Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяв про уточнення позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні, 18.09.2010 року його син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] і після одруження вони почали проживати за місцем реєстрації відповідачки в квартирі [ADDRESS]. Перед весіллям мати відповідачки повідомила, що переїжджає в м.Славута і забирає з собою холодильник і пральну машину. Тому в квартирі не було самого необхідного для проживання сім'ї. У зв'язку з цим, позивач як батько 24.09.2010 року придбав в магазині "Фокстрот" холодильник «Атлант», пральну машину «Вірпол» та пилосмок «Самсунг» та передав їм у тимчасове користування з таким розрахунком, що з часом вони зберуть гроші та куплять собі власну побутову техніку. Після купівлі ці речі відразу ж доставили у вищевказану квартиру, де проживали син з відповідачкою. При цьому позивач повідомив їм, що вказане майно передає саме в тимчасове користування з наміром в подальшому повернути їх собі. Протягом п'яти років його син та відповідачка проживали разом і користувалися наданими їм електроприладами, при цьому він неодноразово наголошував, щоб вони повернули їх йому. Після погіршення сімейних стосунків між [PERSON] та [PERSON], останній вирішив розірвати шлюб і перейшов проживати на іншу квартиру, а побутова техніка, яку він надав їм в тимчасове користування, залишилася в квартирі відповідачки. Позивач просив [PERSON] повернути надані в користування речі, однак вона поміняла замок в квартирі, тому ні він, ні його син не мають можливості потрапити до неї. Відповідачка добровільно належне йому майно не повертає, в зв'язку з чим він змушений був звернутися в Нетішинське відділення поліції. Коли він прибув до квартири разом з дільничим, [PERSON] двері не відкрила. Від начальника відділення поліції позивач отримав відповідь про те, що між ним та відповідачкою склалися цивільно-правові відносини, тому для захисту своїх прав йому необхідно звернутися до суду. Оскільки в судовому засіданні відповідачка повідомила, що вищевказану побутову техніку продала без його відома, позивач вважає, що вона повинна відшкодувати йому її вартість в розмірі 15899 гривень, враховуючи ціни на аналогічні товари в магазині "Фокстрот" станом на 27.05.2016 року. Зазначив, що саме за таку суму коштів він на даний час зможе купити собі холодильник «Атлант», пральну машину «Вірпол» та пилосмок «Самсунг», які необхідні йому для власного користування. Крім того, позивач вважає, що своїми діями [PERSON] завдала йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5000 гривень. В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди зазначив, що відповідачка не пускала його в квартиру, щоб забрати належні йому речі, добровільно їх не повернула, на телефонні дзвінки не відповідала, обманювала, змусила викликати поліцію, не з'являлася до суду, чим спричинила йому нервові переживання, він втратив сон та нормальний спосіб життя, значно погіршився стан здоров'я його дружини, яка 19.01.2016 року визнана інвалідом ІІІ групи. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь вартість даних їй в тимчасове користування вищевказаних речей 15899 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини повідомлені [PERSON], викладені в позовній заяві та в уточненнях до неї. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що холодильник «Атлант» та пральну машину «Вірпол» батьки її чоловіка [PERSON] подарували їм на весілля і вони знаходилися за місцем їх проживання в квартирі [ADDRESS]. При цьому жодної розмови про необхідність повернути ці речі, не було. Пилосмок "Самсунг" вона купляла разом з чоловіком після весілля, але точно не пам'ятає. Вказаною побутовою технікою вони користувалися разом до січня 2016 року. В січні 2016 року [PERSON] пішов від неї, вони стали проживати окремо, а вищевказані речі залишилися в квартирі. Через важке матеріальне становище в березні 2016 року через інтернет - сайт оголошень «ОLX» вона продала незнайомим людям холодильник «Атлант» та пральну машину «Вірпол» за кошти в сумі 5000 гривень. Продаж цих речей з чоловіком не погоджувала, оскільки коли він йшов з сім'ї, то забрав собі інше їх спільне майно, тому вона вирішила, що холодильник та пральна машина залишилися для неї. Пилосмок "Самсунг" не продавала, на даний час він знаходиться в квартирі за місцем її проживання. Відповідачка пояснила, що для того, щоб уникнути судової тяганини, згідна відшкодувати позивачу вартість холодильника і пральної машини в розмірі 5000 гривень, оскільки саме таку суму коштів отримала від їх продажу. Крім того, готова повернути пилосмок або відшкодувати його вартість в сумі 400 гривень. Водночас відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що такої позивачу не заподіювала. Представник відповідачки підтримав пояснення та позицію [PERSON] Зазначив, що позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що йому заподіяна моральна шкода. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що після одруження з відповідачкою вони стали жити в її квартирі [ADDRESS]. В той час, мати відповідачки виїжджала з квартири і повідомила, що має намір забрати з собою холодильник і пральну машину. Тому його батько купив за власні кошти в магазині "Фокстрот" та передав їм в тимчасове користування холодильник «Атлант», пральну машину «Вірпол» та пилосмок «Самсунг», які були доставлені службою доставки магазину у вищевказану квартиру. Дані речі батько передавав з умовою, що в подальшому вони куплять собі власні, а належні йому - повернуть. Це не був подарунок на весілля. До січня 2016 року він та відповідачка разом користувалися даною побутовою технікою. Однак, через конфлікт в сім'ї в січні 2016 року він переїхав проживати на квартиру свого друга, а речі залишилися в квартирі відповідачки та в її користуванні. Він та його батько намагалися потрапити в квартиру [PERSON], щоб забрати вищевказану побутову техніку, але вона змінила замок і не пускає їх в житло. Крім того, зазначив, що пояснення відповідачки про продаж холодильника та пральної машини не відповідають дійсності, оскільки зі слів їх спільних друзів, які були в квартирі [PERSON], йому відомо, що ще в квітні 2016 року ці речі були в наявності в цій квартирі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 18.09.2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Згідно фіскального чеку від 24.09.2010 року, виданого ДП «Фокстрот-Рівне» магазин «Фокстрот» (м.Нетішин проспект Курчатова, 6), гарантійної карти на холодильник-морозильник «Атлант», картки № 45-0002535 на послуги додаткового сервісу від 24.09.2010 року, довідки від 02.03.2016 року, посвідченої печаткою магазину «Фокстрот», судом встановлено, що 24.09.2010 року позивач [PERSON] придбав в магазині "Фокстрот" пральну машину «WHIRLPOOL AWE 6377/1» вартістю 2988 гривень, порохотяг циклічний «SAMSUNG CC6530V3B» вартістю 836 гривень та холодильник «АTLANT ХМ - 4012-022» вартістю 3055 гривень. Суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження відповідачки про те, що холодильник та пральну машину батьки її чоловіка [PERSON] подарували їм на весілля, оскільки вона не надала суду жодних доказів в підтвердження вказаних обставин. Виходячи з матеріалів справи, пояснень позивача та третьої особи, судом встановлено, що холодильник, пральну машину та порохотяг [PERSON] передав своєму сину [PERSON] та [PERSON] в тимчасове користування з подальшим поверненням, що підтверджується поясненнями самої відповідачки, яка погодилася відшкодувати позивачу вартість вказаного майна. Враховуючи наведене, а також пояснення відповідачки про те, що вона продала належні позивачу холодильник та пральну машину, готова компенсувати йому вартість вказаних речей та порохотяга, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути вартість даного майна. При визначені розміру відшкодування, суд виходить з того, що відповідачка не надала жодних належних та допустимих доказів того, за яку суму коштів вона продала холодильник та пральну машину. При цьому, надану позивачем рахунок - фактуру від 27.05.2016 року суд не приймає до уваги, оскільки в ньому зазначена вартість нового аналогічного майна, а не ідентичного тому, яке він передав в користування. Крім того, зі згоди позивача, передані ним речі, використовувалися відповідачкою та її чоловіком [PERSON] протягом тривалого часу - з вересня 2010 року по січень 2016 року, тому частково втратили свою вартість. Таким чином, враховуючи наведене, а також ріст цін на вказану побутову техніку, відсутність можливості визначити її вартість на даний час, у зв'язку з тим, що зі слів відповідачки холодильник і пральна машина продані, ненадання позивачем доказів того, що вони є в наявності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 6879 гривень в рахунок відшкодування вартості переданого в користування майна, виходячи з його вартості на день придбання, згідно фіскального чеку від 24.09.2010 року (2988 грн.+836 грн.+3055 грн.). Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень викладених в п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами і доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він зазнав душевні переживання та інші втрати немайнового характеру, зазначені ним в уточненій позовній заяві та в судовому засіданні, а також не надав доказів того, що вказані моральні страждання перебувають в причинному зв'язку з протиправними діями відповідачки. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення вартості переданого в користування майна задоволено на 43,27%, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 238,50 грн. (551,20 грн.х43,27:100).

Outcome: approved