Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду первісно із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастр), в якому вказувала про наступне порушення свого права власності на землю. Вона є власником земельної ділянки, площею 2,0 га, кадастровий номер 4823381700:07:000:0813 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, на підтвердження чого їй було оформлено та видано 15 жовтня 2009 року державний акт серії ЯЖ № 866666 . Після того як набрав чинності Закону України "Про державний земельний кадастр" вона звернулася у серпні 2018 року до Вітовського районного відділу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області для внесення відомостей відносно її ділянки до Державного земельного кадастру. Однак рішенням цього реєстратора від 06 серпня 2018 року їй було відмовлено у вчиненні такої дії, так як на місці її ділянки знаходяться дві інші ділянки з кадастровими номерами: 4823381700:07:000:1012 та 4823381700:07:000:1013 , які, як потім вона з`ясувала, були виділені для такої ж мети у власність громадянам [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на те, що правомірно, раніше за [PERSON] та [PERSON] , набула право власності на земельну ділянку, тому набуття іншими громадянами права власності на ту ж ділянку є незаконним, тому просила: - визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру № 14-4146/14-16-СГ від 11 травня 2016 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; - визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру № 14-6238/14-17-СГ від 15 травня 2017 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; - визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру № 3753/0/14-18-СГ від 13 червня 2018 року про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки кадастровий номеру; - визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру № 4252/0/14-18-СГ від 03 липня 2018 року про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність кадастровий номер. Ухвалою суду від 02 липня 2018 року провадження в справі було відкрито в загальному порядку. 21 листопада 2018 року відповідач - ГУ Держгеокадастру подало до суду відзив на позов, в якому просило відмовити в його задоволенні позову, оскільки громадяни [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельні ділянки у спосіб незаборонений законом, тому підстав для позбавлення її цього права відсутні. 30 листопада 2018 року представником позивачки було подано відповідь на відзив, згідно якого вона наполягала на задоволенні позову з тих же підстав, що й були зазначені в позовній заяві. Під час підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 04 лютого 2019 року було задоволено клопотання представника позивачки і витребувано докази, які мають значення для справи: копії оскаржуваних наказів, а також документи про передачу земельних ділянок в [PERSON] та [PERSON] 12 березня 2019 року представником позивачки було подано уточнену позовну заяву, в якій вона, не змінюючи основних вимог та їх обґрунтування на захист свого права власності, висунула також вимоги і до [PERSON] та [PERSON] Одночасно з поданням уточненої позовної заяви подала заяву про залучення до участі в справі в якості співвідповідачів цих осіб. Ухвалою суду від 12 березня 2019 року дані заяви були задоволені. Далі, 24 квітня 2019 року ухвалою суду було завершено проведення підготовчого судового засідання. В судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити; від відповідача [PERSON] теж надійшли заяви з проханням розглядати справу без його участі; а від відповідача [PERSON] та представника ГУ Держгеокадастру заяв не надійшло. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін дослідивши письмові докази та матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступних підстав. Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації № 70-р від 10 лютого 2005 року було надано громадянам, в тому числі і [PERSON] , дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства і надано дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельних ділянок площею 2,0 га кожна. В 2008 році приватний підприємець [PERSON] виготовив позивачці проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, площею 2,0 га, кадастровий номер 4823381700:07:000:0813 . Також цим же підприємством було розроблено технічну документацію із землеустрою. На обкладинці проекту землеустрою земельної ділянки мається відмітка Миколаївської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про прийняття обмінного фалу 17 листопада 2008 року. Тобто про те, що дані щодо земельної ділянки з цим кадастровим номером внесено до державного реєстру земель. Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 144-р від 18 лютого 2009 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачці було затверджено і цим же розпорядженням їй передано ділянку, площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього розпорядження, 15 жовтня 2009 року, їй було видано державний акт серії ЯЖ № 866866 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4823381700:07:000:0813 . 01 січня 2013 року набув чинності Закону України про державний земельний кадастр», відповідно ст. 1 якого Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; а державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. 03 серпня 2018 року позивачка звернулася до Державного кадастрового реєстратора - відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її земельної ділянки. Втім, 06 серпня 2018 року рішенням № РВ-4800425562018 реєстратора їй було відмовлено у внесенні відомостей, оскільки в межах її земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, знаходяться інші земельні ділянки: перетин з ділянкою кадастровий номер 4823381700:07:000:1013 на 13,6849 % та з ділянкою кадастровий номер 4823381700:07:000:1012 на 12,6509 %. Так, було встановлено, що в 2016 та 2017 році громадяни [PERSON] та [PERSON] звернулися до ГУ Держгеокадастру із заявами про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Наказами ГУ Держгеокадастру № 14-6238/14-17-СГ від 15 травня 2017 року та № 14-4146/14-16-СГ від 11 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] відповідно були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок кожному у власність, які розташовувалися в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, площею 2,000 га кожна, для ведення особистого селянського господарства. В 2017 році державним підприємством «Земельний кадастровий центр» їм були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (кожному окремо): [PERSON] - площею 1,9986 га та [PERSON] - площею 1,7515 га, в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства. Далі, наказом ГУ Держгеокадастру № 4252/0/14-18-СГ від 03 липня 2018 року затверджено проект землеустрою земельної ділянки з передачею у власність [PERSON] , площею 1,9986 га, кадастровий номер 4823381700:07:000:1013 , для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. А наказом ГУ Держгеокадастру № 3753/0/14-18-СГ від 13 червня 2018 року затверджено проект землеустрою земельної ділянки з передачею у власність [PERSON] , площею 1,7515 га, кадастровий номер 4823381700:07:000:1012 , для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Порівнянням графічного зображення земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] та ділянки [PERSON] , а також з врахуванням рішення реєстратора про відмову позивачці у внесенні відомостей до земельного кадастру, суд вбачає, що земельні ділянки відповідачів дійсно накладуються на земельну ділянку позивачки [PERSON] Слід відмітити, що згідно з Постановою Верховної ради України №1377-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський, селище Коларівка цього району на селище Каравелове, а розпорядженням голови районної державної адміністрації від 06.06.2016 № 202-р "Про перейменування Жовтневої районної державної адміністрації у Вітовську районну державну адміністрацію" Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області перейменована у Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області. Відповідно до положень статті 41 Конституції України. кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно положень до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 1 статті 155 ЗК України установлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З досліджених доказів встановлено, що позивачці було передано у власність земельну ділянку в порядку, передбаченому законом. Вона набула право власності на неї із законних підстав і не здійснила жодних дій щодо її відчуження, право власності на неї не втратила, ділянка у неї не вилучалася, принаймні суду не надано доказів протилежного і докази, надані позивачкою на підтвердження наявності у неї права власності на вказану земельну ділянку, не спростовані. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що дозвіл на розробку та сама виготовлена технічна документація щодо виділення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] була розроблена на земельну ділянки з кадастровими номерами 4823381700:07:000:1012 , 4823381700:07:000:1013 , частина з яких вже була передана у власність позивачці, тому така технічна документація виготовлена з порушенням вимог закону. Згідно ст. 118 ЗК України, ч. 7 - відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 8. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Переданою у власність може бути вільна земельна ділянка, а у разі наявності на дану земельну ділянку прав у іншої особи, така земельна ділянка може бути передана іншій особі лише після її вилучення у порядку, встановленому законом. Таким чином, слід дійти висновку, що оскільки земельна ділянка, яка була передана у власність позивачці, у неї не вилучалася і не була вільною при вирішенні питання про її передачу іншим особам - відповідачам [PERSON] та [PERSON] , то це є порушенням вимог земельного законодавства державним органом, до повноважень якого було віднесено вирішення вказаного питання станом на день прийняття оскаржуваних рішень. Дана обставина також є суттєвим порушенням прав позивачки як власниці земельної ділянки. При таких обставина оспорювані позивачкою накази ГУ Держгеокадастру є такими, що суттєво порушили її права і повинні бути скасовані. Доводи відповідача - ГУ Держгеокадастру про те, що у нього не було підстав для відмови у видачі наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про їх затвердження, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства були відсутні виключні підстави для відмови у вчиненні відповідних дій, відхиляються судом, оскільки перебування земельної ділянки у приватній власності іншої особи позбавляє суб`єкта владних повноважень розпоряджатися такою земельною ділянкою. Згідно з положеннями ст.ст. 3 та 13 Конституції України держава та державні органи зобов`язані забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання і держава відповідає перед людиною за свою діяльність, в тому числі й за забезпечення прав і свобод людини, що є основним обов`язком держави. Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 01 червня 2016 року №2-рп/2016, держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини. За викладеного,

Outcome: approved