Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

30.04.2021 заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою окремого провадження про встановлення факту реєстрації шлюбу, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)(а.с. 1-3). Заявник [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву. Представник заінтересованої особи - Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , 09.10.1987 року уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 1711, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00030562052 від 28.04.2021 року(а.с.7), який 11.10.1990 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 11.10.1990 року(а.с.8). Прізвище заявника після розірвання шлюбу зазначено як « [PERSON] ». 11.12.1993 року заявник уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с.9). ЇЇ прізвище у свідоцтві про укладення шлюбу зазначено як « [PERSON] ». Оскільки після розірвання шлюбу із [PERSON] , заявник не отримувала паспорт щодо зміни прізвища на « [PERSON] », на теперішній час маються розбіжності щодо у зазначенні її прізвища у свідоцтві про укладення шлюбу із [PERSON] . В позасудовому порядку заявник не має можливості внести зміни у відповідний запис, оскільки [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2020 року(а.с.10), а тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для здійснення спадкових прав після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. п. 4, 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: розірвання шлюбу; реєстрації шлюбу; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Як визначено у ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Згідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", п. 10 відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з правовими позиціями, викладеними в п.1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Нормами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, надані до матеріалів цивільної справи, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] законна, обгрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved