Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи служби в справах дітей Чортківської міської ради про надання дозволу дитині на виїзд за кордон. В позовній заяві позивачка вказала, що з 26 квітня 2012 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. В 2014 році чоловік [PERSON] виїхав на заробітки за межі України. [PERSON] піклується про свою дитину, хоче, щоб син всебічно та гармонійно міг розвиватися, розширював свій кругозір, тому планує разом із ним з туристичною метою відвідати різні куточки Європи. На даний час позивачка забронювала апартаменти для проживання на дев'ять днів у м. Кракові (Польща) для відпочинку та оздоровлення дитини, дата заїзду 15 січня 2017 року, дата виїзду 24 січня 2017 року. У зв'язку з відсутністю відповідача на території України вирішити питання про посвідчення у нотаріальному порядку його згоди на виїзд дитини за кордон неможливо. І він не має змоги з'явитися до консульської установи, щоб офіційно особисто підписати нотаріальну згоду на тимчасові поїздки дитини. Тому позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл на оформлення проїзного документу та на виїзд за межі України малолітньому синові без згоди батька на період з 15 січня 2017 року по 17 грудня 2017 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, пояснила, що для розвитку та оздоровлення дитини протягом 2017 року має намір з дитною побувати в Італії, Іспанії, Польщі, Англії, Єгипті, а тому просить задовольнити її позов з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - служби в справах дітей Чортківської міської ради Атаманчук Н. М. не заперечує щодо надання дозволу на виїзд за кордон синові сторін, посилаючись на те, що таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON]. Відповідач [PERSON] перебуває на роботі за кордоном, офіційно не має змоги особисто підписати нотаріальну згоду на тимчасові поїздки дитини за кордон Мати [PERSON] бажає подорожувати разом із сином, розширювати його кругозір, відвідати різні куточки Європи. З цією метою вона забронювала для себе і сина апартаменти на дев'ять днів проживання і оплатила 30 % вартості для поїздки до м. Кракова у Польщі для відпочинку та оздоровлення дитини в період з 15 січня 2017 року по 24 січня 2017 року, що підтверджується відповідними роздруківками із сайту Booking.com, програмою туру «Краківські канікули» 15.01.2017-24.01.2017. Крім цього, позивачка додатково надала підтвердження про бронювання готелів "Metropolis Design Hotel Sp.zoo.SKA" м. Краків в період з 5 по 12 травня 2017 року, "Metropol" в м. Варшава в період з 20 по 27 серпня 2017 року, "Madonna de'Monti Suites" в м. Рим в період з 27 литопада по 6 грудня 2017 року, Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. У відповідності з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Стаття 18 цих Правил передбачає, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON] просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди батька на період часу з 15 січня 2017 року по 17 грудня 2017 року. Суд зазначає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення. У разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню. В той же час відповідач не має можливості офіційно оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон і внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов про надання дозволу неповнолітньому [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України в період з 15 січня 2017 року по 17 грудня 2017 року без згоди та супроводу його батька [PERSON].

Outcome: approved