Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначено, що з 14.05.1998 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». З 17.07. 2017 року його було звільнено з посади начальника дільниці І групи виробничого підрозділу «Луганська дистанція електропостачання» ремонтно-виробнича дільниця ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку з п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів. За період його роботи на підприємстві відповідача утворилася заборгованість по заробітної платі, оскільки заробітна плата відповідачем не виплачувалась з 01.01.2017 року. Таким чином заборгованість по заробітній платі, яку мав отримати [PERSON] станом на 30.08.2019 за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року становить 30177 грн. 10 коп. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього кодексу, про відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи положення даної статті, позивач просить стягнути з відповідачів середній заробіток за весь час затримки по день подання позову до суду, яка становить за повні травень та червень 2017 року у загальному розмірі 9117 грн. 90 коп., кількість робочих днів за ці місяці 41 день, отже середньоденна заробітна плата 222 грн. 39 коп., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2017 по 30.08.2017 (включно) 531 робочий день х 222 грн.39 коп. =118 089 грн. 09 коп. Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку визначеному чинним законодавством, тому позивач просить стягнути з відповідачів компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з 18.07.2017 по 30.08.2019 у розмірі 8634 грн. 30 коп. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь невиплачену заробітну плату при звільненні в загальній сумі 30177 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 118 089 грн. 09 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати 8 634 грн. 30 коп. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явилася, про дату, час слухання справи повідомлена належним чином. Представник відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" регіональної філії "Донецька залізниця" в особі Задоріна В.Г. в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги позивача, зазначив, що вини Акціонерного товариства «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед відповідачем немає, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області та відсутністю оригіналів первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю. Вказані обставини викладені у висновках Торгово-промислової палати України від 16.01.2018. Вважав, що позивачем необґрунтовано та безпідставно завищені сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме збільшена на 965 грн.03 коп. та сума компенсації, зазначеної у позові на 3330 грн. 77 коп. Крім того, вказав, що 12 липня 2017 року за першу половину березня 2017 року позивач [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 2454 грн. 47 коп., що підтверджується платіжною відомістю від 10.07.2017 №546. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Лавка Є.М. в судове засідання не з`явився, про день час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, відзив на позовну заяву, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, згідно копії трудової книжки, з 14.05.1998 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі - регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». З 17.07. 2017 року його було звільнено з посади начальника дільниці І групи виробничого підрозділу «Луганська дистанція електропостачання» ремонтно-виробнича дільниця ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку з п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів. (а.с.6-7). Згідно з Наказом (розпорядженням) № 142-06 від 17.07.2017 року про припинення трудового договору він (позивач) звільнений з посади начальника дільниці І групи виробничого підрозділу «Луганська дистанція електропостачання» ремонтно-виробнича дільниця ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку з п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. (а.с.8). Згідно розрахункових листів за період з березня по липень 2017 року зазначені суми до виплати: березень 2017 року - 2962,94 грн., квітень 2017 року -3625грн. 20 коп., травень 2017 року - 3625 грн. 20 коп., червень 2017 року - 3625 грн. 20 коп., липень 2017 року -16 338 грн.56 коп. (у тому числі вихідна допомога), що складає 30177 грн. 10 коп. (а.с.9-10). Згідно копії розрахунку середнього заробітку [PERSON] , наданої регіональною філією «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», заробітна плата за березень 2017 року становить 3030 грн. 21 коп. за квітень 2017 року 3030 грн. 21 коп., вихідна допомога 6271 грн. 38 коп., податок на доходи фі зичних осіб 1128 грн.85 коп., військовий збір 94 грн. 07 коп. (а.с.37). Згідно копії розрахунку оплати відпустки [PERSON] , наданої регіональною філією «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», його середньоденний заробіток становить 271 грн. 52 коп., компенсація за невідпрацьований час 8417 грн. 12 коп. за 31 календарний день (а.с.38). Згідно копії відомості на виплату грошей № [NUMBER] з 10.07.2017 по 14.07.2017, [PERSON] 12.07.2017 було отримано 2454 грн. 51 коп. (а.с.39-40). Будь-яких доказів на підтвердження відсутності позивача [PERSON] на робочому місці у вказаний період часу відповідачем суду не надано. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця». Також КМУ постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату, гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач [PERSON] знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, його майнові вимоги щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Так, позивачеві була нарахована заробітна плата за період з березня по липень 2017 року зазначені суми до виплати: березень 2017 року - 2962,94 грн., квітень 2017 року -3625грн. 20 коп. , травень 2017 року - 3625 грн. 20 коп., червень 2017 року - 3625 грн. 20 коп., липень 2017 року -16 336 грн.56 коп. (у тому числі вихідна допомога), що складає 30177 грн. 10 коп., яка і заявлена у позові до стягнення. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача у відзиві на позов вказано, що 12.07.2017 [PERSON] отримав 2454 грн. 51 коп. у касі - частину заробітної плати за першу половину березня 2017 року. Зазначене суд не бере до уваги, з огляду на наступне. На підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, надано розрахунок заробітної плати за березень 2017 року - 2962,94 грн., в якому сума авансу за березень 2017 року у розмірі 2454 грн. 47 коп., яка була видана позивачеві у касі регіональної філії донецька залізниця ТАТ «Українська залізниця» м. Лиман, до позовних вимог не врахована. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме по день винесення судового рішення по справі, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем надано наступний розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку: за останні два місяці роботи позивача за повні травень та червень 2017 року кількість робочих днів становить 41 день, нарахована заробітна плата у загальному розмірі 9117 грн. 90 коп. Отже середньоденна заробітна плата становить 222 грн. 39 коп., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 (наступний день після дати звільнення) по 30.08.2019 (дата подання позову включно) 531 робочий день х 222 грн.39 коп. =118 089 грн. 09 коп. (а.с.12). Щодо позовних вимог позивача про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з 18.07.2017 (наступний день після дати звільнення позивача по 30.08.2019 (дата подання позову) у розмірі 8 634грн. 30 коп., то відповідно до постанови КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем надано розрахунок компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з 18.07.2017 (наступний день після дати звільнення) по 30.08.2019 ( дата подання позову включно) 531 робочий день (із застосуванням коефіцента індексації) 8634 грн. 30 коп. (а.с.13). Представник відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" регіональної філії "Донецька залізниця" у відзиві на позов зазначає, що вказана позивачем сума (можливого розрахунку середньої заробітної плати) необґрунтовано збільшена на 965 грн. 03 коп., а сума компенсації зазначена у позові завищена на 3330 грн. 77 коп. (приклад додає) але розрахунку зазначених сум не здійснює, надано лише довідки про дохід [PERSON] за останні 6 місяців (а.с.36) розрахунок оплати середнього заробітку (а.с.37) розрахунок оплати відпустки (а.с.38). Виходячи з того, що при розгляді індивідуальних трудових спорів тягар доведення законності звільнення, невиплати заробітної плати чи вчинення або невчинення інших дій чи бездіяльності, які відповідно до закону вчинив чи мав вчинити або яких фактично припустився роботодавець під час трудових правовідносин з працівником-позивачем, покладається повною мірою на роботодавця, останній в даному випадку повинен спростовувати доводи позивача щодо наявності заборгованості належними доказами. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження іншого розрахунку або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118 089 грн. 09 коп. та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату 8634 грн. 30 коп. На підставі ч. ч.1 та 3ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. (на час звернення до суду з позовом). Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Але суд зазначає, що на підтвердження існуючої заборгованості з виплати заробітної плати позивачем суду були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved