Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 91_199 від 24.09.2012 року. Свої вимоги позивач обґрунтував та уточнив тим, що 24.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 91_199, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 650000,00 грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23.09.2022 року. Відповідно до п.п. 1.5 - 1.6.3 Кредитного договору позичальник зобов`язалася щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5416,67 грн та сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Згідно п.п.4.2.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених договором, дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за договором та стягнути заборгованість за договором в примусовому порядку. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № 91_199 від 24.09.2012 року, між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 24.09.2012 р.. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №91_199 від 24.09.2012 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 2 від 24.09.2012 р., які є типовими. За вказаними договорами поруки поручителі зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 870485,05 грн, яка складається з: 442958,14 грн борг за кредитом; 321875,92 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.01.2015р. по 18.06.2018р.; 46892,10 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з січня 2016 р. по листопад 2019 р.; 14052,81 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з листопада 2014 р. по листопад 2019 р.; 15337,90 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 05.01.2016р. по 12.12.2019р.; 29368,18 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.10.2014р. по 12.12.2019р.. У зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 870485,05 грн та стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 870485,05 грн, а також стягнути з відповідачів в рівних частках з кожного понесені судові витрати: судовий збір в сумі 13057,28 грн. Від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідачі вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду оригіналів кредитного договору та договорів поруки, а їх копії не є належними доказами. Нарахування процентів за кредитом за період з 01.01.2015р. по 18.06.2018 р. є незаконним з огляду на те, що позивач направив відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту 31.05.2017 року, а тому у позивача виникло зобов`язання припинити нарахування процентів за кредитом. З позовом про стягнення заборгованості з поручителів позивач звернувся поза межами строку дії договору поруки, оскільки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимог до поручителів. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися. \~ \~ \~ \~Представник відповідачів в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2012 року між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №91_199, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 650000,00 грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23.09.2022 року. Відповідно до п.п. 1.5 - 1.6.3 Кредитного договору позичальник зобов`язалася щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5416,67 грн та сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань (т. 1 а.с. 9-12). З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №91_199 від 24.09.2012 року, між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 24.09.2012 (т. 1 а.с. 13). З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №91_199 від 24.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 2 від 24.09.2012 р. (т. 1 а.с.14). За вказаними договорами поруки поручителі зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). Однак, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 870485,05 грн, яка складається з: 442958,14 грн борг за кредитом; 321875,92 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.0..2015р. по 18.06.2018р.; 46892,10 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з січня 2016 р. по листопад 2019 р.; 14052,81 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з листопада 2014 р. по листопад 2019 р.; 15337,90 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 05.01.2016р. по 12.12.2019р.; 29368,18 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.10.2014р. по 12.12.2019р. (т. 1 а.с. 5-8). Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України "у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя". Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 31.05.2017 Банком як Позичальнику [PERSON] , так і Поручителям [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № 91_199 від 24.09.2012 року за вих. № 110.20-13/2462-2593, № 110.20-13/2463-2590 та 110.20-13/2464-2598 відповідно (т. 1 а.с. 22-27). Вказані вимоги були направлені поштою «до запитання» та залишені на поштовому відділенні для отримання відповідачами відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайт УДППЗ «Укрпошта» у рубриці «Новини Сходу», в зв`язку з тим, що останнє відоме місце проживання відповідачів є м. Луганськ. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту. Відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Саме таких висновків про застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду України у Постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Оскільки всі можливі здійснені банком заходи щодо повідомлення Позичальника про дострокове повернення кредиту не дали результату внаслідок загальновідомої ситуації на сході України, і фактично досудове врегулювання спору проведено не було, то він шляхом звернення до суду із позовом реалізував своє право на судовий захист на власний розсуд, оскільки право вибору передбаченого законом або договором способу захисту належить виключно позивачу. Натомість суд, виходячи лише із наявності рішення Банку від 31.05.2017 року про дострокове повернення кредиту, не взяв до уваги погоджене сторонами у п. 3.4 Кредитного договору як право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань за Договором, так і особливий порядок такого виконання - протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги банку. Оскільки визначальним для застосування вказаного пункту є саме дата одержання вказаної вимоги банку, то суд зауважує, що суду не надано належних доказів, які б підтверджували як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за Кредитним договором, так і її отримання відповідачами, у порядку та на умовах, передбачених п. 3.4 вказаного договору. Надані позивачем до позовної заяви повідомлення про вручення поштового відправлення не є достовірними та достатніми доказами, підтверджуючими направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачам, оскільки в повідомленні поштова адреса Відповідачів зазначена: ВПЗ №4 бульвар Дружби Народів, 32 м. Сєвєродонецьк Луганська область, Україна, 93404, тобто адреса поштового відділення. Посилання представника відповідачів щодо направлення позивачем поштою вимоги відповідачам про дострокове повернення кредиту за кредитним договором відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» у рубриці «Новини Сходу», за допомогою виду поштового відправлення «до запитання» суд не приймає до уваги, оскільки умовами договору передбачено інший порядок направлення вимоги, а нормами чинного законодавства в цих правовідносинах не надано права банкам чи будь-яким іншим особам повідомляти осіб, які зареєстровані на тимчасово окупованій території, у вказаний позивачем спосіб. Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо обов`язку позивача з 31.05.2017 припинити нарахування процентів, а також припинення договорів поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України "у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя". Відповідно до ст. 554 ЦК України У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторони в договорі поруки № 1 від 24.09.2012 р. погодили, зокрема, в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.4 не пред`явить вимог до поручителю. Пунктом 5.4 Договору поруки № 1 від 24.09.2012 р. закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань поручителя. Сторони в договорі поруки № 2 від 24.09.2012 року погодили, зокрема, в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.4 не пред`явить вимог до поручителя. Пунктом 5.4 Договору поруки № 2 від 24.09.2012 р. закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань поручителя. Таким чином, вказані умови договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України установлено саме цими договорами. Згідно з ч. 3 ст. 554 ЦК України Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 91_199 від 24.09.2012 року підлягають задоволенню частково та заборгованість за кредитним договором № 91_199 від 24.09.2012 року підлягає стягненню солідарно з усіх відповідачів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню по 4352,43 грн понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved