Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду 19.09.2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є дідусем малолітньої [PERSON], [INFO], яка практично з народження постійно проживає з ним та його сім»єю. Мати [PERSON] деякий час проживала у м. Харкові, але на протязі останніх п»яти років зв»язок з нею обірвався та місце знаходження її невідоме. Відповідно до пунктів 1,2 та 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщина, піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготувати до самостійного життя, однак [PERSON] тривалий час не виконує свої батьківські обов»язки, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні позивач - [PERSON] підтримав позовну вимогу на підставах, які в ній викладені та пояснив, що його донька, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Дитина мешкає з ним, знаходиться повністю на його утриманні, він створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Мати не цікавиться життям та станом здоров'я [PERSON]. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Лозівської міської ради, Шмадченко Н.В., яка діє за довіреністю від 04 листопада 2014 року, підтримала позовні вимоги на підставах, які викладені в позовній заяві та пояснила, що [PERSON], ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки - [PERSON] та зазначила, що [PERSON] мешкає в приватизованій чотирикімнатній квартирі на третьому поверсі п»ятиповерхового будинку. У помешканні створені відповідні житлово-побутові умови для дитини. У [PERSON] обладнане місце для сну та відпочинку. Є місце для ігор, є всі необхідні меблі, предмети побуту, особистої гігієни, іграшки, дитячі книжки. Малолітня з народження мешкає з дідусем та бабусею, бажає і надалі мешкати разом з ними. Прокурор вважав за необхідне, діючи в інтересах дитини, позов позивача задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав, стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини, та призначити опікуном [PERSON]. Відповідач [PERSON] жодного разу в судове засідання не з»явилася, тоді як про день, час та місце слухання справи судом була повідомлена своєчасно та належним чином, однак про причини своєї неявки суду не повідомила і заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Відповідач була викликана шляхом розміщення в газеті «Слобідський Край» тексту оголошення, що відповідає вимогам ст.74 ЦПК України. Відповідач викликалася у судове засідання у порядку, передбаченому відповідно до діючого цивільно-процесуального законодавства, однак судові повістки повертаються до суду як такі що не вручені з зазначенням поштовою установою причини не вручення: «за закінченням терміну зберігання». У зв»язку з тим, що відсутні відомості про місце фактичного проживання відповідача та на підставі ч.9 ст. 74 ЦПК України, а саме: відповідач місце проживання (перебування) або місцезнаходження якого позивачеві не відоме, викликаються до суду через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач був викликаний у судове зсідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення в газеті «Слобідський Край» від 30 жовтня 2014 року. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Матеріалами справи встановлено такі факти та відпорвідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач по справі - [PERSON], є матір»ю дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а. с.№ 9). Позивач, дідусь малолітньої [PERSON], [PERSON], [INFO], є батьком відповідача, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№11). Згідно висновку про стан здоров'я громадянина позивач може виконувати обов'язки опікуна малолітньої дитини (а.с.№ 26). [PERSON] являється пенсіонером, отримує пенсію, яка складає 999,00 гривень (а.с.№32). Згідно Довідки ГУМВС України в Харківській області, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває(а.с.№ 18) Позивач перебуває у шлюбі із [PERSON], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.№31). Із договору купівлі продажу квартири від 23.09.2005 року, вбачається, що подружжя має прритватизовану квартиру. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] достовірно встановленою, що [PERSON] та його онука - [PERSON] проживають в чотирьохкімнатній квартирі на 3 поверсі п»яти поверхового будинку з усіма зручностями, в якій є всі комунальні послуги. Квартира приватної форми власності, власником є [PERSON], дружина позивача. Санітарний стан приміщення задовільний. Взаємовідносини між членами сім»ї доброзичливі. Вихованням та утриманням [PERSON], займається дідусь та бабуся, джерелом доходу сім'ї є пенсії останніх (а.с.№14). Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав, громадянка [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки своєї доньки ніколи не надавала. З донькою вона не бачилась більше п»яти років, не цікавилась станом її здоров»я, навчанням та розвитком, не телефонувала. Спеціалістами служби у справах дітей неодноразово здійснювались рейди в сім»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але жодного разу матері вдома не було. На запрошення до служби у справах дітей вона також не з»являлась. У своєму висновку виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, зазначив, що за доцільне позбавити батьківських прав за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, громадянку [PERSON], [INFO] стосовно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на її утримання. У судовому засіданні, достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки - [PERSON], [INFO]. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що своїми діями відповідач порушує зобов'язання, закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок закріплений і в ст.180 Сімейного Кодексу України. Принцип № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства"від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що "Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини."Згідно статті №12 цього Закону вказано, що "Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Статтею 15 Закону встановлено, що "Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею". Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку -виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини -це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідачки, не дивлячись на те, що вона перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив і не чинить, у тривалому відрядженні не знаходилася. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов позивача і позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 243 СК України, опіка та піклування встановлюються над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Згідно ст.244 СК України піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначені дитині піклувальника враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Враховуючи те, що [PERSON] не заперечує проти того, щоб він був призначений опікуном над [PERSON], що він характеризується позитивно, відповідно до Висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування щодо можливості призначення [PERSON] опікуном, громадянин [PERSON] бажає бути опікуном [PERSON], мотивуючи це тим, що саме він займається і буде займатися вихованням, утриманням онуки, її розвитком, захистом прав та інтересів. Він обізнаний з правовими аспектами встановлення опіки (піклування) і станом здоров»я дитини, обов»язки щодо опіки (піклування) зобов»язується виконувати сумлінно. Його родина надала письмові заяви про надання дозволу щодо проживання дівчинки разом із ними у вказаній квартирі, а дружина позивача, не заперечує проти того, щоб він був опікуном їх онуки (а.с.№21-25). А тому, з урахуванням того, що позивач добре ставиться до онуки і займається вихованням дитини, та вивчивши особу [PERSON], суд вважає можливим - призначити [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO] та її майном. Суд роз'яснює, що відповідно до ст.168 СК України "Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав". У відповідності до ч.2 ст.166 СК України, "Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини". Статтею 180 Сімейного кодексу України, визначено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Дана вимога закріплена і в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved