Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить: - визнати непристойними та принизливими висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], такими, що порушують права і свободи та принижують честь і гідність [PERSON], - зобов'язати [PERSON] спростувати інформацію, висловлену під час проведення загальних зборів ОСББ "Конкорд-1" 09.08.2016 року, - стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 9 серпня 2016 року в [ADDRESS] під час виступу на Загальних зборах ОСББ «Конкорд-1» [PERSON] щодо несплати власницею кв. 33 заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а також стосовно погроз від представника власниці кв. 33 [PERSON] з вимогами списання боргу на адресу керівника управляючої компанії по обслуговуванню будинку, [PERSON] став дуже агресивним та перейшов на крик, заявивши на адресу [PERSON] (мовою оригіналу):«Кто это такой? Ты, животное! Ты кто, животное?» На зауваження [PERSON] [PERSON] додав (мовою оригіналу): «Пошел ты на х...!» Даний інцидент зафіксовано та підтверджено у Протоколі Загальних зборів ОСББ «Конкорд -1» від 9 серпня 2016 року. Позивач вважає вказані висловлювання [PERSON] такими, що мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь і гідність [PERSON] з точки зору принципу людської моралі, висловлені в принизливій, брутальній та непристойній формі. Цією ситуацією позивачеві завдано довготривалого емоційного потрясіння, сильних моральних та фізичних страждань, оскільки принизливі та аморальні висловлювання [PERSON] сказано у присутності дванадцятьох членів ОСББ «Конкорд -1», перед якими позивач завдяки своїй доброзичливості, порядності та чесності вже багато років користується авторитетом та повагою. Після такої публічної зневаги, нецензурних висловлювань відповідача у позивача від завданого стресу підвищився артеріальний тиск, запаморочилась голова, що спричинило гостру необхідність невідкладної медичної допомоги. Самопочуття позивача значно погіршилось, він скаржився на інтенсивний біль та тиснення в ділянці грудей. Висновком лікаря був визначений діагноз - гіпертонічна криза, про що свідчить медична довідка. Висловлені відповідачем судження та думки стосовно [PERSON], слід визнати такими, що порочать його гідність та честь, порушують особисті немайнові права: на повагу до гідності та честі та підлягають захисту за судовим рішенням. Позивач вважає належним способом захисту його честі та гідності, що були умисно принижена відповідачем, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких він просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що вислів, на який посилається позивач в своєму позові, Енциклопедичний словник тлумачить, як: «ХЕР, -а; м. Назва літери "х" церковнослов'янської і старої російської абетки». А якщо позивач під цим висловом має на увазі щось інше, то це вже говорить про хворобливе сприйняття навколишнього світу та про рівень культури позивача. Під час розгляду однієї з цивільних справ за участю тих самих сторін один з представників [PERSON] зазначив, що представляє інтереси цієї істоти (маючи на увазі позивача по цій справі). "Істота" відповідно до Великого тлумачного словника сучасної української мови - це живий організм, людина, тварина. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, а у позові сам позивач зазначає: «Висловлені відповідачем судження та думки стосовно [PERSON]...». Вислів відповідача є ніщо інше як оціночне судження та думки. Отже, такі висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди та не наведено жодних міркувань щодо визначення розміру шкоди. В позовній заяві позивач посилається на медичну довідку, якою нібито визначено діагноз - гіпертонічна криза. Однак, до матеріалів справи зазначений документ не був долучений. Натомість позивачем надано до матеріалів справи копію листка непрацездатності з поставленим діагнозом «гипертонична криза II ступеню». Але такий діагноз відзначається практично постійним утримуванням кров'яного тиску на високих цифрах. Отже, зазначеним документом позивач підтвердив лише той факт, що він хворіє на гіпертонічну хворобу, і це не є наслідком інциденту, якій відбувся на зборах, а є особливістю організму та тривалістю захворювання, оскільки позивач майже у всі судові засідання надає листки непрацездатності із зазначеним діагнозом. Також, не можна не акцентувати увагу на похилий вік позивача, для якого характерні не тільки гіпертонічна хвороба, а й багато інших супутніх захворювань, характерних для його віку. Крім того, відповідач зазначає, що «довготривале емоційне потрясіння» та «значне погіршення самопочуття, яке спричинило гостру необхідність невідкладної медичної допомоги позивача» не завадило позивачеві прийняти участь у судовому засіданні 11 серпня 2016 року по справі № 641/6125/16-ц за позовом ОСББ «Конкорд-1» до [PERSON] (журнал судового засідання від 11.08.2016) та активно, без жодних ознак хвороби надавати свої пояснення та відверто провокувати представника відповідача. У судовому засіданні відповідач вимоги заперечень підтримав, просить в задоволенні позову відмовити, додатково зазначив, що нецензурними словами на Загальних зборах ОСББ «Конкорд-1» 9 серпня 2016 року він не висловлювався. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що 11 серпня 2016 року відбулися Загальні збори ОСББ «Конкорд-1», на яких були присутні позивач та відповідач. У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 протоколу Загальних зборів ОСББ "Конкорд-1" від 09.08.2016 року (мовою оригіналу): "Выступил представитель собственника квартиры № 33 [PERSON], который в грубой форме высказался в адрес нового руководства ОСМД «Конкорд-1» и ПК ЖЭК «Новобуд-Комфорт». [PERSON] заявил, что «они разворовали денежные средства, которые он оплачивал вместо своей дочери за услуги по содержанию дома и придомовой территории». Поведение [PERSON] на собрании было настолько агрессивным и вызывающим, что общее собрание совладельцев дома вынуждено «единогласно» принять решение осудить действия и поведение [PERSON] как такие, что унижают человеческое достоинство и являются аморальными. [PERSON] делал высказывания оскорбительного характера и унижающие человеческое достоинство в адрес отдельных собственников и представителей управляющей компании. Председатель ОСМД «Конкорд-1» [PERSON] пояснила собранию, что «собственник квартиры № 33 на протяжении нескольких лет не оплачивает услуги по содержанию дома и придомовой территории и имеет огромную задолженность». Несмотря на данный факт, [PERSON], как представитель собственника и как отец собственника квартиры № 33, публично «отказался и в дальнейшем оплачивать услуги по содержанию дома и придомовой территории». После выступления [PERSON] слово для выступления предоставили собственнику нежилых помещений №2 [PERSON]. Среди прочего, [PERSON] проинформировал совладельцев дома и пояснил собранию, что в настоящее время против собственника квартиры №. 33, представителем которой на собрании является [PERSON], подан судебный иск от ОСМД «Конкорд-1» о принудительном взыскании с собственника квартиры № 33 суммы задолженности в размере более 92.000,00 грн.. Далее [PERSON] заявил (языком оригинала): «Не исключено, что и [PERSON] также будет судиться с ОСМД «Конкорд-1». Довожу до сведения собрания, что от [PERSON] поступают угрозы в адрес руководителя управляющей компании по обслуживанию нашего дома [PERSON]. [PERSON] требует от нее немедленного списания долга». После таких слов [PERSON] [PERSON] перешел на крик и заявил в адрес [PERSON] (языком оригинала): «Кто это такой? Ты, животное! Ты кто, животное?!» Далее [PERSON] собрал папку с бумагами, с которой пришел на собрание, и собирался уходить. [PERSON] спросил уходящего [PERSON] (языком оригинала): «Господин [PERSON], Вы не хотите дослушать то, ч то я буду говорить дальше? Ведь я же Вас слушал». На что [PERSON] ответил в адрес [PERSON] (языком оригинала): «Пошел ты на х...!». Подобные действия [PERSON] причиняют вред и ставят под угрозу нормальное обслуживание дома и придомовой территории, а также способствуют снижению качества обслуживания дома, перераспределения финансового бремени на остальных совладельцев дома, снижение заработной платы обслуживающего персонала, что, в конечном итоге, может привести к раннему износу несущих конструкций дома и фактическому его разрушению". За твердженням позивача вказані висловлювання відповідача на його адресу принижують його честь і гідність, висловлені у принизливій, брутальній та непристойній формі, з огляду на що він звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституцій України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини першої статті 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Статтями 270, 297 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. п. 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), беручи до уваги положення ст. ст. 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно п. 4 Постанови під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. У п. п. 15, 19 Постанови зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно п. 18 Постанови згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У судовому засіданні відповідач заперечував, що висловлювався на адресу позивача нецензурними словами або в брутальній, принизливій чи непристойній формі, вказує, що не посягав на честь і гідність позивача, все сказане ним знаходить своє тлумачення в Енциклопедичному словнику. На підтвердження факту поширення відповідачем інформації позивачем до матеріалів справи додано копію протоколу Загальних зборів ОСББ «Конкорд-1» від 09.08.2016 року. Однак з вказаного протоколу не можливо встановити, чи використовував відповідач нецензурні слова на адресу позивача. Суд взагалі критично оцінює певні відомості, викладені у п.п. 4.1, 4.2 протоколу Загальних зборів ОСББ "Конкорд-1" від 09.08.2016 року, оскільки згідно правил ділового мовлення «протокол» - це документ, в якому фіксується хід обговорення питань і рішення, прийняті колегіальними органами на зборах, нарадах, конференціях тощо, тобто у протоколі дослівно фіксуються виступи, запитання, зауваження, рішення, пропозиції. Протокол Загальних зборів ОСББ "Конкорд-1" від 09.08.2016 року у п.п. 4.1, 4.2 містить певні висновки осіб, які його складали, що не відповідає суті протоколу як документу, в якому фіксується хід обговорення питань. Зокрема, «Поведение [PERSON] на собрании было настолько агрессивным и вызывающим, что общее собрание совладельцев дома вынуждено «единогласно» принять решение осудить действия и поведение [PERSON] как такие, что унижают человеческое достоинство и являются аморальными. [PERSON] делал высказывания оскорбительного характера и унижающие человеческое достоинство в адрес отдельных собственников и представителей управляющей компании», «Подобные действия [PERSON] причиняют вред и ставят под угрозу нормальное обслуживание дома и придомовой территории, а также способствуют снижению качества обслуживания дома, перераспределения финансового бремени на остальных совладельцев дома, снижение заработной платы обслуживающего персонала, что, в конечном итоге, может привести к раннему износу несущих конструкций дома и фактическому его разрушению». Крім того, суд зазначає, що нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, тобто дрібне хуліганство, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Однак позивачем не надано доказів щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у разі вчинення ним вказаного правопорушення. Натомість судом установлено, що сторони по справі тривалий час перебувають у неприязних стосунках та між ними постійно виникають конфлікти. У судовому засіданні встановлено, що сторони не вперше звертаються до суду один до одного з вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав достовірно допустимих доказів того, що 09.08.2016 року на Загальних зборах ОСББ «Конкорд-1» [PERSON] нецензурними словами ображав його, висловлювався в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Крім того, образливі, на думку позивача, вислови не можна перевірити на предмет відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати їх. Таким чином, позовні вимоги про визнання непристойними та принизливими висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], такими, що порушують права і свободи та принижують честь і гідність [PERSON], зобов'язання [PERSON] спростувати інформацію, висловлену під час проведення загальних зборів ОСББ "Конкорд-1" 09.08.2016 року, задоволенню не підлягають. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Враховуючи недоведеність в межах цієї справи порушення особистого немайнового права позивача, недоведеність заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed