Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" звернувся 05.12.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» відповідно до закону забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON]. Нарахування за послуги з теплопостачання проводяться з урахуванням даних приладу обліку теплової енергії в багатоквартирному будинку та пропорційно розмірам опалювальної площі квартири. Але як вбачається з виписки особового рахунку, боржник несвоєчасно і не повному обсязі проводив розрахунки по погашенню нарахування за отримані послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. 22 лютого 2016 року Котовським міськрайонним судом Одеської області був виданий судовий наказ по справі №505/536/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» заборгованості за отримані послуги теплопостачання в розмірі 6117,04 грн. та судового збору 689.00 грн., але ухвалою Котовського міськрайсуду від 07.07.2016 року судовий наказ було скасовано. В результаті систематичних неплатежів за теплову енергію з боку споживачів КВЕГІ «Подільськтеплокомуненерго» не виконуються зобовязання перед газопостачальними, водопостачальними, енергопостачальними підприємствами. Ситуація, що склалась в галузі, загрожує подальшому забезпеченню тепловою енергією господарського комплексу України та населення. З урахуванням зазначеного позивач, уточнивши вимоги позову від 11.04.2017 року, просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання сумі 12362, 42 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на користь КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» сплачений судовий збір. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав письмові заперечення проти позову, де вказував, що надана в якості доказу виписка по заборгованості містить помилки, які суттєво впливають на розрахунок і не може бути використана, як безперечний доказ розрахунку боргу. Строк дії Договору на надання послуг з теплопостачання закінчився, та він скористався своїм правом відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення, та звернувся з листом до Начальника КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" з повідомленням про розірвання договору з теплопостачання. Після розірвання договору з теплопостачання з КВЕП "Подільськтеплокомуненерго", він не звертався для укладання нового Договору і не приймав умови Договору шляхом оплати послуг, тобто у нього не існує ніяких договірних, або якихось інших відносин з КВЕП "Подільськтеплокомуненерго", а тим більш боргу перед позивачем. У звязку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав вказаних у запереченні та просив також застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Як встановлено судом, КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» надає послуги з централізованого теплопостачання багатоквартирного будинку по вул. Енергетиків, 2 в м. Подільську Одеської області, де зареєстрований та мешкає відповідач [PERSON] у квартиру №7. Загальна опалювальна площа цієї квартири складає 30,4 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримує надані позивачем житлово-комунальними послугиз теплопостачання, однак оплату за них не здійснює. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, борг [PERSON] за надані послуги з теплопостачання за період з листопада 2009 року по травень 2017 року складає 12362,42 грн. (а.с.33-35). Заперечуючи у позові відповідач вказував, що звертався з листом до позивача про розірвання договору з теплопостачання та нового договору не укладав, таким чином у нього немає договірних відносин з позивачем та не може бути перед ним боргу. Проте, суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача, з наступних підстав. Відповідачу був направлений для підписання Договір від 06.02.2009 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Проте, договір відповідач не підписував. Відповідач звертався з заявою до позивача за вих.№264 від 10.11.2009 року, де вказував, що не бажає укладати вказаний договір та просив договір з теплопостачання розірвати. Згідно із ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція виказана ВСУ по цивільній справі №6-2951цс15, застосування якої є обовязковою для суду. Також відповідач у письмових запереченнях вказував на неналежність доказу наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки у розрахунку змінювалась площа квартири: лютий місяць 2011 року розрахунок проводився виходячи з площі квартири в 30,017 м2, хоча у всіх інших місяцях площа розрахунку складала 30,4 м2; змінювалась загальна опалювальна площа будинку: до 10.2010 року вона складала 939,8 м2, до 10.2011 року складала 939,7 м2, а потім зменшилась до 895,3 м2. Позивач у письмових поясненнях на заперечення вказував, що дійсно змінювалась загальна опалювальна площа будинку в жовтні 2011р. у бік зменшення на 44,4 кв.м, в звязку з відключенням кв. №19 від системи централізованого опалення. Відповідно до вимог Правил та затвердженого в установленому порядку тарифу на теплову енергію, нарахування проводилось виконавцем згідно з показаннями будинкового приладу обліку теплової енергії даного житлового будинку, пропорційно опалювальній площі квартири відповідача - 30,4 кв.м. Суд щодо тверджень відповідача про зменшення у розрахунку загальної опалювальної площі будинку, погоджується з поясненнями представника позивача про те, що дійсно мало місце відключення квартир від системи опалення, що у свою чергу зменшує опалювальну площу будинку. На твердження відповідача про зменшення у розрахунку площі його квартири у лютому 2011 році, суд вважає, що це не порушує прав відповідача, адже зменшення у розрахунку площі квартири веде відповідно і до зменшення суми боргу. З метою усунення розбіжностей у розрахунку та визначення суми заборгованості відповідача за надані йому послуги з теплопостачання, судом сторонам роз'яснювалось їх право заявити клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи, проте вони від цього відмовились. При таких обставинах, суд не знаходить підстав вважати наданий позивачем розрахунок неналежним, адже інших беззаперечних доказів зворотного цьому суду не представлено. Крім цього сам по собі розрахунок заборгованості не слід вважати відповідним письмовим доказом у розумінні ст.57 ЦПК України, оскільки це є лише відповідним математичним обрахуванням стороною позивача своїх позовних вимог. Вирішуючи питання щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з такого. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. 22 лютого 2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області за заявою КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за отриманні послуги теплопостачання. Отже, оскільки КВЕП «Котовськтеплокомуненерго», звернувшись у лютому 2016 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України, та перервав перебіг строку позовної давності. Таким чином, вимоги позову про стягнення заборгованості до лютого 2013 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні вказував, що КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» і раніше до 2016 року подавав до суду заяви про видачу судового наказу з [PERSON], тому ними не пропущено строк позовної давності. Проте, суд не може взяти до уваги вказані твердження представника позивача, оскільки жодних доказів цьому надано не було. При таких обставинах, суд розраховує заборгованість відповідача за надані послуги з теплопостачання у розмірі 10044,75 грн., виходячи з наступного. Так, загальна сума заборгованості відповідача складає 12362,42 грн. Враховуючи, що позивачем пропущений строк на стягнення суми заборгованості яка виникла до лютого 2013 року, суд визначає заборгованість відповідача у розмірі 10044,75 грн., шляхом віднімання загального розміру заборгованості від суми заборгованості яка виникла станом на січень 2013 року згідно виписки по особовому рахунку: 12362,42 грн. 2317,67 грн. При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню. У звязку з частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі сплаченого мінімального судового збору 1378 грн.

Outcome: partial