Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агромир-СТ» про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.03.2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики, на виконання якого він надав відповідачеві грошові кошти в сумі 577946,36 грн. на строк до 15.01.2014 року. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів, на теперішній час заборгованість ним не погашена, позивач просив суд стягнути з ТОВ "Агромир-СТ" на його користь заборгованість за договором позики в сумі 577946,36 грн., штраф за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 28897,32 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, посилаючись на відсутність договірних зобов'язань між сторонами. Заслухавши пояснень сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії договору від 26.03.2012 року між [PERSON], як позикодавцем, та ТОВ "Агромир-СТ", як позичальником, укладено договір позики №01/03/12, оригінал договору не надано в судовому засіданні для огляду. Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що позикодавець передає позичальнику безпроцентні позики в міру фінансової необхідності підприємства на загальну суму до 586500,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути суму позики у визначений договором строк. В п.2.3. сторони обумовили строк повернення коштів до 15.01.2014 року. П 3.1 передбачає право стягнення штрафу в разі несвоєчасного виконання зобов'язань в розмірі 5% від суми неповернутої позики. В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, надходження коштів до ТОВ "Агромир-СТ" в обумовленому розмірі, а саме: 577946,36 грн. (п'ятсот сімдесят сім тисяч дев'ятсот сорок шість гривень тридцять шість копійок), що також вбачається з акту звірки між сторонами станом на 19.11.2013р. Вказані кошти підприємством позивачу не поверталися на момент розгляду справи, що також не заперечувалося сторонами. Крім того, перерахунок коштів на виконання договору позики підтверджується виписками по рахункам, відкритих в ПАТ «Банк Національний кредит» та квитанціями до прибуткових касових ордерів про внесення готівки, з вказівкою призначення платежу - внесення позики, копії яких долучені до матеріалів справи, оригінали досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правової позиції викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи при укладенні договору позики були дотримані вимоги закону, щодо укладання правочину, що підтверджується виписками по рахункам, відкритих в ПАТ «Банк Національний кредит» та квитанціями до прибуткових касових ордерів про внесення готівки, тобто належними письмовими доказами, у відповідності до ч 2 ст ст.1047 ЦК України, та враховуючи, що відповідач прийняв кошти в обумовленому розмірі, що не заперечувалося сторонами. Відповідно підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості в розмірі 577946,36 грн. (п'ятсот сімдесят сім тисяч дев'ятсот сорок шість гривень тридцять шість копійок). Разом з тим в судому засіданні не доведено належними та допустимими доказами погодження сторонами умов договору щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання, а також строку виконання зобов'язання, так як оригінал договору суду не було надано в судове засідання, відповідно, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій не можна визнати законними та обґрунтованими. Суд не може погодитися з посиланнями представника відповідача, в тому числі, щодо передчасності заявлених позовних вимог з мотивів не пред'явлення вимог в досудовому порядку щодо виконання зобов'язання, так як, на думку суду, пред'явленням вимоги до боржника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно стягненню підлягає на користь позивача судовий збір в розмірі 3480грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial