Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

21.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом та, з урахуванням зміни 27.03.2019 року позову, просив стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином, з відповідачів [PERSON] та АК «Харківобленерго». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , працюючи на посаді начальника Валківського району електричних мереж енергооб`єкту Харківських розподільних електричних мереж АК «Харківобленерго», достовірно знаючи про вимоги ст.112 Земельного кодексу України, ст.32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», п.5, 8, 9, 13, 15, 23 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 року, п.12.7.10 "Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила" ГКД 34.20.507-2003, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 13.06.2003 №296, в період з 11.03.2011 року по [INFO], виконуючи організаційно-розпорядчі функції, будучи службовою особою, допустив несумлінне ставлення до виконання своїх обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, - [PERSON] , який є сином позивача. А саме, [INFO] близько 01-00 год. [PERSON] під час нічної риболовлі, знаходячись в охоронній зоні ПЛ-10кВ на ставку "Кіровський", розташованому поблизу смт. Коломак Коломацького району Харківської області, при піднятті мокрого вудилища «NEW HUNTER 700» довжиною 7м (з великою поверховою електропровідністю) доторкнувся ним до проводів ПЛ-10кВ, які розташовані між електроопорами №81 та №82, внаслідок чого сталося ураження [PERSON] електричним струмом, від якого останній помер на місці. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №32/2111-ДМ/11 від 26.03.2015 року, смерть [PERSON] настала внаслідок ураження технічним електрострумом. Причиною нещасного випадку, який [PERSON] міг та повинен був як начальник РЕМ передбачити, але легковажно розраховував на їх відвернення, стало те, що опори ПЛ №80-81-82 упродовж зазначеного періоду часу залишались затопленими, тобто водне дзеркало ставка «Кіровський» перебувало в охоронній зоні ПЛ-10кВ. При цьому фактично з 11.03.2011 року по [INFO] [PERSON] обмежився лише наданням вказівки старшому майстру Валківського РЕМ Мальку В.М. на залишення актів обстеження ПЛ від 11.03.2011 року та 11.06.2011 року у сторожці біля ставку «Кіровський», чим грубо порушив вимоги п.1.4 Посадової інструкції начальника Валківського РЕМ та п. 12.7.10 «Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила» ГКД 34.20.507-2003. Відповідно до висновку судової комплексної електротехнічної та в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи №5163/9998 від 26.09.2014 року невиконання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці начальником Валківського РЕМ [PERSON] з технічної з точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням тяжких наслідків у вигляді смерті [PERSON] 16.04.2018 року ухвалою Валківського районного суду Харківської області кримінальне провадження №12013220240000148 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, закрито. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного злочину у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Зазначеним злочином позивачу було спричинено моральну та матеріальну шкоду. Моральна шкода, яку позивач оцінив в сумі 818070,80 грн., полягає у сильних душевних стражданнях внаслідок втрати сина, що проявилися на стані його здоров`я та призвели до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Матеріальна шкода складається із витрат на лікування позивача (придбання лікарських засобів та матеріалів медичного призначення) у розмірі 18070,80 грн., витрат на поховання сина в розмірі 6110 грн., оплату та організацію жалобного обіду в розмірі 13200 грн., встановлення надгробного каменю на кладовищі в розмірі 4878 грн. Посилаючись на норми ст.23, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.2 ст.1168, ч.1 ст.1201, ч.1 ст.1172,ч.1 ст.1177, ч.1, 2, 5 ст.1187, ч.1 ст.1195 ЦК України, просив стягнути матеріальну шкоду, завдану злочином, з відповідача [PERSON] у розмірі 5000 грн., з відповідача АК «Харківобленерго» у розмірі 13070,80 грн., компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду, завдану злочином, з відповідача [PERSON] у розмірі 100000 грн., з відповідача АК «Харківобленерго» у розмірі 718070,80 грн. 25.04.2019 року представником відповідача АТ «Харківобленерго» Комаровою О.М. подано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.183-184), згідно якого проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірних дій (бездіяльності) відповідачів, причинно-наслідкового зв`язку таких дій з настанням шкоди. Подана позивачем в якості доказу ухвала Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 року, якою закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку із закінченням строків давності, містить лише посилання на думку органу досудового розслідування щодо вчинення злочину [PERSON] , що не є встановленими судом обставинами подій, наслідків та зв`язку між ними, які відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Вину за злочином відповідно до ст. 62 Конституції України можливо встановити лише за обвинувальним вироком суду. Доводи щодо бездіяльності [PERSON] з відключення підтопленої ділянки повітряної лінії є безпідставними, оскільки діючим законодавством не передбачено заборону експлуатації повітряної лінії, опори якої знаходяться у воді (підтоплені) та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ №3157 від 26.07.1999, і Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКПРЕУ №28 від 31.07.1996, також не встановлено обов`язку припинення електропостачання споживачам з цих підстав. Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок підтоплення опор повітряної лінії з загибеллю його сина [PERSON] .. Крім того, загибель [PERSON] сталася внаслідок грубого порушення ним вимог п.8, 9 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 року, тобто його винних дій. Щодо розміру моральної шкоди зазначила, що зі змісту позовної заяви не вбачається з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується, до того ж порушено принцип розумності та співмірності заявленій майновій шкоді. 02.05.2019 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача АТ «Харківобленерго» (т.1 а.с.192-193), в якій просив не приймати до уваги відзив АТ «Харківобленерго» на позовну заяву, наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому, акцентуючи увагу на необхідності відшкодування шкоди АК «Харківобленерго» на підставі ст. 1187 ЦК України як володільця джерела підвищеної небезпеки, та на підставі ст.ст.1166, 1172 ЦК України. 05.06.2019 року представником відповідача АТ «Харківобленерго» адвокатом Комаровою О.М. подано заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.215-218), відповідно до яких зазначила, що ствердження позивача про завдання йому шкоди джерелом підвищеної небезпеки є безпідставними та необґрунтованими. Діючим законодавством не визначено, що постачання електричної енергії є діяльністю, пов`язаною з дією джерела підвищеної небезпеки. Судова практика визнає джерелом підвищеної небезпеки будь-яке застосування концентрованої енергії у таких випадках, коли енергію використано не в споживчих цілях, не в побуті, а на виробництві, на транспорті. Крім того, у цьому випадку позивач має доводити неправомірність дій відповідача та безпосередній зв`язок таких (неправомірних) дій з настанням шкоди. Обов`язковим критерієм для визначення факту завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки є наявність саме його проявлення (дії) відносно об`єкта завдання шкоди а не навпаки. Висновком комплексного електротехнічного та в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці експертного дослідження від 09.10.2015 року №146 за матеріалами кримінального провадження №12013220240000148, проведеного НДЕКЦ при ГУМВ України в Харківській області, підтверджується, що повітряна лінія електропередач працювала у звичайному режимі в межах норми, жодного проявлення (дії) шкідливих властивостей (будь-яких відхилень, аварійних ситуацій тощо) не відбувалося, а саме дії потерпілого [PERSON] , наближення постраждалим на неприпустимо малу відстань до струмопровідних частин електропровідного карбонового вудилища під час риболовлі, грубе порушення п. 8 і 9 Правил охорони електричних мереж знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням нещасного випадку. Між діями (бездіяльністю) інших осіб (в т.ч. працівників АТ «Харківобленерго»), невідповідність яких не виключається, та нещасним випадком з постраждалим причинно-наслідковий зв`язок не вбачається. Крім того, під час нещасного випадку [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. 17.09.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Чишко С.В. подано відзив на позовну заяву (т.2 а.с.47-55), відповідно до якого проти позову [PERSON] до [PERSON] заперечувала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, у зв`язку із відсутністю підстав для відшкодування шкоди, а саме відсутністю неправомірності дій [PERSON] , безпосереднього причинного зв`язку між такими протиправними діями та фактично завданою шкодою, вини відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди. Так, відповідно до висновків проведеної в ході розгляду Валківським районним судом Харківської області кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи від 20.03.2017 року №7278/84 встановлено відсутність будь-яких технологічних порушень функціонування ПЛ-10кВ «Шляхова», тобто [PERSON] було забезпечено нормальні умови експлуатації вказаної ПЛ. Правових підстав для відключення зазначеної повітряної лінії та припинення електропостачання споживачів не було. Саме по собі наближення берегової ліні ставка «Кіровський» у межі охоронної зони ПЛ не призводить до нещасних випадків, причинно-наслідковий зв`язок відсутній. З боку працівників Валківського РЕМ не мали місця такі невиконання нормативно-правових актів, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . В описовій частині комплексної електротехнічної і в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці експертизи №146 від 09.10.2015 року зазначено, що відстань від поверхні землі чи водної поверхні до проводів ПЛ у досліджуваній ситуації відповідає нормативним вимогам, тому ця обставина не може знаходитися у причинному зв`язку з нещасним випадком. Знаходження опор №№80-83 у зоні можливого затоплення при дотриманні нормативних значень габаритів лінії, не є невідповідністю нормам безпеки, не збільшує вірогідність зближення людини та джерела небезпеки і на цій підставі не має причинного зв`язку з нещасним випадком. Дії (бездіяльність) начальника Валківського РЕМ не знаходяться у причинному зв`язку з досліджуваним нещасним випадком. Висновки експертизи №5163/998 від 26.09.2014 року, на які посилається позивач, спростовані висновками призначеної Валківським районним судом Харківської області додаткової комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи №7278/84 від 20.03.2017 року. Вина відповідача у формі необережності, як зазначено позивачем, не доведена належними та допустимими доказами. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 року кримінальну справу проти [PERSON] , було закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за спливом строків давності. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] своєї вини не визнавав і вона судом не встановлена, в ухвалі не міститься жодного посилання на те, що судом були встановлені обставини, які б свідчили про вчинення [PERSON] протиправних дій та наявності причинно-наслідкового зв`язку між його діями і нещасним випадком з [PERSON] .. Ухвала містить лише припущення сторони обвинувачення стосовно вини [PERSON] . Отже, наявність зазначеної ухвали суду не є підставою для звільнення на підставі ст. 82 ЦПК України від доказування питання чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, шкода була завдана внаслідок умисних дій самого потерпілого [PERSON] , що відповідно до ст. 1193 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності відповідачів. Ним було умисно порушено Правила охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997 р №209, отже, вчинено неправомірні дії, що призвели до нещасного випадку, що також підтверджено висновками експертиз №146 від 09.10.2015 р. та №7278/84 від 20.03.2017 р. Також було встановлено, що під час нещасного випадку [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. 25.09.2019 року представником позивача адвокатом Головко В.В. подано відповідь на відзив, поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Чишко С.В. (т.2 а.с.69-70), в якій просила не приймати до уваги даний відзив на позовну заяву, наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому, акцентуючи увагу на необхідності відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1166, 1172, 1187 ЦК України. 26.09.2019 року ухвалою суду за клопотанням сторін витребувано із Валківського районного суду Харківської області матеріали кримінального провадження №615/1096/15-к, 1-кп/615/31/18, а саме: висновок комплексної електротехнічної та в галузі безпеки життєдіяльності експертизи №5163/998 від 26.09.2014 року; висновки комплексної електротехнічної і в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці експертизи №146 від 09.10.2015 року; висновки додаткової комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи №7278/84 від 20.03.2017 року; акт судово-медичного обстеження (дослідження) №2111-ДМ/11 від 25.06.2011 року. 16.01.2020 року закрито підготовче провадження по справі, задоволено клопотання позивача [PERSON] про допит під час судового розгляду в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, відповідях на відзиви та їх обґрунтування, наполягав на задоволенні позову, посилаючись на наявність вини відповідача [PERSON] у смерті його сина. Додатково пояснив, що внаслідок загибелі його сина [PERSON] йому спричинено матеріальну шкоду, яка складається із витрат на його лікування внаслідок погіршення стану його здоров`я, що пов`язане зі смертю сина, на поховання сина, поминальний обід, надгробний пам`ятник. Також спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки він втратив сина, онук залишився без батька і йому необхідно допомагати у його вихованні та утриманні, погіршенні його стану здоров`я та життєвих зв`язків. Його син перед смертю проживав у м.Харкові зі своїм сином і дружиною, не зловживав алкогольними напоями. Він на час смерті не був пенсіонером, працював. Представник позивача адвокат Головко В.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що заподіяна позивачу шкода підлягає відшкодуванню з [PERSON] на підставі ст. 1166 ЦК України, як особою, яка її завдала. З Харківобленерго - на підставі ст. 1187 ЦК України, як володільця джерела підвищеної небезпеки. Просила відшкодувати витрати на поховання, поминальний обід та встановлення надгробного пам`ятника, та на підставі ст. 1195 ЦК України відшкодувати витрати позивача на його лікування відповідно до наданих чеків. Розмір відшкодування, що підлягає стягненню з кожного з відповідачів, визначено на власний розсуд. Моральна шкода спричинена позивачеві внаслідок смерті сина, погіршення стану здоров`я, необхідності відновлювати свій стан. Позивач відчуває сильні душевні страждання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснив, що у загибелі [PERSON] відсутня як його вина, так і вина [PERSON] . Опори ліній електропередач не заборонено встановлювати у воді. Він не був присутнім при порушенні, тому не міг запобігти наслідкам. Постраждалий мав освіту енергетика, розумів всі наслідки своїх дій. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чишко С.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що для відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1166, 1167 ЦК України має бути встановлено неправомірність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та наслідками, вина заподіювача шкоди. Згідно ухвали Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] було закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, при цьому вказано лише припущення сторони обвинувачення відносно вини [PERSON] .. Згідно проведених у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] експертиз №146 від 09.10.2015, додаткової комісійної №7278/84 від 20.03.2017 року, акту судово-медичного обстеження (дослідження) №2111-ДМ/11 від 25.06.2011 вина [PERSON] , порушення ним вимог законодавства відсутні, причина смерті [PERSON] - наближення останнім вудилища до ЛЕП, незважаючи на забороняючи знаки. Останній перебував у стані алкогольного сп`яніння нещасний випадок стався внаслідок необережних дій потерпілого. Відшкодування витрат позивача на його лікування може бути здійснено у разі доведення прямого причинного зв`язку між загибеллю сина та погіршенням стану здоров`я. Представник відповідача АТ «Харківобленерго» адвокат Комарова О.М. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов та в запереченнях на відзив на позов. Додатково пояснила, що для відшкодування шкоди відповідачем необхідно встановлення, крім шкоди, протиправних дій, причинного зв`язку між ними. Позивачем не надано доказів протиправності дій відповідачів та причинного зв`язку. Не встановлено заборони експлуатації повітряних ліній електропередач, опори яких знаходяться у воді. Відключення від електропостачання споживачів в такому випадку не вимагається. Постачання електричної енергії не є діяльністю, пов`язаною з дією джерела підвищеної небезпеки. В ухвалі Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 року, на яку посилається позивач, як на підтвердження своїх вимог, не встановлено вини відповідача [PERSON] . Натомість грубе порушення [PERSON] п.8, 9 Правил охорони електричних мереж стало причиною загибелі останнього. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представників відповідачів, свідків, дослідивши та оцінивши надані письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 02.10.1985 року Одноробівською Першою сільрадою Золочівського району Харківської області (т.1 а.с.37). Відповідно до копій свідоцтв про шлюб та народження [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] та мав сина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.63-64). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 26.07.2011 року відділом ДРАЦС по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.62). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданого 25.07.2011 року, причиною смерті [PERSON] [INFO] стало ураження технічним електричним струмом, зафіксовано алкогольне сп`яніння (т.1 а.с.61). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №32/№2111-ДМ/15 від 28.03.2015 року смерть [PERSON] настала внаслідок ураження технічним електрострумом, в крові виявлено етиловий спирт 0,54%, що відповідає його вмісту при легкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.2 а.с.186-191). На підтвердження здійснення [PERSON] витрат на поховання в розмірі 6110,00 грн., надано копії договору №10 від 01.06.2018 року та накладної №10 від 01.06.2018 року (т.1 а.с.59-60), витрат на поминальний обід у розмірі 13200,00 грн. - копію довідки від 26.07.2011 року (т.1 а.с.58), витрат на придбання пам`ятника у розмірі 4878,00 грн. - договір-замовлення від 14.03.2013 року (т.1 а.с.56). Згідно довідки КП «Золочівська центральна районна лікарня» Селютіним В.П. на лікування в терапевтичному відділенні було витрачено власних коштів в розмірі: 2011 р. - 888 грн., 2012 р. - 978 грн., грудень 2017 року - 4634 грн., жовтень 2017 р. - 3486 грн., 2018 р. - 3687 грн. (т.1 а.с.67). Та на підтвердження витрат надано копії чеків (т.1 а.с.83-95). Як вбачається із копії виписки з історії хвороби [PERSON] проходив лікування в кардіологічному відділенні обласної клінічної лікарні центру екстреної медичної допомоги і медицини катастроф з 22.07.2011 року по 02.08.2011 року із діагнозом, у тому числі безбольова ішемія міокарда, постінфарктний (невідомої давнини) кардіосклероз, де в анамнезі захворювання зазначено, що вважає себе хворим із 01.07.2011 року, коли на фоні перевтоми і спекотної погоди з`явилися зазначені скарги (т.1 а.с.87). Із копій виписок із медичної карти, історії хвороби вбачається, що [PERSON] проходив лікування в КП Золочівська ЦРЛ із діагнозом, у тому числі стенокардія, постінфарктний (невідомої давнини) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба : з 03.08.2011 року по 29.08.2011 року, з 04.12.2011 року по 13.12.2011 року, 13.08.2012 року по 22.08.2012 року, 14.10.2013 року по 24.10.2013 року, 28.02.2014 року по 09.03.2014 року, 30.01.2015 року по 08.02.2015 року, 14.02.2016 року, 03.05.2017 року по 12.05.2017 року, 12.07.2017 року по 21.07.2017 року, з 23.10.2017 року по 03.11.2017 року, 14.11.2017 року по 24.11.2017 року, з 25.12.2017 року по 05.01.2018 року, 29.01.2018 року по 07.02.2018 року, в Харківській обласній травматологічній лікарні із діагнозом гостра кишково-шлункова кровотеча, виразка шлунку з 30.08.2011 року по 12.09.2011 року (т.1 а.с.68-86). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її чоловіком, загиблий [PERSON] - їх сином. Після загибелі сина чоловік потрапив в лікарню в реанімацію з інфарктом, півроку був на лікуванні. Після чого отримав 3 групу інвалідності. До цієї події не мав таких проблем зі здоров`ям. Після загибелі сина порушився нормальний перебіг життя позивача. Оскільки син постійно приїжджав до них, допомагав по господарству, всі надії на подальше життя і допомогу були пов`язані із сином. Дочка проживає окремо в м.Харкові, приїжджає рідко. Позивач поніс витрати на поховання, поминальний обід, пам`ятник, лікування позивача, на поїздки до Валківського районного суду Харківської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її батьком, а загиблий - братом. Батько важко переніс смерть сина, тривалий час перебував у лікарнях на лікуванні, втратив роботу за станом здоров`я. Потребує постійного прийняття ліків. [PERSON] був опорою батькам, допомагав по господарству, його втрата призвела до негативних наслідків для сім`ї. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. У відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Характерні ознаки джерела підвищеної небезпеки визначені в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", згідно яких відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: неможливість повного контролю зі сторони людини; наявність шкідливих властивостей; велика ймовірність завдання шкоди. Відповідно до статуту Акціонерного товариства «Харківобленерго», затвердженого 30.05.2018 року в новій редакції позачерговими Загальними зборами АК «Харківобленерго», Акціонерне товариство «Харківобленерго» є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Акціонерної компанії «Харківобленерго» у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства». Предметом діяльності є: розподіл електричної енергії, постачання електричної енергії, передача електричної енергії електричними мережами, тощо (т.3 а.с.163-165). Діяльність відповідача АТ «Харківобленерго», відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» щодо володіння та обслуговування, експлуатації ліній електричних передач, що перебувають під високою напругою, створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб через неможливість повного контролю за нею з боку людей, є джерелом підвищеної небезпеки і шкода, заподіяна позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з обслуговування вказаних ліній електропередач, може бути визнана шкодою, завданою джерелом підвищеної небезпеки за певних умов. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Закон зобов`язує відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Незалежно від вини фізичної або юридичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Що стосується причинного зв`язку при відшкодуванні юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою (ст. 1172 ЦК), то у цьому виді деліктних зобов`язань він має складний характер. Необхідно доводити не лише те, що шкода завдана внаслідок протиправного діяння, а й те, що протиправне діяння було наслідком неналежного виконання чи невиконання працівником або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. За умови регулювання правовідносин спеціальною нормою загальна норма не застосовується, проте у разі якщо в спеціальній нормі те чи інше питання не вирішено, необхідно керуватись загальними нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стосовно відшкодування матеріальної шкоди позивачеві, пов`язаної із придбанням ліків та отриманням медичних послуг, суд зазначає, що, як вбачається із виписки з історії хвороби (т.1 а.с.87) [PERSON] проходив лікування в кардіологічному відділенні обласної клінічної лікарні центру екстреної медичної допомоги і медицини катастроф з 22.07.2011 року по 02.08.2011 року із діагнозом, у тому числі безбольова ішемія міокарда, постінфарктний (невідомої давнини) кардіосклероз, де в анамнезі захворювання зазначено, що вважає себе хворим із 01.07.2011 року, коли на фоні перевтоми і спекотної погоди з`явилися зазначені скарги. Тобто на час настання смерті сина позивача, [INFO], [PERSON] вже перебував на лікуванні та мав певні захворювання. Надані докази щодо подальшого лікування позивача не містять інших даних та позивачем не доведено, що погіршення стану його здоров`я та подальше лікування сталося внаслідок загибелі сина. Як вбачається з ухвали Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 року (справа №615/1096/15-к), кримінальне провадження №12013220240000148 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України закрито. [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду, роз`яснено право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства (т.1 а.с.169-171). При цьому в ухвалі зазначено про викладені в обвинувальному акті обставини та про думку органу досудового розслідування щодо вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, вказано про можливість застосування положень ч.1 ст.49 КК України при наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами, а не за умови визнання особою вини. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Статтею 62 Конституції України встановлено принцип презумпції невинуватості, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Вищезазначена ухвала Валківського районного суду Харківської області від 16.04.2018 містить лише припущення щодо того чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони [PERSON] , сталися з його вини, тому за відсутності преюдиціального доказу вини відповідача [PERSON] у завданні шкоди посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах доказування. У цьому випадку вину відповідача [PERSON] може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України, зокрема висновками судових експертиз, письмовими доказами тощо. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Таким чином, для того, щоб результат проведеної експертизи був допустимим доказом у відповідності до ст. 102 ЦПК України, експертиза має призначатися у конкретній справі за заявою осіб, які беруть участь у справі, або на замовлення таких осіб для використання в якості доказу у конкретній справі, а не в будь-якій іншій. За таких умов, висновок експерта зроблений у іншій справі може досліджуватись судом лише як письмовий доказ у відповідності до ст.ст.76, 95 ЦПК України, і не може вважатися висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України, так як він не отриманий в порядку, передбаченому ст. ст. 102, 103, 104, 106, 108 ЦПК України. В даній цивільній справі судові експертизи судом не призначалися, таких клопотань не заявлялося сторонами. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо неправомірних дій відповідача [PERSON] та його вини, неправомірних дій відповідачів посилається на висновок комплексної електротехнічної та в галузі безпеки життєдіяльності експертизи №5163/998 від 26.09.2014 року, проведеної ХНДІСЕ ім.Бокаріуса у кримінальному провадженні на виконання постанови старшого слідчого СВ Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області Давидова О.В. (т.2 а.с.192-216). Проте, в матеріалах кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] містяться й інші висновки експертиз: комплексної електротехнічної і в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці експертизи №146 від 09.10.2015 року, проведеної НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області на підставі листа від 22.05.2015 року адвоката Кузьміна Д.В. та наданих фотокопій матеріалів кримінального провадження №12013220240000148 (т.2 а.с.149-185) та додаткової комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи №7278/84 від 20.03.2017 року, проведеної експертами ХНДІСЕ ім.Бокаріуса та Харківського НДЕКЦ МВС України на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 10.06.2016 року. Як вбачається із ухвали Валківського районного суду Харківської області від 10.06.2016 року (т.3 а.с.167-168) додаткова комісійна комплексна експертиза була призначена у зв`язку із наявністю розбіжностей, суперечностей в попередніх експертизах та відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.332 КПК України, згідно яких суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності. У зв`язку із чим суд приймає до уваги в якості письмового доказу висновки додаткової комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи №7278/84 від 20.03.2017 року, проведеної експертами ХНДІСЕ ім.Бокаріуса та Харківського НДЕКЦ МВС України на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 10.06.2016 року. Згідно висновків додаткової комісійної комплексної в галузі безпеки життєдіяльності і електротехнічної експертизи №7278/84 від 20.03.2017 року причиною нещасного випадку, що стався [INFO] з [PERSON] є наближення постраждалим на неприпустимо близьку відстань до струмовідних частин ПЛ 10 кВ електропровідного карбонового вудилища, що мало місце під час риболовлі постраждалого у охоронній зоні ПЛ при відсутності в цьому місці передбаченого Водним кодексом України обмеження загального водокористування та всупереч вимогам Правил охорони електричних мереж. Відстань від проводів опори ПЛ-10 кВ у місці, де стався нещасний випадок (прольоті опор №82-81), до поверхні води відповідає вимогам п.2.4.51, 2.5.160 і 2.5.233 «Правил будови електроустановок», відстань від проводів ПЛ-10кВ у прольоті опор №81-№82 до поверхні дорівнює величині більше 7 метрів. ПЛ-10 кВ «Шляхова» на час нещасного випадку з [PERSON] працювала у нормальному режимі: безпечно виконувала функції передачі електричної енергії споживачам; ділянка цієї лінії між опорами №81-№82, тобто у місці, де стався нещасний випадок, знаходилася в працездатному, робочому, але несправному щодо кута нахилу опори №81 стані (кут нахилу опори №81 не відповідав вимогам п.2.5.134 «Правил будови електроустановок» щодо кута нахилу опори). По своїй суті ця несправність не відноситься до технологічного порушення. Створення безпечних умов перебування людей на ставку згідно з додатковою угодою до договору оренди землі від 24 березня 2009 року є обов`язком орендаря. З боку працівників Валківського РЕМ не мали місця такі невиконання нормативно-правових актів, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням тяжких наслідків - смерті [PERSON] . З боку ФОП [PERSON] мали місце такі невиконання нормативно-правових актів, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку з [PERSON] . Дії постраждалого [PERSON] та [PERSON] , які не відповідали вимогам нормативно-правових актів, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку з [PERSON] (т.3 а.с.1-58). Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що шкоду позивачеві заподіяно внаслідок протиправних винних дій відповідача [PERSON] .. Відповідач АТ «Харківобленерго», як власник джерела підвищеної небезпеки, мав би нести відповідальність без вини, відповідно до положень ч.2 ст.1167, ст. 1187 ЦК України, але за умови доведення протиправності поведінки (дій) АТ «Харківобленерго» та причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. Проте, факт протиправних дій відповідачів не доведено й судом не встановлено, як не доведено і не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів. Отже, сама лише наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, оскільки необхідною умовою є доведення наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, а також правильне визначення суб`єкта такої відповідальності. У зв`язку з наведеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові в повному обсязі судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, судові втрати, понесені відповідачами, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed