Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що вона перебувала з відповідчем у шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.12.2014 їх з відповідчем шлюб розірвано і рішенням цього ж суду від 19.09.2014 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача. Заначає, що син [PERSON] знаходився з 02.10.2018 по 10.10.2018 на стаціонарному лікуванні в КМЗ Київської обласної ради "Київська обласна дитяча лікарня", що по вулиці Хрещатик, 83, в м.Боярка Київської області. При цьому на його лікування було витрачено 1071.05 грн.. Їх з відповідчем дочка [PERSON] має тяжке захворювання - діабет І типу тяжкої форми і також перебувала на лікуванні у вказаному медичному закладі з 09.06.2018 по 26.06.2018 і на що нею було витрачено кошти на загальну суму 3535.55 грн. Повторно дочка перебувала на лікуванні у цьому ж закладі 02.10.2018 по 10.10.2018 і на її лікуванні тоді було витрачено 7785.18 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь половину понесених нею витрат на лікування дітей, що становить 6195.89 грн. Будучи належним чином повідомленою, зважаючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, позивач у судове засідання не зявилася та подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, також будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не зявився. Разом з тим, матеріали справи містять його відзив, яким він просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування такої своєї позиції посилається на те, що він добросовісно та регулярно сплачує аліменти на утримання обох дітей з розрахунку 1000.00 грн на одну дитину, що за період з грудня 2017 по жовтень 2018 на 1227.00 грн більше законодавчо встановленого мінімального гарантованого розміру аліментів. Також по можливості він допомогає дітям для їх всебічного розвитку і доказом чого є квитанція від 23.03.2018 № [NUMBER] на суму 2200.00 грн, з яких 1000.00 грн - це аліменти , а інші 1200.00 грн. - кошти на поїздку сина [PERSON] у Карпати. Також позовна заява містить некоректні та надмірно завищені суми коштів, які були витрачені на лікування дітей на суму 3829.59 грн. Визнає, що за період з 09.06.2018 по 10.10.2018 позивачем було витрачено на лікування дітей 8499.19 грн. За викладеного та у відповідності до положень частини другої статті 247 вказаного Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу\~ не здійснюється. Дослідивши отримані у справі письмові докази суд приходить до наступного висновку. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити\~ шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням\~особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що\~кожна сторона повинна довести\~обставини,\~які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими\~учасниками справи. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору\~ по суті. Відповідно до наявних у матеріалах справи свідоцтв про народження серії 1-ОК №062658 від 15.05.2007 та серії 1-ОК №182621 від 17.05.2011 (а.с.6-7), виданих виконкомом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, сторони спору являються батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.09.2014 (а.с.8) з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. Відповідач офіційно ніде не працює, а тому аліменти з нього не утримуються і він сплачує їх добровільно в сумі 1000.00 грн на одну дитину і на що він посилається у своєму відзиві на позов та що не заперечується позивачем і підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій (а.с. 38-40). Шлюб сторін спору розірвано рішенням вказаного суду від 19.12.2014 (а.с.9). Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. Дочка сторін спору має тяжке захворювання - діабет І типу тяжкої форми і у звязку із цим перебувала на стаціонарному лікуванні у КМЗ Київської обласної ради "Київська обласна дитяча лікарня" з 09.06.2018 по 26.06.2018 (а.с. 16-17) і на що позивачем було витрачено власних коштів на загальну суму 3535.55 грн. На амбулаторне лікування дочки у вересні 2018 позивач витратила 2595.00 грн. Повторно дочка перебувала на лікуванні у цьому ж закладі з 02.10.2018 по 10.10.2018 (а.с.12) і в цей же період часу у цьому медичному закладі лікувався і син сторін спору [PERSON]. На їх лікування позивачем було витрачено 2368.64 грн. Всього на лікування дітей у 2018 році позивачем було витрачено власних грошових коштів на загальну суму 8499.19 грн. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~, ст.ст.150, 185 СК України. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положення частини другої статті 150 вказаного Кодексу покладають на батьків обовязок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати на утримання дочки та сина, а саме: витяги з медичних карт стаціонарного хворого з переліком використаних на лікування лікарських препаратів, а також прописаних лікарем для проведення амбулаторного лікування та чеки на оплату придбаних для дітей ліків. Разом з тим, заявлена позивачем сума позову лише частково підтверджується наданими позивачем доказами. Так, як вбачається із наданих чеків про оплату придбаних ліків (а.с.18-19), на стаціонарне лікування дочки [PERSON] у червні 2018 позивачем було витрачено 3535.55 грн., тоді як придбання ліків на амбулаторне лікування дочки у вересні 2018 обійшлося позивачу у суму 2595.00 грн (а.с.13). На лікування обох дітей у жовтні 2018 позивач витратила власних коштів на загальну суму 2368.64 грн. Всього таким чином позивачем у 2018 році витрачено на лікування дітей 8499.19 грн. Таку встановлену судом обставину визнав і сам відповідач у своєму відзиві на позов. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави\~ суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини понесених останньою додаткових витрат на лікування малолітніх дітей, що становить 4249.60 грн. Доводи відповідача про відстуність підстав для задоволення позову у повному обсязі заявлених вимог з тих підстав, що він сплачує аліменти на утримання діте в розмірі, що перпевищує мінімально визначений законом, що несе додаткові витрати на утримання дітей, зважаючи, що такі не мали відношення до витрат на лікування дітей суд вважає такими, що не грунтуються на встановлених обставинах спору та законі, а тому до уваги судом не беруться. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Оскільки позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~а позовні\~вимоги задовольняються\~частково,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий\~збір в\~сумі 704.80 грн.

Outcome: approved