Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" про стягнення заборгованості за трудовими угодами. У своєму позові позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" заборгованість за трудовою угодою № 75 від 05 травня 2016 року в розмірі 13 454, 97 грн., з яких: 10 929, 00 грн. основного боргу; 2 135, 53 грн. інфляційних втрат; 395, 00 грн. 3 % річних, а також витрати зі сплати судового збору. 10.04.2018 року, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" заборгованість за трудовою угодою № 75 від 05 травня 2016 року в розмірі 14 202, 07 грн., з яких: 10 929, 00 грн. основного боргу; 2 746, 98 грн. інфляційних втрат; 526, 09 грн. 3 % річних, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 704, 80 грн. Крім того, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" компенсацію витрат, пов'язаних з переїздом, із розрахунку 3 149, 00 грн. за одне судове засідання та 380, 97 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять, із розрахунку за одне судове засідання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що згідно умови вищевказаної трудової угоди, укладеної з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту", ним було виконано проектні роботи. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" виконанні роботи прийняло, проте передбачену договором оплату за їх виконання не здійснило. За наведених обставин [PERSON] вважає, що його право на отримання винагороди за працю порушено та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Відповідно до розпорядження 361 від 29.05.2018 року, у зв'язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п'ятирічного строку, справу за позовом про стягнення заборгованості за трудовою угодою, було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України. У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. 05.06.2018 року суддя прийняв до свого провадження вищезазначену справу та відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач не виконав своїх обов'язків перед позивачем за вказаним договором, а тому представник позивача просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги повністю та стягнути 14 202, 07 грн. суму заборгованості, судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду в сумі 704, 80 грн. та компенсацію витрат, пов'язаних з переїздом, із розрахунку 3 149, 00 грн. за одне судове засідання та 380, 97 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять, із розрахунку за одне судове засідання У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов та просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що 05 травня 2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" було укладено трудову угоду № 75 (а.с. 14-16). За умовами цієї угоди позивач взяв на себе зобов'язання виконати індивідуально визначену роботу - проектні роботи по об'єкту «Виготовлення проектно - кошторисної документації для реконструкції непарної колії перегону Бердичів-Михайленки (45 ПК5-54 ПК9); заміни стрілочних переводів новими по ст. Михайленки № 1,11, Південно - західної залізниці, з дотриманням строку виконання в період з 05.05.2016 по 31.08.2016 р.р. В свою чергу Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" було взяте на себе зобов'язання виплатити [PERSON] винагороду у розмірі 10 929, 00 грн. протягом 15 днів після підписання акту прийому передачі виконаних робіт. Позивач взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується зведеним кошторисом виконаних робіт (а.с. 17) та актом прийому передачі виконаних робіт (а.с. 18), разом з цим передбачену договором винагороду, на момент розгляду справи у суді, не отримав. Загальна заборгованість Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" перед [PERSON] за вищевказаною трудовою угодою складає (10 929, 00 грн. + 2 746, 98 грн. + 526, 09 грн.) 14 202, 07 грн. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч.1 ст. 854 ЦК України - якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Факт передачі [PERSON] Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" виконаної роботи за вищевказаними трудовими угодами та прийняття її останнім підтверджується актом виконаних робіт (а.с. 18). Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За наведених обставин суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" невиплаченої винагороди за трудовою угодою № 75 від 05 травня 2016 року в загальній сумі 14 202, 07 грн. Пунктом 6.1. трудової угоди № 75 від 05 травня 2016 року передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за угодою сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Трудова угода № 75 від 05 травня 2016 року за своїм змістом, та з урахуванням положень ст. 837 ЦК України є складним зобов'язанням, що складається з двох зобов'язань: правовідношення, в якому виконавець повинен виконати роботу, а замовник має право вимагати виконання цього обов'язку та правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Зі змісту ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. З урахуванням положень ч. 3 ст. 510 ЦК України грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій, відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора, зокрема, і трудові угоди від 05 травня 2016 року, в яких установлена винагорода у розмірі ціни робіт. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно пп. 4.2 п. 4 трудової угоди № 75 від 05 травня 2016 року, термін оплати виконаної роботи/наданих послуг, визначено сторонами, напротязі 15 календарних днів після підписання Акту прийому-передачі виконаних/робіт наданих послуг (а.с. 15). Акт прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг за трудовою угодою № 75 від 05 травня 2016 року підписано сторонами 15 серпня 2016 року, разом з цим на момент розгляду справи у суді Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" виплату винагороди за вказаним договором [PERSON] не здійснено. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В уточненій позовній заяві містяться розрахунки 3 % річних та індексу інфляції (а.с. 39-42) згідно яких, за трудовою угодою № 75 від 05 травня 2016 року загальна сума 3% річних від простроченої суми складає 526, 09 грн., інфляційне збільшення богу 2 746, 98 грн. Згідно ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, зазначені вимоги позивача в уточненій позовній заяві, а саме щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Дніпропетровського відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" компенсацію витрат, пов'язаних з переїздом, із розрахунку 3 149, 00 грн. за одне судове засідання та 380, 97 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять, із розрахунку за одне судове засідання не підлягають задоволенню через необґрунтованість та недоведеністю належними та допустимими доказами. Разом з тим, позивач не надав жодного доказу на підтвердження оплати вказаних витрат на паливо у зв'язку з переїздом в судове засідання з міста Дніпро. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78, на підтвердження факту оплати позивачу винагороди за виконані робити, відповідачем суду не надані. Оскільки суд задовольняє позов частково, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 704, 80 грн. у відшкодування витрат з оплати судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial