Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним\~ позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2016\~ року він уклав договір фінансового лізингу №00434 з ТОВ "Соул-Україна", предметом, якого є транспортний засіб (автобус) Рута 25 А Нова.\~ За цим договором товариство зобовязувалося придбати у свою власність та передати у його користування автобус на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак вважає, що підписаний ним договір не відповідає нормам чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору. Позивач вказав, що відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у сумі 60000 грн., що він і зробив. Після чого позивач звернувся до відповідача з метою визначення дати, часу та місця отримання ним предмету лізингу, але йому було повідомлено, що автобуса Рута 25 А Нова немає в наявності, тому він повинен сплачувати всі необхідні договором платежі і надалі. 21.06.2016 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору лізингу та прохав повернути йому авансовий платіж у розмірі 60000 грн. та банківську комісію у розмірі 300 грн. Відповіддю на даний лист відповідач не надав позивачу чіткого пояснення щодо розірвання договору лізингу. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування позивач зобовязаний сплатити на рахунок відповідача суму платежу за оформлення договору, авансового платежу та платежу за оформлення предмета лізингу. Такі умови позивач вважає несправедливими. В судове засідання представник позивача не\~ з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та у відсутності позивача та підтримання позовних вимог у повному обсяз, проти винесення заочного рішення не заперечував.\~ Представник відповідача ТОВ « СОУЛ-УКРАЇНА» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому\~ суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ТОВ "Соул-Україна" та позивачем\~ [PERSON] було укладено договір № 00434 фінансового лізингу від 13 червня\~ 2016 року. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме: автобус Рута 25 А Нова, вартість якого становить 600000, 00 грн. Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг, як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізиногодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв"язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За вимогами ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п. 4.1 Договору лізингодавець зобовязаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізину та узгодження із продавцем усіх правових аспектів із оплати продавцю предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору; авансовий платіж; різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9. 4. ст.9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобовязаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі предмета лізингу продовжено. Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою. Розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які пов"язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 відсотків від погодженої вартості предмета лізингу. На виконання умов договору 13.06.2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, про що вказано у договорі фінансового лізингу, 60000 грн., як платіж за оформлення договору, що підтверджується квитанцією від 13 червня 2016 року № ПН4365 ПАТ «Комерційний індустріальний банк». З листа ТОВ "Соул-Україна" до [PERSON] від 05 серпня 2016 року за №241, вбачається, що заява позивача від 21 липня\~ 2016 року про розірвання договору фінансового лізингу від 13 червня\~ 2016 року не містить чіткого волевиявлення щодо розірвання договору та [PERSON] запропоновано звернутися до ТОВ «Соул-Україна» із відповідною заявою про розірвання договору з чітким волевиявленням щодо його розірвання. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Крім цього, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Водночас, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, то виходячи з приписів статті 220 ЦК України, такий є нікчемним, а отже, з вказаного договору правові наслідки наступати не можуть, що відповідає вимогам частини першої статті 216 ЦК України. Відтак, відповідач зобовязаний повернути позивачеві сплачені ним на виконання оспорюваного договору грошові кошти. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Також , виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. В оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обовязків, передбачених договором та законом, звужені обов"язки лізингодавця, передбачені Законом України "Про фінансовий лізингт" та ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу №00434 від 13 червня\~ 2016 року укладений між ТОВ "СОУЛ-Україна" та [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору, в сумі 60 000 грн. Згідно з нормами ст.\~88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи наявні письмові докази , які підтверджують сплату позивачем судового збору. На підставі ст.ст.15,\~16,\~203,\~215,\~216,\~220,\~227,\~799,\~808 Цивільного кодексу України, ст.ст.4,5,34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 1,2 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та\~

Outcome: approved