Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] 25.08.2016 року\~ звернувся до\~\~ суду з позовною заявою до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 26.12.2016 року (а.с.90-94), просив : визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2014 року №672 в частині оформлення та видання [PERSON] міській раді свідоцтва про право власності на підвальне приміщення житлового будинку №27 по вул.. Жуковського у м. Одесі та реєстрації його за [PERSON] міською радою; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нежилі підвальні приміщення, площею 114,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 02.11.2006 року, за адресою м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004 року №672; визнати незаконним та скасувати дублікат Свідоцтва про право власності від 10.12.2008 року на нежилі підвальні приміщення, площею 114,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 02.11.2006 року, за адресою м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004 року №672. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2007 р., по справі №2-6535/07, було визнано за [PERSON] право власності на підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м. в будинку № 27 по вул. Жуковського в м. Одесі, на підставі якого за ним було зареєстроване право власності в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 81неж-78, номер запису реєстраційний № 24775891. Вказаним заочним рішенням було встановлено фактичні обставини справи, а саме, що підвальне приміщення знаходилося у непридатному стані, особливо в критичному знаходився водогін, у звязку з чим, вологість стало зявлятися на стінах першого у будинку, був тяжкий запах гнилі. Також цим рішенням суду було встановлено, що дане підвальне приміщення є приміщенням загального користування. Відповідно до заяв власників квартир житлового будинку № 27 по Жуковського в м. Одесі, посвідчених директором ДЕЗ «Жовтневий», ними було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на належне їм підвальне приміщення на користь [PERSON], який в свою чергу, за свої власні кошти, провів там капітальний ремонт, що привело до повної реконструкції підвального приміщення у придатний належний стан. У подальшому, 20.10.2008 року [PERSON] купив у [PERSON] вказане підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м. в будинку № 27 по вул. Жуковського в м. Одесі. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON]. 03.11.2008 року КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвало за позивачем право власності на підвальне приміщення. Через деякий час, позивачу стало відомо про те, що на підставі заяви відповідача було судом скасоване заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 0.07.2007 р. по справі № 2-6535/07, на підставі якого [PERSON] оформив своє право власності на підвальне приміщення Також, 31.07.2009 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулося Представництво по управлінню комунальної власності ОМР з позовом про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу недійсним, свої вимоги обґрунтувало з посиланням на те, що на підставі дубліката Свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р. територіальній громаді м. Одеси, в особі [PERSON] міської ради, належить підвальне приміщення. Зазначене Свідоцтво про право власності на підвальне приміщення, було оформлене відповідачем на підставі рішення відповідача за № 672 від 28.10.2004 р. «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси». Але будь-яких доказів про здійснення реєстрації права власності відповідач до суду не надав. Право власності не було зареєстровано за відповідачем. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2013 р. по справі 2-4395/11 було визнано недійсним договір купівлі-продажу підвального приміщення, вирішено виселити позивача та витребувати з чужого незаконного володіння підвальне приміщення. Зазначене рішення суду першої інстанції законної сили не набрало, оскільки позивач подав апеляційну скаргу. Між тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо обєкту нерухомого майна, отриманої 19.08.2016 року, позивачу стало відомо про те, що 26.12.2008 р. право власності на підвальне приміщення було зареєстроване за відповідачем на підставі дубліката Свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р.. Більш того, з реєстру прав власності було вилучено запис про реєстрацію за позивачем права власності на підвальне приміщення. Таким чином, на думку позивача, відповідач користуючись тим, що КП «ОМБТІ та РОН» є підпорядковуваним йому підприємством, зареєстрували право власності на підвальне приміщення, усупереч того, що існує позивач як власник приміщення. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, та порушують його законні права та інтереси. З посиланням на те, що спірне приміщення є допоміжним, [PERSON] вважає, що рішення відповідача щодо оформлення і видачі територіальній громаді [PERSON] міської ради свідоцтва про право власності на нежилі приміщення підвалу, суперечать п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004 року по справі № 1- 2/2004, тому вважає що рішення органу місцевого самоврядування має бути визнане незаконним та скасоване. На підставі викладеного звернувся до суду з дійсним позовом. Також, до спільного розгляду з позовом [PERSON] був прийнятий позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору - [PERSON] (а.с.115-119), за яким остання просила: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2014 року №672 в частині оформлення та видання [PERSON] міській раді свідоцтва про право власності на підвальне приміщення житлового будинку №27 по вул.. Жуковського у м. Одесі та реєстрації його за [PERSON] міською радою; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нежилі підвальні приміщення, площею 114,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 02.11.2006 року, який посвідчує що обєкт за адресою м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, в цілому належить територіальній громаді м. Одеси в особі [PERSON] міської ради на праві комунальної власності, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004 року №672; визнати незаконним та скасувати дублікат Свідоцтва про право власності від 10.12.2008 року на нежилі підвальні приміщення, площею 114,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 02.11.2006 року, який посвідчує що обєкт за адресою м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, в цілому належить територіальній громаді м. Одеси в особі [PERSON] міської ради на праві комунальної власності, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004 року №672. Позовні вимоги були обґрунтовані з посиланням на ті ж обставини та підстави, які вказані [PERSON]. Також додатково зазначила, що 24 червня 2009 року нею, [PERSON] було куплено у [PERSON] (позивача у даній справі), за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, спірне підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м. по вул. Жуковського, 27 в м. Одесі. 06 липня 2009 р. КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвала за нею право власності на вищевказаний об'єкт нерухомості, після чого 28.02.2014 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції були внесенні дані про реєстрацію права власності за [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на, що вважає, що рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2014 року №672 в частині оформлення та видання [PERSON] міській раді свідоцтва про право власності на підвальне приміщення житлового будинку №27 по вул.. Жуковського у м. Одесі та реєстрації його за [PERSON] міською радою є таким, що порушує її законні права та інтереси , а також і дублікат свідоцтва. У судовому засіданні представник позивача та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] (довіреність від 16.08.2016 року, договір про надання правової допомоги від 09.01.2017 року) позовні вимоги [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Підтримав усі обставини та підстави, якими обґрунтовані обидва позови, додатково вказав, що [PERSON] придбав спірне приміщення у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2008 року, попередній власник володів спірним майном на підставі заочного рішення суду від 10.07.2007 року. Право власності позивача було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Приміщення було у неналежному стані та [PERSON] за власні кошти здійснив там ремонт та привів його до придатного становища. У подальшому, спірне приміщення за договором купівлі-продажу від 24.06.2009 року було відчужене [PERSON], яка користувалась ним на протязі останніх шести років. Зазначив, що дане спірне приміщення є приміщенням загального користування, допоміжним приміщенням (що визнавалось сторонами у судових засіданнях, підтверджується довідкою КП «ЖКС «Порто-Франківський» та висновком експертизи, проведеної у рамках даної справи) і належить на праві спільної сумісної власності мешканцям будинку. Мешканці будинку надали згоду щодо передачі підвального приміщення [PERSON] (заяви містяться у матеріалах справи №2-6535/07). Вказав, що не може будинок відноситись до комунальної власності, якщо в ньому є мешканці, за яким зареєстровано право приватної власності на квартири. Також дублікат Свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р. було оформлено та зареєстровано в той час, коли договір купівлі-продажу від 20.10.2008 року ще був дійсним. Позивач [PERSON] є іноземною особою, тому нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу усе перевірив, між тим відповідачем незаконно було видано рішення. З посиланням на рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року по справі № 1- 2/2004, на рішення суду апеляційної інстанції від 20.05.2015 року (з аналогічних спірних правовідносин), вважає, що [PERSON] міська рада не має право оформляти за собою право власності на допоміжні приміщення, тому просив позови задовольнити. Представник відповідача [PERSON] (який також є представником третьої особи [PERSON] міської ради) у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог як [PERSON], так і [PERSON], вважає безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства та у межах своїх повноважень, право власності набуто правомірно. Заперечував той факт, що спірне приміщення є допоміжним. Між тим, пояснити за яких обставин та у звязку з чим було видано дублікат Свідоцтва про право власності від 10.12.2008р. (серія ЯЯЯ №536668) не зміг. Відомостей щодо підтвердження первинної реєстрації права власності також не надав. Представник третьої особи - - Департаменту комунальної власності ОМР [PERSON] (діє на підставі довіреності від 13.12.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. У минулих судових засіданнях представник третьої особи зазначив, що спірне підвальне приміщення було передано до комунальної власності за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року та на теперішній час вони є управителем спірного майна. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, доказів та обставин справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновків щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог первісного позивача [PERSON] і вважає обґрунтованими і такими які підлягають задоволенню самостійні позовні вимоги третьої особи на стороні позивача [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2007 року у справі №2-6535/07 було визнано за [PERSON] право власності на підвальне приміщення, загальною площею 114, 0 кв.м., розташоване в будинку №27 по вул. Жуковського у м. Одесі (а.с.38). У рішенні суду також вказано, що власниками квартир співвласниками будинку №27 по вул.. Жуковського у м. Одесі за відповідними заявами було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на нежиле приміщення підвалу на користь [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 23.07.2007 року та право власності було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 81неж-78, номер запису 215, реєстраційний №24775891. У подальшому, на вказане заочне рішення [PERSON] міською радою була подана заява про перегляд заочного рішення від 10.07.2007 р., яка ухвалою від 22 травня 2008 року була задоволена: заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2008р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності було скасоване. Ухвалою від 02.10.2008 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності було залишено без розгляду на підставі ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку з повторним нез'явленням в судове засідання належним чином повідомленого позивача. Також з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] розпорядився спірним майном та за договором купівлі-продажу від 20.10.2008 року відчужив його [PERSON] (а.с.19), який у свою чергу зареєстрував своє право власності в КМ «ОМБТІ та РОН» в книзі 83неж-41, номер запису 251, реєстраційний номер №24775891. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON]. 03.11.2008 р. КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвало за [PERSON] право власності на спірне підвальне приміщення. Між тим, з матеріалів даної цивільної справи встановлено, що 10 грудня 2008 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було видано дублікат Свідоцтва про право власності від 10.12.2008р. (серія ЯЯЯ №536668) на нежиле підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м., відображене у технічному паспорті від 02.11.2006 р., у будинку №27 по вул.. Жуковського в м. Одесі, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004р. №672 (а.с.8). 29 травня 2009 року на імя [PERSON] Александера КП «БТІ та РОН» було виготовлено технічний паспорт на підвальне приміщення в житловому будинку №27 по вул.. Жуковського у м. Одесі (а.с.53-55) та у подальшому, 24.06.2009 року, [PERSON] відчужив [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1904, спірне підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м, за адресою м. Одеса, вул.. Жуковського, 27 (а.с.110). 06.07.2009 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на вказане підвальне приміщення в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 215 в книзі 88неж-139, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23215116 від 06.07.2009 року (а.с.112). Після чого 28.02.2014 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції були внесенні дані про реєстрацію права власності за [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18447521 від 28.02.2014 року (а.с.113). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.08.2016 р., за територіальною громадою м. Одеси, в особі [PERSON] міської ради, 26.12.2008 р. зареєстровано право власності на підставі оскаржуваного дублікату свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р. Крім цього, в реєстрі міститься інформація про реєстрацію 06.07.2009 р. права власності на спірне приміщення за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2009 р. Отже, один спірний обєкт має одночасно дві реєстрації права власності. Як підтверджено матеріалами справи, і не спростовано відповідачем, перша реєстрація права власності на спірний обєкт виникла у [PERSON], далі у позивача, а вже потім у територіальної громади м. Одеси, в особі [PERSON] міської ради, та потім - у [PERSON]. Відповідач та треті особи на стороні відповідача [PERSON] міська рада та Департамент комунальної власності [PERSON] міської ради, не надали суду доказів першої реєстрації права власності на спірне підвальне приміщення на підставі свідоцтва про права власності від 10.01.2007 р., замість якого потім було видано дублікат свідоцтва від 10.12.2008 р.. Представник відповідача не зміг пояснити суду причину видачі оскаржуваного дублікату свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р., та за яких обставин так вийшло що в реєстрі прав власності було зареєстровано право власності за територіальною громадою м. Одеси, в особі [PERSON] міської ради, на підставі оскаржуваного дублікату свідоцтва про право власності, під час існуючої реєстрації права власності за позивачем. Також з матеріалів справи судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2013 року у справі № 2-4395/11 було задоволено позов Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради до [PERSON] та [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобовязання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, витребування майна з чужого володіння : - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.10.2008 р. на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 114, 3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27, укладеного між [PERSON] (пров. 2-й Куліковський, 6, м. Одеса, 65012) та [PERSON] ([ADDRESS], 65026), який посвідчений у реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського територіального округу [PERSON], у реєстрі за № 4352; - зобов'язано усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення громадянина [PERSON] ([ADDRESS], 65026) з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 114,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27; - витребувано від громадянина [PERSON] ([ADDRESS], 65026) нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 114, 3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27, та передати зазначене приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі [PERSON] міської ради в особі Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року було скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, витребування майна з чужого володіння та виселення із спірного приміщення [PERSON]. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради до [PERSON] про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення громадянина [PERSON] з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 114,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 27; витребування від громадянина [PERSON] нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 114, 3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, та передачі зазначеного приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі [PERSON] міської ради в особі Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради відмовлено. В іншій частині рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін. Ухвалою ВССУ від 23.01.2017 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2013 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року залишені без змін. Також суд вбачає, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебувала справа №522/6485/15-ц за позовом Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради до [PERSON], третя особа [PERSON] міська рада про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод шляхом виселення та скасування запису про державну реєстрацію права власності, по якій рішенням від 19.10.2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року було скасовано та позов Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради задоволено частково: - витребувано у [PERSON] нежитлові підвальні приміщення загальною площею 114,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27 на користь територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності [PERSON] міської ради; - зобовязано [PERSON] усунути перешкоди Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради в користуванні нежитловими підвальними приміщеннями загальною площею 114,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27 шляхом звільнення [PERSON] цих приміщень. В решті позову Департаменту комунальної власності [PERSON] міської ради відмовлено. Суди обґрунтовували свої рішення з посиланням на те, що нежитлові підвальні приміщення загальною площею 114,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27 перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради. З рішення Приморського районного суду м. Одеси у заочному рішенні від 22.04.2013 року у справі № 2-4395/11 вбачається, що спірне нежитлове приміщення згідно зі свідоцтвом про право власності від 10.01.2007 р., видане на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №672 від 28.10.2004 р., є власністю територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради. При цьому цим судом не досліджувалось питання подвійної реєстрації на спірний обєкт за різними особами. У даній цивільній справі позивач та третя особа з самостійними вимогами [PERSON], обґрунтували свої позовні вимоги тим, що спірне підвальне приміщення є допоміжним приміщенням, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, проведеної на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 р. по даній справі, а також те, що через це підвальне приміщення проходять загально будинкові інженерні комунікації будинку, а отже на їх думку це приміщення не може знаходитися в комунальній власності. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог, позивач і третя особа на стороні позивача стверджують, що [PERSON] отримав переуступку прав власності на спірне підвальне приміщення від власників квартир жилого будинку № 27 по вул. Жуковського в м. Одесі, в якому знаходиться підвальне приміщення, які були засвідченні директором ДЕЗ «Жовтневий», в обмін на те, що той зробить за власні кошти капітальний ремонт підвального приміщення у придатний належний стан, що і зробив [PERSON], і оформив своє право власності на підставі заочного рішення, яке було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 р. по даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу\~на вирішення якої були поставлені наступне питання: - Чи є в підвальному приміщенні загальною площею 114,3 кв.м. багатоквартирного будинку №27 по вул. Жуковського в м. Одесі, згідно з технічним паспортом виконаним КП «БТІ та РОН» від 29.05.2009 року загально будинкові системи інженерних комунікацій? Якщо є, то які самі? - Яке функціональне призначення підвального приміщення загальною площею 114,3 кв.м. багатоквартирного будинку №27 по вул. Жуковського в м. Одесі згідно з технічним паспортом виконаним КП «БТІ та РОН» від 29.05.2009 року, та чи відноситься вказане приміщення до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку №27 по вул. Жуковського в м. Одесі? Проведення експертизи доручено\~судовому експерту [PERSON] (свідоцтво № 1389 від 18.12.2009 р., видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) та попереджено його про кримінальну відповідальність за ст.ст.\~384,\~385 КК України\~за надання за відомо неправдивого висновку і відмову від надання висновку. Висновком №027/16 від 22.12.2016 року судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що у підвальному приміщенні, загальною площею 114,3 кв.м., багатоквартирного будинку №27 по вул.. Жуковського в м. Одесі (згідно з технічним паспортом виконаним КП «БТІ та РОН» від 29.05.2009 року), проходять загально будинкові системи інженерних комунікацій, а саме інженерні комунікації теплопостачання житлового будинку. Судовий експерт за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи дійшов висновку, що підвальне приміщення, загальною площею 114,3 кв.м., багатоквартирного будинку №27 по вул.. Жуковського в м. Одесі (згідно з технічним паспортом виконаним КП «БТІ та РОН» від 29.05.2009 року), відноситься до допоміжних приміщень зазначеного житлового будинку (а.с.81). Зазначене також встановлено у довідці КП «ЖКС «Порто-Франківський» №3011/11 від 16.11.2016 року (а.с.52). Отже, виходячи не лише з характеристик спірного приміщення, а також з того, що у підвальному приміщенні, загальною площею 114,3 кв.м., багатоквартирного будинку №27 по вул.. Жуковського в м. Одесі, наявне технічне обладнання будинку (інженерні комунікації теплопостачання, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо в багатоквартирному будинку), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, та спірне приміщення використовується для обслуговування будинку, суд приходить до висновку, що підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, відноситься до допоміжного приміщення багатоквартирного будинку, співвласниками якого є мешканці будинку. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Усі зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( в редакції Закону на 2008 рік, а також і на час розгляду справи) суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення (підвали т.п.) на підставі п. 2. статті 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, є обєктами права сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, це є їх сумісним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що підтверджується одним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження отриманого таким чином права власності на допоміжні приміщення не потребується вчинення яких-будь юридичних дій. Згідно ст.19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 року, спільне майно власників квартир складається з неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і розпоряджаються спільним майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, набуте громадянами право власності на квартири державного житлового фонду, як і право на прилеглі до них допоміжні приміщення не може бути порушено, забезпечується державою і захищається судом на підставі ст. 55 Конституції України. Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку": це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Згідно з додатком "Б" до ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", затверджених наказом Держбуду України N 80 від 18 травня 2005 року, підсобні (допоміжні) приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо). Технічні приміщення - приміщення для розміщення обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо. Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. При цьому неподільним майном є неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку. З аналізу зазначених нормативно-правових актів можна зробити висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення. Отже, допоміжне приміщення має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року за наслідками розгляду справи № 1-2/2004 за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) передбачено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Тобто право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16.10.1996 р. № 422/96ВР, рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Суд звертає увагу, що відповідно до вищезазначеного рішення Конституційного суду України - житловий будинок, в якому хоча б одна з квартир є приватизованою, належить на праві спільної сумісної власності мешканцям цього будинку з моменту отримання свідоцтва про право власності на квартиру (квартири) та не може знаходитись ані в державній ані в комунальній власності. Отже з часу прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України, власниками спірного нежитлового підвального допоміжного приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 27, є співвласники цього будинку, що приватизували квартири в цьому будинку та якім ці квартири належать на праві власності, та підтвердження права власності на це допоміжне приміщення підвалу не потребує здійснення додаткових дій з боку зазначених осіб, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Аналогічну правову позицію з цього приводу висловив апеляційний суд Одеської області в своєму рішенні від 20.05.2015 р. по справі № 22-ц/785/3036/15, яким був визнаний незаконним і було скасовано це ж рішення, але в частині іншого обєкту нерухомості. З наведеного рішення Конституційного суду України вбачається, що вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. У даному випадку, правовий режим власності допоміжного приміщення, як обєкта спільної власності, визначається Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частинами 1, 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності . Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, [PERSON] міська рада у силу положень ст..355, 358 ЦК України, не є співвласником неподільного і загального нерухомого майна, яке знаходиться в житловому будинку №27 по вул. Жуковського у м. Одесі. Однак, судом встановлено, що у порушення прав співвласників мешканців будинку, без їхньої згоди на розпорядження спільним майном, відповідач визнав та оформив за собою право власності на приміщення, яке відноситься до допоміжного, що не відповідає вимогам закону. Як вбачається зі спірного рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28.10.2004 р. № 672 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси», виконком вирішив оформити та видати [PERSON] міській раді свідоцтва про право власності на обєкти зазначені в п. 1.1. цього рішення, та зареєструвати їх за [PERSON] міською радою (п. 1.2.). Серед переліку обєктів нерухомості зазначених в п. 1.1. спірного рішення значиться спірне підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 27. Проте відповідач попередньо не визначив статус цього підвального приміщення як допоміжного. Більш того, відповідач оформив і видав дублікат свідоцтва про право власності в той час коли позивач був власником спірного підвального приміщення яке він купив у [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20.10.2008 р. , не скасовуючи при цьому держану реєстрацію за [PERSON], чим допустив порушення прав позивача. Відповідач не зміг довести суду, що спірне підвальне приміщення ними досліджувалося на предмет визначення проходження загально-будинкових інженерних комунікацій у підвальному приміщенні, на яке видавався спірний дублікат свідоцтва про право власності від 10.12.2008 р. (серія ЯЯЯ № 536668). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3\~ст. 215 ЦК України). Частиною 2 ст. 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. по справі № 7-рп/2009, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у\~статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування. Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~і законами України,

Outcome: approved