Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третіх осіб: Державної міграційної служби України в особі Коростенського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, органу піки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про усунення перешкод в користуванні квартирою №13 в будинку № 3 по вул. Шолом Алейхема у м. Коростені Житомирської області шляхом зняття з реєстрації та виселення [PERSON], [INFO] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 лютого 2016 року. 3 серпня 2016 року відповідач [PERSON] вселилася у вказану квартиру і була зареєстрована у ній. 23 червня 2016 року був також зареєстрований у спірному житлі і син відповідача [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідачем порушуються її права як власника, яка добровільно знятись із реєстрації та виселитися із займаного приміщення не бажає, що і стало приводом для звернення до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 20 вересня 2017 року позовні вимоги підтримав, а позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки, а також позицію щодо заявленого позову не повідомила. Представник третьої особи - Державної міграційної служби України в особі Коростенського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просив справу провести без його участі, при постановленні рішення поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - органу піки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просив справу провести без його участі, при постановленні рішення поклався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 лютого 2016 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 лютого 2016 року (а.с.3-5). З копії будинкової книги, довідки про склад сім'ї та інформаційного повідомлення УДМС України в Житомирській області вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9-11,18). У зв'язку реєстрацією та проживанням відповідача та її малолітнього сина порушується право позивача, як власника на вільне володіння, користування та розпорядження належного їй житла. З досліджених письмових заяв [PERSON], талонів про прийняття заяв черговим інспектором поліції (а.с.28-33) вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися неприязні відносини, що впливає безпосередньо на порушення прав позивача як власника нерухомого майна. Позивач [PERSON] позбавлена можливості проживати у спірній квартирі та проживає за іншою адресою, а саме, в квартирі [ADDRESS]. Згідно із ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 статті 8 Конвенції про захист ної прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України: "власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння." Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст.116 цього Кодексу, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положення ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] в добровільному порядку знятись з реєстрації та виселитись з спірного житла не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю квартирою №13 в будинку № 3 по вул. Шолом-Алейхема у місті Коростені Житомирської області, на власний розсуд. Таким чином, право позивача [PERSON] як власника підлягає судовому захисту шляхом виселення [PERSON], [INFO] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Суд зазначає, що рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття відповідача разом з малолітньою дитиною з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача разом з малолітньою дитиною з реєстрації місця проживання не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується на підставі рішення суду про виселення . У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.48 Конституції України,

Outcome: partial