Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 17 квітня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали Договір Кредиту №42/03-7. Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийняте рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк". Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 32600,00 дол. США. Свої зобов'язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна операція) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання валютного контролю". Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. В статті 2 Кредитного договору визначено порядок надання та графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 04.04.2017 року має прострочену заборгованість, а саме: - сума заборгованості за кредитом 11540,22 дол. США; - сума заборгованості за відсотками 8552,91 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань 17 квітня 2007 року між Кредитором та [PERSON] укладено договір поруки №42/03-7. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі майбутнього договору. Відповідно до умов Договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів з його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Позичальнику та Поручителю було направлене повідомлення-вимоги про усунення порушення, але на дату подання позовної заяви повідомлення-вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.509, 525, 526, 549, 553, 554, 623-625 ЦК України, позивач прохає стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 20093,13 дол. США та витрати по сплаті судового збору в сумі 8173,56 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав до правовідносин в даній справі та до заявлених позовних вимог застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. В даному випадку кінцеву дату повернення кредиту можливо встановити лише з розрахунку заборгованості, згідно якої це 07.11.2011 року, що є датою проведення [PERSON] останнього платежу по даному кредиту. Позов предявлено до суду 11.04.2017 року. Отже , строк позовної давності по предявлених позивачем вимогам сплив, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, відповідно до умов договору кредитор у разі невиконання позичальником своїх зобовязань повинен протягом семи днів з дати невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою повідомити про це поручителя. Проте, хоча в матеріалах справи і мається вимога про усунення порушень, але вона датована 04.04.2017 року і при цьому відсутні докази отримання даної вимоги відповідачами, а тому вимоги позивача за договором поруки також задоволенню не підлягають. Крім цього, прохає суд за систематичну неявку позивача в судові засідання по даній справі винести окрему ухвалу на адресу позивача [PERSON] акціонерного товариства "Укрсоцбанк". Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що кредит він сплатив, а автомобіль, який був переданий в заставу по даному кредитному договору потім за участю банка було реалізовано і всі грошові кошти, отримані від реалізації, були направлені на погашення заборгованості по кредиту. Тобто, на момент предявлення даного позову до суду кредит ним повністю погашений. При цьому, дійсно останній платіж згідно з розрахунком заборгованості був ним здійснений 07.11.2011 року, а тому прохає суд застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, підтримав клопотання свого представник про винесення на адресу позивача [PERSON] акціонерного товариства "Укрсоцбанк" за неявку в судові засідання окремої ухвали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає. Заслухавши доводи представника відповідачів адвоката [PERSON], пояснення відповідача [PERSON], вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ст.530 ч.1 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він - не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 17 квітня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку"Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали Договір Кредиту №42/03-7 (а.с.7-10). Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийняте рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк". Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 32600,00 дол. США. Свої зобов'язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань 17 квітня 2007 року між Кредитором та [PERSON] укладено договір поруки №42/03-7 (а.с.14). Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі майбутнього договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] станом на 04.04.2016 року має перед ПАТ «Укрсоцбанк» прострочену заборгованість, а саме: - сума заборгованості за кредитом 11540,22 дол. США; - сума заборгованості за відсотками 8552,91 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.22-24). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на те, що умовами договору (графіком погашення кредиту) п.п.2.4-2.6 Кредитного договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки, за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником відповідно до графіку та п.п.2.4-2.6 Кредитного договору, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Вище зазначена судом правова позиція Верховного Суду України щодо застосування строків позовної давності, викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15; №6-331цс15. Як вбачається зі змісту кредитного договору (стаття 1) кредит надавався [PERSON] на споживчі потреби. Сторона відповідачів наполягали на застосування до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» строків позовної давності. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, останній платіж відповідачем було проведено 07 листопада 2011 року. Таким чином, право кредитора на своєчасне отримання чергового платежу в грудні 2011 року було порушено відповідачем, а відтак з грудня 2011 року по грудень 2014 року банк мав можливість реалізувати своє право на пред'явлення позову. При цьому, відповідно до п.3.2.3 Кредитного договору кредитор має право вимагати повернення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі, зокрема затримання Позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, суд дійшов до переконання, що в даному випадку відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених у главі 50 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на положення наведених норм, враховуючи ту обставину встановлену в судовому засіданні, що строк позовної давності до основної вимоги про стягнення заборгованості сплив, а тому суд вважає, що строк позовної давності і до додаткової вимоги за договором поруки також сплив. При цьому, відповідно до п.3.3.1 Договору поруки №42/03-7 від 17.04.2007 року кредитор зобовязаний протягом семи робочих днів від дати невиконання Позичальником зобовязання забезпеченого порукою повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобовязання та невиконаного зобовязання. В матеріалах справи маються вимоги позивача про усунення порушень від 04.04.2017 року №202/04, які як вбачається з дати їх направлення, були направлені відповідачам з порушенням строків, визначених Договором поруки, але і відсутні докази, які б підтверджували факт отримання вказаних вимог відповідачами. За таких обставин, в силу положень ч.4 ст.267 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою позивачеві у задоволенні позову, судові витрати на його користь з відповідачів не стягуються. Вирішуючи клопотання представника відповідачів про винесення на адресу позивача ПАТ «Укрсоцбанк» за неявку в судові засідання окремої ухвали, суд виходить з наступного. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судові засідання не зявлявся, проте до суду останнім були направлені заяви про розгляд справи у відсутність їх представника, з проханням розглянути справу на підставі наявних доказів та матеріалів, позовні вимоги підтримують (а.с.102, 159, 160). При цьому, судом явка позивача в порядку ст.169 ЦПК України обовязковою не визнавалась та в свою чергу дане питання також не ініціювалося стороною відповідачів. Таким чином, клопотання представника відповідачів адвоката [PERSON] про винесення на адресу позивача [PERSON] акціонерного товариства "Укрсоцбанк" за неявку в судові засідання окремої ухвали є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed