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Надана суду стороною позивача довідка слідчого ВПП ГУНП у Вінницькій області Цегельнюка Є.О. за №2117/200/17 від 02.02.2017 р. (а.с.23) не може братися до уваги як доказ порушення кримінального правопорушення №12017020010000227 за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 358 КК України відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 358 КК України, оскільки відповідно до довідки Вишенського відділення Вінницького відділення поліції у Вінницькій області за №3919/231-19 від 29.07.2019 р. (а.с.230) по вказаному провадженні триває досудове слідство і про підозру нікому не повідомлено. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає необхідним в даному вирішенні спору застосувати норму ч.1 ст. 132 КЗпП України, відповідно до положень якої, відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. При визначенні середнього місячного заробітку суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 р. №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати і враховує, що заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. Так, при обчисленні середньої заробітної плати відповідача [PERSON] суд враховує надані позивачем розрахункові листи заробітної плати за червень 2015 р. [PERSON] та довідку про доходи за січень-червень 2015 р. і встановлює, що її розмір складає 8807,13 грн. (10625,08 грн. заробітна плата за червень 2015 р.+6989,17 грн. заробітна плата за травень 2015 р. : 2 = 8807,13). Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що позивачем відшкодовано збитки завдані [PERSON] , які встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року в розмірі 51893,53 грн. за невиконання умов договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 р., в зв`язку з порушенням трудових обов`язків їх працівника, відповідача по справі [PERSON] , однак такий розмір шкоди у кримінальному порядку відносно нього не встановлений, а тому стягнення у повному розмірі чинним законодавством не передбачено. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і вважає необхідним стягнути з відповідача шкоду в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 8807,13 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо відшкодування судового збору.

Outcome: partial