Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.01.2021 між АТ "Ощадбанк" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 49_082, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. на строк 60 місяців - до 26.01.2016 з річною ставкою 56 %. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак, відповідач, порушив умови Кредитного договору у встановлені строки кредит (основна сума) та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим у Відповідача виникла заборгованість за кредитом. 10.08.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за зареєстрованим місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2021 між АТ "Ощадбанк" та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №49_082, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн на строк 60 місяців - до 26.01.2026. Процентна ставка за користування кредитом - 56% річних. Повернення кредиту повинно здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 833,33 грн. до 10 числа місяця, наступного за звітним починаючи з лютого 2021 року. Згідно з п. 3.2.1. Кредитного договору Банк здійснив надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п. 3.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 833,33 грн та сплату процентів, нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 10 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з лютого 2021 року. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ "Ощадбанк" відповідачу, які він використав у повному обсязі за цільовим призначенням. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за договором про споживчий кредит зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит від 21.01.2021 №49_082, станом на 17.06.2021 становить 59 053,32 грн., з яких: загальна сума простроченого кредиту (основного боргу) - 49 166,21 грн, загальна сума прострочених нарахованих відсотків - 9 591,53 грн., загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 44,32 грн, загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 38,17 грн., загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 58,32 грн., витрати від інфляції за погашення процентів за користування кредитом - 154,77 грн. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Право АТ "Ощадбанк" вимагати дострокове повернення кредиту за договором про споживчий кредит від 21.01.2021 №49_082 у випадку прострочення позичальником сплати щомісячних платежів на строк понад 88 календарних днів передбачена п. п. 3.10.2.2, 4.2.2 договору. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором про споживчий кредит шляхом пред`явлення позову до суду. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 59 053,32 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved