Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 21.08.2020 року, звернулася до суду з позовом до АТ «Державний Ощадний банк України» про визнання припиненим правовідносин за договором іпотеки №1/1643 від 13 серпня 2007 року та припинення накладеного на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обтяження, шляхом виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження майна іпотекою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ВАТ "Державний ощадний банк України" та позивачем був укладений іпотечний договір від 13 серпня 2007 року, з метою забезпечення належного зобов`язання по кредитному договору укладеного 13.08.2007 року. Умовами іпотечного договору від 13 серпня 2007 року передбачено, що право іпотеки припиняється у разі виконання у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. Всі зобов`язання по кредитному договору перед ВАТ "Державний ощадний банк України" виконано в повному обсязі, однак відповідач не вчиняє необхідних дій для припинення іпотеки, тому вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 07.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с 33-34). Відповідач АТ «Державний Ощадний банк України» 10.11.2020 року подав до суд відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі, оскільки вже надав позивачу довідки про відсутність правовідносин між нею та АТ «Державний Ощадний банк України», в зв`язку з повним виконанням зобов`язань по кредитному договору (а.с. 54-57). Представник позивача адвокат Сідько С.І. 04.01.2001 року надала суду відповідь на відзив АТ «Державний Ощадний банк України», в якій зазначає про наявність відмови державного реєстратора у проведенні державної реєстрації припинення обтяження іпотеки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, в зв`язку з тим, що нерухоме майно, залишається обтяженим іпотекою, а іпотекодержателем являється АТ «Державний Ощадний банк України», позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном (а.с. 73-77). 21.01.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Сідько С.І. надала суду письмову заяву про уточнення позовних вимог від 21.01.2021 року, в якій остаточно просить визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки №1/1643 від 13 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ "Державний ощадний банк України", в особі керуючої філією Котелевським відділенням №6263 [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сідько С.І. уточнені позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача ВАТ "Державний ощадний банк України" адвокат Солдатенко А.М., який діє на підставі довіреності №19/3-02/332 від 31.12.2020 року у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Харкова, фактично підтвердив необхідність припинення іпотеки за договором, оскільки зобов`язання по кредитному договору повністю виконано. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши правові норми, які регулюють дані спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до переконання, що уточнені позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 13 серпня 2007 між ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203/1643. З метою забезпечення виконання зобов`язань між [PERSON] та банком, був укладений Іпотечний договір №1/1643 від 13 серпня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", в особі керуючої філією Котелевським відділенням №6263 [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В. Предметом іпотеки було нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара назва: [ADDRESS] ) Іпотечний договір діє до припинення основного зобов`язання за Кредитним договором. (а.с. 11-14). Судом встановлено факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником [PERSON] . Цю обставину, як і відсутність у «Державний Ощадний банк України» фінансових та майнових претензій до позичальника, відображену у довідці АТ «Державний ощадний банк України» №37 від 26.11.2019 року (а.с. 16), представники сторін у судовому засіданні не оспорювали. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Котелевської сеищної ради Полтавської області Андруховець Н.Г. №52759662 від 22.06.2020 року (а.с. 19) відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження, іпотека на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазанчає що належним відповідачем у справах за позовом про скасування запису щодо державної реєстрації обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстроване (пункти 51 і 58 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16). Виходячи із змісту вимог ч. ч. 5, 6ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні даного цивільного позову суд керувався висновком Великої Палати Верховного Суду України від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70). Верховний Суд виходить з того, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Ефективним способом захисту порушених прав позивача є пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена, а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду державний виконавець сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Таким чином, з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Як визначено ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За викладених обставин, приймаючи до уваги положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, суд приходить до висновку про фактичне припинення іпотеки відносно спірного нерухомого майна, та із врахуванням тієї обставини, що існування державної реєстрації прав та їх обтяжень та реєстрації іпотеки перешкоджає законному праву власника цього майна володіти та розпоряджатись останнім на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, а існування іпотеки і обтяження обмежує права власника у здійсненні ним вказаних прав, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість уточнених позовних вимог [PERSON] , у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON] суд виходить із засад диспозитивності цивільного судочинства відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України та засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Судові витрати стягти відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved