Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

20 травня 2020 р. позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, 3-тя особа на стороні відповідача - [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою головуючого судді Таран Н.Г. від 04 червня 2020 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31 серпня 2020 року Головуючим суддею Таран Н.Г. було заявлено самовідвід від розгляду справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 31 серпня 2020 року справу було визначено до розгляду судді Галась І.А. Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи - відвід (самовідвід). Ухвалою від 02 вересня 2020 року справу прийнято до провадження судді Галась І.А. та призначено загальний порядок розгляду. 24 вересня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач [PERSON] просила: визнати незаконним та скасувати накази Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва № 123 від 07 червня 2018 року, № 127 від 12 червня 2018 року; визнати неправомірними дії Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва щодо внесення записів № 23 та № 24 до трудової книжки позивача; поновити мати - одиначку [PERSON] на посаді лікаря - стоматолога - терапевта; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва моральну шкоду в розмірі 1257120 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2017 р. по справі 754/9059/16 частково задоволено її позов про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а саме: визнанні незаконними та скасовані накази директора КНП КДЦ Деснянського м. Києва [PERSON] про накладення на неї дисциплінарних стягнень, директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва про звільнення з роботи, поновлено на роботі на посаді лікаря-стоматолога терапевта відділення терапевтичної стоматології філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на її користь з КНП КДЦ Деснянського районну м. Києва стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 53136,60 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. В частині поновлення на роботі допущене негайне виконання. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.10.2017 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Деснянським районним судом м. Києва від 04.04.2018р. винесено рішення по цивільній справі 754/14783/17, яким позов [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр Деснянського району м. Києва» про визнання неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва щодо невиконання рішення суду 754/9059/16-ц від 28.08.2017 р., визнати незаконними та скасувати накази КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, стягнення з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі - задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 222 від 07 листопада 2017 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 Комунального підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, поновлено [PERSON] на посаді лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 Комунального підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18990 гривень 40 копійок та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. В задоволенні інших вимог позову було відмовлено. Вищевказане рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі підлягало негайному виконанню. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року рішення Деснянського районного суду було змінено в частині назви посади позивача та зменшено розмір моральної шкоди до 10 000 гривень. Постановою Верховного суду від 29 жовтня 2018 року постанова Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року була залишена без змін. В порушення вимог діючого законодавства України і рішення суду, позивач не була поновлено на роботі, за жодним з рішень. Даний факт підтверджено Постановою Верховного суду від 14 серпня 2019 року в цивільній справі № 754/4508/18. Відповідач свідомо не виконує рішення суду, не допускає її до роботи. Так, 07 червня 2018 року на виконання не вказаного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року був виданий наказ № 123 про поновлення на роботі [PERSON] . Позивач зазначає що даний наказ є сфальшованим, оскільки наказ виданий в день розгляду Апеляційним судом міста Києва апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року. Розгляд справи Апеляційним судом міста Києва відбувався 07.06.2018 року та тривав з 11 годин 14 хвилин до 12 години 08 хвилин. В той час як Наказ № 123 містить посилання на прийняту Апеляційним судом міста Києва постанову від 07.06.2018 року. З цих же підстав позивач зазначає про фальшуванням відповідачем Акту про її відмову ознайомитись з наказом про поновлення на роботі від 07.06.2018 року. Як наголошує позивач, 07.06.2018 року вона перебувала в Апеляційному суді міста Києва, де відбувався розгляд справи про її поновлення на роботі. Позивач зазначає про неправомірність дій відповідача також і щодо складання актів, № 1, № 2, № 3, № 4 про її відсутність на робочому місці. В тому числі позивач наголошує на тому, що Акт № 1 про її відсутність на робочому місці був складний о 11-45 годин, саме під час розгляду справи Апеляційним судом міста Києва. Та відповідно незаконність винесення наказу № 127 від 12 червня 2018 року про її звільнення. Постановою Верховного суду від 14 серпня 2019 року в цивільній справі № 754/4508/18 було встановлено,що фактичного допущення [PERSON] до роботи не відбулось. Також боржником не було виконано вимоги пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, про ознайомлення [PERSON] під розписку в особистій картці із записом. Додатково позивач зазначила про факт порушення порядку нумерування наказів, оскільки скасований судовим рішенням наказ про її звільнення від 31 жовтня 2017 року мав № 216 в той час як новий наказ про звільнення від 12 червня 2018 року має № 127. Відповідно до поштового конверта, невідповідний рішенню суду наказ № 123 від 07.06.2018 р. був направлений [PERSON] о 17:34 годин 07.06.2018 року. Все викладене є порушенням норм трудового законодавства України. Позивач наголошує, що дії відповідача щодо невиконання судових рішень є знущанням над нею, як одинокою матір`ю та громадянкою України, яка має право на працю. Просить суд, звернути увагу, що не зважаючи навіть на відкрите кримінальне провадження проти [PERSON] від 27.09.2017 р. Деснянським УП ГУ НП м. Києва, по поданню державної виконавчої служби від 15.09.2017 р., по притягненню директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва [PERSON] до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду щодо негайного поновлення матері-одиначки 2-х дітей, у тому числі малолітнього на посаді стоматолога терапевта відділення терапевтичної стоматології філії 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, [PERSON] досі не виконав. [PERSON] , використовуючи посаду директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва були порушенні норми чинного законодавства України. Навмисне порушення [PERSON] її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації її життя. Страждають і діти позивача, і її важкохворий батько-інвалід 2 групи, довічно, бувший майже 20 років депутатом і ніколи й гадки не мавший, що на старості не зможе розраховувати на допомогу позивача, а буде змушений утримувати та допомагати позивачу та її дітям, оскільки незаконні догани та її звільнення протягом червня 2016 року та розповсюдження [PERSON] завідомо наклепницької інформації про неї як людину, матір та фахівця - перетворили позивача на інваліда. [PERSON] 19.07.2016 р. організував на позивача розбійний напад своєю колишньою коханкою [PERSON] (до речі незаконно працюючою лікарем, як немаюча сертифікату спеціалізації) з помсти за привід до підпільного стоматологічного відділення депутатів ВРУ та Київської міської Ради, на яких [PERSON] двічі наказав викликати наряд поліції, а лікарів з пацієнтами, щоб не зловили за незаконним протезуванням, імплантуванням, лікуванням дітей простроченими матеріалами, медикаментами, тощо позапирали у кабінетах. [PERSON] , маюча вагу понад 200 кг. при рості 150 см, проти її 65 кг. при рості 170 см., забивала позивача у холі підпільного стоматологічного відділення. З закритою черепною мозковою травмою, струсом мозку, тощо позивач була госпіталізована бригадою швидкої медичної допомоги. 15 діб неврологічного стаціонарна КМКЛ11. Понад 21 доби втрати працездатності. Відкрито кримінальне провадження. А 15.09.17, після чергового судового засідання, справа 754/3942/17/за позовом проти КНП КДЦ Деснянського р-ну. м. Києва за розповсюдження завідомо поклепницької інформації про неї та її дітей, [PERSON] , у 10-ти метрах від Деснянського районного суду м. Києва, особисто забив її ногами з донькою [PERSON] , якій [PERSON] придбала псевдоним [PERSON] , думаючі що прикриє босяцько гопничеські здібності. Перехожими була викликана поліція і її без свідомості, бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено до БШМД. Закрита черепна мозкова травма, струс мозку, переломи усіх кісток носу, тріщини Гайморової та Фронтальної Пазух, численні гематоми та садини, тощо. Відслонення сітчатки ока. Відкрито кримінальне провадження. Позивач пройшла і державну, і приватну СМЄ. [PERSON] так був впевнений, що вб`є її, щоб не виконувати рішення суду щодо негайного поновлення її, що 07.09.2017 р. подавши апеляцію, не сплатив судовий збір. Апеляція майже 14 днів знаходилася у Деснянському судді. Апеляційним судом була винесена ухвала протягом 5 днів КНП КДЦ надати докази сплати судового збору. [PERSON] відмовлявся отримати від листоноша ухвалу і домовився, щоб пошта не надсилала повідомлення про це у Апеляційний суд м. Києва. Після особистого прийому Головою Апарату Апеляційного суду м. Києва та моїх звернень до КМДА, та ДРДА зобов`язати [PERSON] відреагувати на ухвалу суду він майже 20.10.2017 р. сплатив судовий збір. Рішення Деснянського районного суду м. Києва було залишено без змін. [PERSON] не тільки не виконує рішення про негайне поновлення, але не сплатив позивачу ні копійки. Протиправна поведінка [PERSON] призвела до душевних страждань не тільки позивача, але її дітей, її важкохворого батька, інваліда 2-групи , довічно. Замість радісного життя позивач вимушена існувати у пеклі страждань, переживань та звертатись до суду за захистом. Користуючись своїм правом відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив про безпідставність заявлених позивачем вимог з огляду на наступне. Наказ від 07 червня 2018 року № 123 був виданий на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києві від 04.04.2018 року, зміненого Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року. У зв`язку з відмовою позивача [PERSON] ознайомитись з наказом та отримати примірник, його копія була направлена позивачу засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом. Позивач не з`являлась на роботі, у зв`язку з чим було складено відповідні Акти від 07.06.2018 року, 08.06.2018 року, 11.06.2018 року, 12.06.2018 року. За встановленими фактами відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача та видано наказ № 127 від 12 червня 2018 року з підстав п.4 ст. 40 КЗпП України. Розрахунок при звільненні з позивачем було проведено в повному обсязі. Представником відповідача зауважив, що позивачу не створювалось жодних перешкод в доступі до робочого місця. 01 липня 2020 року представником відповідача подано заяву про застосування до заявлених позивачем вимог наслідків пропуску строку позовної давності. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр Деснянського району м. Києва» протягом судового розгляду вимоги позову не визнав, проти їх задоволення заперечував. До судового засідання 11 грудня 2020 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи тривалий розгляд справи, а також те, що представнику відповідача неодноразово надавалась можливість надати докази, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2000 року [PERSON] була зарахована на посаду лікаря-стоматолога медичної амбулаторії Поліклініки № 2 смт Биківня Ватутінського району м. Києва. Поліклініка № 2 Ватутінського району м. Києва 22 жовтня 2001 року перейменована у Поліклініку № 4 ТМО Деснянського району м. Києва. Позивача 04 травня 2005 року переведено на посаду лікаря - стоматолога - терапевта вказаної поліклініки. [PERSON] 31 жовтня 2013 року звільнено у зв`язку з переведенням у КНП «Консультативно-діагностичний центр». Відповідно до заяви від 01.11.2013 року [PERSON] просить Директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району міста Києва [PERSON] прийняти її на посаду лікаря - стоматолога - терапевта у поліклініку № 3, зазначаючи, що вона є одинокою матір`ю двох неповнолітніх дітей. Дана заява міститься в матеріалах особової справи позивача [PERSON] . Термін "одинока матір" на законодавчому рівні не визначено, проте відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 р. № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері. Підставою для отримання статусу одинокої матері є відсутність запису про укладення шлюбу або наявність свідоцтва про розірвання шлюбу. Втім, свідоцтва недостатньо. Необхідно підтвердити факт того, що батько справді не бере участі у вихованні дитини. Отже, твердження представника відповідача про необхідність встановлення статусу «одинока мати» для позивача в кожному з судових рішень про її поновлення на роботі в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва є безпідставним. Позивача [PERSON] наказом № 1-К від 01 листопада 2013 року прийнято за переведенням з Поліклініки № З Деснянського району м. Києва на ставку лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № З КНП «Консультативно-діагностичний центр». Наказом КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 29 червня 2016 року № 155-к [PERSON] звільнено із займаної посади з 30 червня 2016 року за підставою, передбаченою пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2017 р. - позовну заяву [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва, треті особи: заступник директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва [PERSON], директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва [PERSON] про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Визнано незаконними та скасовано накази директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва [PERSON] № 126 від 06.06.2016 року та № 150 від 23.06.2016 року про накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень у вигляді догани Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва [PERSON] № 155-к від 29.06.2016 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно п.3 ст.40 КЗпП України Поновлено [PERSON] на лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 53136,60 грн. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10.000 грн. В задоволенні інших вимог - відмовлено. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва судовий збір на користь держави в розмірі 3840 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.10.2017 р. апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року залишено без змін. На виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2017 р., яке набрало законної сили 31.10.2017 р., відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.10.2017 р. наказом директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва [PERSON] від 31.10.2017 р. №216, наказано: 1) [PERSON] , звільнену 30.06.2016 р. з посади лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 комунального підприємства КНДЦ Деснянського району м. Києва, за підставою, передбаченою п.3 ст. 40 КЗпП України, поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва з 01.07.2016 р.; 2) Визначено лікарю-стоматологу-терапевту філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва робоче місце, яке розташоване за адресою вул. Матеюка, 3 м. Київ, стоматологічний кабінет №417; 3) начальнику відділу кадрів [PERSON]: 3.1 направити примірник цього наказу на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] цінним листом з описом та повідомленням про вручення; 3.2. внести відповідні зміни до записів у трудовій книжки [PERSON] , у зв`язку з виданням цього наказу 4) завідуючому стоматологічним відділенням філії №3 [PERSON] : 4.1. у разі відсутності [PERSON] з 01.11.2017 р. на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин - скласти Акт про відсутність працівника н роботі у встановленому чинним законодавством порядку по кожному випадку відсутності. Судом встановлено, що наказ директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва [PERSON] від 31.10.2017 р. № 216 позивачу [PERSON] було направлено 01.11.2017 р. о 16:10 год. та отримано позивачем 06.11.2017 р. о 16:05 год., що також підтверджується копіює конвертом та роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошта» про вручення поштового відправлення. З копії заяви вбачається, що 07.112017 р. позивачем було написано заяву про надання щорічної основної відпустки за 2017 рік з 08.11.2017 р. протягом 31 календарних днів та надання матеріальної допомоги, у зв`язку з відпусткою, а також матеріальної допомоги на підставі ст. 185 КЗпП України за 2016-2017 роки. Наказом директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 07.11.2016 р. № 222 у зв`язку з відсутністю лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва [PERSON] на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, що підтверджується складеними актами відсутності на робочому місці від 01.11.2017 р., 02.11.2017 р., 03.11.2017 р. 06.11.2017 р., 07.11.2017 р.,

Outcome: partial