Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку за рахунок коштів місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 581\~656,00 грн. в якості відшкодування майнової шкоди у вигляді прямих збитків та 707\~000,00 грн. в якості відшкодування майнової шкоди у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди). В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те , що 07 серпня 2008 року позивач за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі придбала у приватну власність нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 61,8 кв. м., розташовану за адресою: місто Харків, пр.. [PERSON], 134-г . З метою належного оформлення земельних відносин, позивачкою 10 березня 2011 року було укладено із [PERSON] міською радою Договір оренди землі, відповідно до умов якого позивачці було надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0090 га для обслуговування вищевказаної будівлі. Договір оренди було укладено строком до 1 листопада 2014 року із переважним правом орендаря на поновлення його на новий строк.Передача земельної ділянки в оренду позивачці відбулася на підставі рішення 38 сесії [PERSON] міської ради 5 скликання від 25 листопада 2009 року №281/09 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд».02 жовтня 2013 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради прийнято рішення №605 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан», згідно з яким [PERSON] комунального господарства міста Харкова (далі за текстом - відповідач) було доручено забезпечити звільнення території від безхазяйного майна, самовільно розміщених обєктів, тимчасових будівель торговельного, побутового, соціально- культурного та іншого призначення у відповідності з додатком. Пунктом 7 Додатку до вказаного рішення («Перелік самовільно розміщених обєктів, від яких звільняється територія м. Харкові з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан») було визначено будівлю, що належала позивачці на праві приватної власності. 03 жовтня 2013 року [PERSON] комунального господарства ХМР на підставі вищезазначеного рішення здійснено знесення вказаної будівлі, про що того ж дня складено відповідний Акт №582/13. Згідно з відомостями, вказаними в Акті, відповідачем було проведено роботи з демонтажу цегляної конструкції із залізобетонним перекриттям, а її рештки транспортовано для зберігання на полігон до смт. Дергачі. На місці розташування будівлі збудовано нові нежитлові приміщення ,які використовуються для розміщення об,єтів торговлі. Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 8 липня 2014 року в адміністративній справі №641/3200/14-а частково задоволено позовні вимоги позивачки та скасовано рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №605 від 02 жовтня 2013 року «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» в частині пункту 7 Додатку до вказаного рішення «Перелік самовільно розміщених обєктів, від яких звільняється територія м. Харкові з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан». Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року вищевказану Постанову Комінтернівського районного суду міста Харкова залишено без змін та вказано, що оспорюване рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради є протиправним. Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04.12.2015 року в адміністративній справі №641/3961/15-а визнано протиправними дії [PERSON] комунального господарства ХМР щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 61,8 кв. м, розташованої за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Сталінграду, 134-Г, яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Вказану постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова в частині визнання дій [PERSON] протиправними залишено без змін постановою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року. Таким чином , згідно з судовими рішеннями , що набрали законної сили , позивачу заподіяно матеріальну шкоду шляхом прийняття органами місцевого самоврядування незаконних рішень та вчинення протиправних дій , що мало своїм наслідком знищення нерухомого майна , яке належало позивачу. Придбана позивачкою будівля (на підставі договору купівлі-продажу -нежитлової будівлі від 07 серпня 2008 року, укладеного між Приватним підприємством фірмою «НОРК» та [PERSON]) є нерухомим майном, знесення якого відповідачем завдало позивачці майнової шкоди у вигляді реальних збитків у розмірі вартості цього майна. Згідно з висновком про визначення ринкової вартості нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А-1», розташованої за адресою: м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, 134-Г, складеним професійним оцінювачем [PERSON], ринкова вартість станом на 17 вересня 2012 року становила 581656,00 грн. Крім того , позивачка є фізичною особою-підприємцем та здійснювала підприємницьку діяльність, що полягала у тому числі в передачі належного їй нерухомого майна в оренду з метою отримання прибутку . 01 березня 2013 року між позивачкою та приватним підприємством «Темп 2011» укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивачка надала в оренду нежитлове приміщення - Будівлю за орендну плату в розмірі 25250 гривень на місяць строком до 31 січня 2016 року включно. До моменту знесення відповідачем будівлі, позивачка отримувала стабільний дохід від оренди в розмірі щомісячних платежів, що підтверджується даними її бухгалтерського обліку, а також деклараціями податкової звітності, однак, була позбавлена можливості отримувати ці доходи вподальшому внаслідок вчинення відповідачем незаконних дій. Упущена вигода позивача складає 707\~000,00 грн. Таким чином , відповідачами завдано позивачу майнову шкоду на загальну суму 1\~288\~656,00 грн. . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те , що [PERSON] міською радою не приймалося жодних рішень та не вчинялось жодних дій ,якими було спричинено шкоду позивачеві. [PERSON] комунального господарства та його посадовими особами жодний дій по демонтажу майна , що належало [PERSON] не вживалось , а лише було зафіксовано, що територія була звільнена , як то передбачено Правилами благоустрою території м. Харкова. Також , відсутні підстави вважати , що зазначені у позові наслідки , є майновою шкодою для позивача, оскільки вона сама повинна була користуватися своїми права таким чином, щоб не порушити при цьому прав інших особі , та не всупереч діючому законодавству. Більш того, позивач розуміла про наявність ризиків , щодо володіння зазначеним майном при наявності застережень про необхідність звільнення земельної ділянки при першій вимозі міської ради без компенсації витрат і погодилася з цим , шляхом підписання договору оренди земельної ділянки. Щодо розміру суми збитків визначених позивачем представник ХМР зазначила, що наданий позивачем до матеріалів справи звіт не є належним доказом розміру спричиненої шкоди , так як дана оцінка об,єкта нерухомості була проведена в вересні 2012 року з метою продажу будівлі з урахуванням її вартості для господарської діяльності , висновок оцінки не містить обґрунтованої вартості будівлі та оцінка не відображає підстав зміни вартості майна з часу її придбання до часу оцінки. Стосовно позовних вимог про стягнення неодержаних доходів зазначила , що наданий позивачем до суду договір оренди від 01.03.2013 року , не відповідає критеріям допустимості доказів , встановлених ст.. 59 ЦПК України, адже зазначений договір оренди є нікчемним, оскільки прямо протирічить чинному законодавству , право оренди посвідчене ним , не виникло внаслідок не додержання форми договору та не проведення державної реєстрації цього речового права. Таким чином , вимога позивача про відшкодування шкоди у формі не одержаного доходу від здійснення підприємницької діяльності не підлягає розгляду у цивільному провадженні. Представник відповідача [PERSON] комунального господарства [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності жодного з елементів складу цивільного правопорушення , що є необхідним для застосування такої міри відповідальності ,як стягнення шкоди. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини . Пунктом 1 Протоколу №-1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 р. передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4\~ст. 41 Конституції України, \~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч.1\~ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності та недопущення протиправного позбавлення власності визначається також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2\~ст.5 Господарського кодексу України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом, у тому числі,\~\~розгляду позову про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] міською радою 10.03.2011 року укладено договір оренди землі, згідно якого ХМР на підставі рішення 38 сесії ХМР 5 скликання від 25.11.2009 року №281/09 «про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» відповідно до якого ХМР надала , а ФОП [PERSON] прийняла в строкове платне користування земельну ділянку , несільськогосподарське призначення - землі житлової та громадської забудови; землі транспорту ,яка знаходиться за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON], 134 [PERSON] дії договору до 01.11.2014 року . [PERSON] комунального господарства Управління екології та благоустрою Інспекції з благоустрою та екології м. Харкова Виконавчого комітету [PERSON] міської ради винесено приписи від 01.10.2013 року та 03.10.2013 року власнику нежитлової будівлі про добровільне звільнення території , згідно якого остання у відповідності до п. 5.10.8 Правил благоустрою території міста Харкова пропонує добровільно у триденний термін звільнити земельну ділянку за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON] 134-Г від нежитлової будівлі . У випадку не звільнення території міста у встановлений строк незаконну розміщену нежитлову будівлю буде включено до переліку об,єктів , від яких звільняється територія міста Харкова та відбудеться звільнення у примусовому порядку. Від підпису у приписі відмовилися. Як вбачається з листа [PERSON] земельних відносин виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області від 02.10.2013 року за №268/0/30-13 , [PERSON] направлена вимога про звільнення земельної ділянки по пр.. Г. [PERSON], 134 Г в м. Харкові, у зв,язку з проведенням реконструкції проспекту . 02 жовтня 2013 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради прийнято рішення №605 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан», згідно з яким [PERSON] комунального господарства міста Харкова доручено забезпечити звільнення території від безхазяйного майна, самовільно розміщених обєктів, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально- культурного та іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм , покинутих будівельних матеріалів і конструкцій , транспортних засобів , механізмів, тощо згідно з додатком. Пунктом 7 Додатку до вказаного рішення («Перелік самовільно розміщених обєктів, від яких звільняється територія м. Харкові з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан») визначено нежитлову будівлю «А-1» за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON] 134 Г. Як вбачається з акту №582/13 від 03.10.2013 року [PERSON] комунального господарства Управління екології та благоустрою Інспекції з благоустрою та екології м. Харкова Виконавчого комітету [PERSON] міської ради «про проведене звільнення території від самовільно розміщених об,єктів», на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 02.10.2013 року №605 здійснено звільнення території від самовільно розміщеного майна (об,єкта) за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON] 134 Г (цегляної конструкції з залізобетонним перекриттям). Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 липня 2014 року , скасовано рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 605 від 02.10.2013 року Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан в частині пункту 7 Додатку до вказаного рішення Перелік самовільно розміщених обєктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан. Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.07.2014 року залишена без змін. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року визнано протиправними дії [PERSON] комунального господарства [PERSON] міської ради щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 61,8 кв.м., розташованою за адресою : місто Харків, проспект Героїв Сталінграду, 134-Г, яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Стягнуто з [PERSON] комунального господарства [PERSON] міської ради на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 30495,01 грн. в якості відшкодування майнової шкоди у вигляді прямих збитків, заподіяної протиправними діями. Постановою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Апеляційну скаргу\~\~Виконавчого комітету [PERSON] міської ради залишено без задоволення. Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.12.2015р. по справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~641/3961/15-а скасовано. Прийнято нову постанову в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] комунального господарства [PERSON] міської ради на її користь грошових коштів в розмірі 30195,01 грн. в якості прямих збитків, заподіяних протиправними діями з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог. Роз'яснено [PERSON] про можливість її звернення для вирішення цього спору до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної підсудності. Скасовано постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.12.2015р. по справі № 641/3961/15-а в частині стягнення судового збору. В іншій частині постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.12.2015р. по справі № 641/3961/15-а залишена без змін. Згідно з висновком про визначення ринкової вартості нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А-1», розташованої за адресою: м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, 134-Г, складеним професійним оцінювачем [PERSON], ринкова вартість станом на 17 вересня 2012 року становила 581656,00 грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.10.2016 року , право власності на нежитлову будівлю «А-1» за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON], 134 Г належить [PERSON] У відповідності до приписів ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Конституція України (ст. 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 1173 ЦК України, є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкоду\-вання шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна включити: субєктний склад завдавачів шкоди. До них відносять: органи державної влади; органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський Суд з прав людини у відповідних рішеннях зазначає, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей Конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції" від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, § 50; "[PERSON] Греції та інші проти Греції", N 25701/94, § 79, ECHR 2000-ХІІ; та "Малама проти Греції", N 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). ЄСПЛ нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ( рішення у справі "Спорронґ та Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, Series А по. 52, р. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі "Прессоз Компанія [PERSON] та інші проти Бельгії", від 20 листопада 1995 року, Series А по. 332, р. 23, § 38). Умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на заявників. В цьому зв'язку Суд вже встановлював, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (рішення у справах "Святі Чоловічі Монастирі проти Греції" від 9 грудня 1994 року, Series A no. 301-А, р. 35, § 71; "[PERSON] король Греції", § 89; "Звольски та Звольська проти Республіки Чехія", § 70). Зокрема, у справі «Україна-Тюмень» проти України» (остаточне рішення від 22.02.2008 року), яка була розглянута ЄСПЛ за аналогічних обставин, Суд зазначив, що не вбачає виняткових обставин, здатних виправдати відсутність відшкодування у справі, та вирішує, що таким чином на заявника було покладено індивідуальний та надмірний тягар, який порушив справедливий баланс, що мав бути дотриманий між вимогами суспільного інтересу з одного боку, та захистом права на мирне володіння майном з іншого. Аналіз норм чинного законодавства у взаємозв'язку з практикою ЄСПЛ дає суду підстави дійти висновку про те, що відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, внаслідок якого порушене передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод право особи мирно володіти своїм майном, є однією з умов дотримання справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу та прав особи. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України, Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв,язку зізнищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв,язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Зокрема,\~\~слід\~\~враховувати,\~\~що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних\~\~збитків\~\~грішми\~\~потерпілому\~\~на\~\~ його\~\~ вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються, взамін\~\~знятих\~\~з\~\~виробництва\~\~однорідних\~\~виробів,\~\~особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої\~\~вартості\~\~пошкоджених\~\~частин\~\~попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках тягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням\~\~кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. ( Абзац п'ятий пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 7(\~v0007700-94\~) від 08.07.94 ) З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача вартості знесеної будівлі у розмірі 581\~565,00 грн. . Що стосується позовних вимог про відшкодування заподіяної майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками також є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом вставлено , шо позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснювала підприємницьку діяльність, що полягала у наданні в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна . Представником позивача до позовної заяви додано розрахунок розміру упущеної вигоди, згідно з яким розмір заподіяних збитків в цій частині становить 707000,00 грн. виходячи з того, що через знищення відповідачем належного їй майна вона була позбавлена можливості одержувати доходи в якості орендної плати, які вона отримувала раніше за укладеним договором оренди та могла справедливо розраховувати на їх отримання і в майбутньому до закінчення строку дії такого договору, якби її майно не було знищене. 01 березня 2013 року між позивачкою та приватним підприємством «Темп 2011» укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивачка надала в оренду нежитлове приміщення - Будівлю за орендну плату в розмірі 25250 гривень на місяць строком до 31 січня 2016 року включно, що підтверджується актом прийому передачі нежитлового приміщення за адресою: м. Харків, пр.. Г. [PERSON] 134 Г та актами здачі прийняття робіт (послуг) , податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи - підприємця [PERSON] Однак, позивачем в справі є фізична особа [PERSON], що не є тотожним фізичній особі підприємцю [PERSON], яка здійснювала господарську діяльність в межах своїх повноважень наданих їй згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та свідоцтва платника єдиного податку виданого суб'єкту господарювання [PERSON], згідно якого визначено місце провадження господарської діяльності проспект Героїв Сталінграду, 134-Г, та визначено види господарської діяльності серед інших надання в оренду ї експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON], в частині відшкодування майнової шкоди у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди), фізичної особи підприємця [PERSON] заподіяної протиправними діями відповідача, розяснивши позивачу право на звернення до суду в якості фізичної особи підприємця, в порядку ГПК України або при зверненні з адміністративним позовом в порядку ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України . Таким чином , аналізуючи вищенаведене , суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: partial