Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Державне підприємство "Запорізьке лісомисливське господарство" звернулося з позовом до суду, в якому вказувало, що на початку вересня 2018 року, під час огляду території державного лісового фонду, лісничим [PERSON] лісництва Державного підприємства "Запорізьке лісомисливське господарство" [PERSON] було виявлено, що поблизу с. Нововікторівка Новомиколаївського району Запорізької області розташовано поле площею 2 га., засіяне соняшником, про що складено відповідний акт. Земельна ділянка надана в постійне користування позивачу ДП "Запорізьке лісомисливське господарство" відповідно до державного акту на право постійного користування землею (серія ДП 000739) від 06 травня 1994 року, та до теперішнього часу в законний спосіб із земель державного фонду не вилучалася. Цей факт також підтверджується матеріалами лісовпорядкування та картографічними матеріалами. Як було встановлено пізніше, вказаною земельною ділянкою користується [PERSON], яка заявила про те, що право власності на землю вона отримала на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, серії ЯЯ № 457830, виданого на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 46 від 09 лютого 2011 року. Позивач вважає, що вказане розпорядження було незаконним, а державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЯ № 457830, виданий на імя [PERSON], підлягає скасуванню, а земля поверненню законному користувачу з огляду на наступне. Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, а яких розташовані лісові ділянки та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами та болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Приписами ст. 57 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним і лісогосподарським підприємствам, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства. Право постійного користування лісами на землях державної власності також закріплене і ст. 17 Лісового кодексу України таке право без встановлення строку надається спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Це право постійного використання лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Ст. 19 Лісового кодексу України визначено права та обовязки постійних лісокористувачів, зокрема: право самостійно господарювати в лісах; виключне право на заготівлю деревини; право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством. Серед обовязків зазначено зокрема обовязок вести первинний облік лісів та забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових ресурсів. Ст. 24 Лісового Кодексу України визначено, що права лісокористувачів охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законодавчими актами. Враховуючи те, що право постійного користування ДП "Запорізьке лісомисливське господарство" на земельну ділянку (квартал 6 виділ 2) в законному порядку не було обмежено або припинено, а також не відбувалось зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, вважає, що розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 46 від 09 лютого 2011 року про передачу у власність земельної ділянки, площею 2 га, розташованої в Запорізькій області, Новомиколаївський район, для ведення особистого селянського господарства [PERSON], було незаконним та таким, що порушує інтереси та права позивача. Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності особи на майно (в даному випадку на земельну ділянку) набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності може вважатись набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 378 ЦК України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно приписів ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Враховуючи те, що ДП "Запорізьке лісомисливське господарство" є користувачем земельної ділянки площею 2 га. (квартал 6 виділ 2) на постійній основі, у нього є право витребувати спірну ділянку у відповідачки - [PERSON] Відповідно до приписів ст. 103 Лісового кодексу України, виключно судом вирішується спори з питань володіння, користування та розпорядження лісами, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб. В позові позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 46 від 09 лютого 2011 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, визнати недійсним державний акт, серії ЯЯ № 457830, виданий головою [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області 01 липня 2011 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому вказує, що в своїх позовних вимогах позивач стверджує, що земельна ділянка, площею 2,0 га., кадастровий номер 2323686600:01:002:0010, яка належить їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 457830 від 01 липня 2011 року, перебуває в постійному користуванні позивача відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серії ЗП 000739 від 06 травня 1994 року, в зв'язку з чим їй незаконно була надана у власність зазначена земельна ділянка. Вона не погоджуєтьсь з вимогами позивача та вважає їх безпідставними і необґрунтованими у зв'язку з наступним. В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду копію Державного акту на право постійного користування землею, серії ЗП 000739 від 06 травня 1994 року № 05, виданого [PERSON] лісництву смт. Новомиколаївка. При цьому, до позову не додано, та не зазначено, що позивач являється правонаступником [PERSON] лісництва смт. Новомиколаївка. Документів, які б свідчили про те, що вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні позивача до позову не додано, отже не доведено порушення прав та інтересів позивача. Крім того, відповідно до детальної інформації про юридичну особу позивач був зареєстрований в ЄДРПУО 28 лютого 2005 року і йому ніяк не могли передати в постійне користування земельну ділянку в 1994 році. Також позивачем не було надано належних доказів, що саме земельна ділянка відповідача перебуває в його постійному користуванні. Зі схематичних матеріалів, які мають дописки та виправлення, неможливо встановити, та не означено на схемі, що до складу земель, переданих в постійне користування [PERSON] лісництву, входить належна їй земельна ділянка. Крім того, при оформленні права власності, розробленні та погодженні проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки їй у власність, жодної інформації щодо перебування зазначеної земельної ділянки в користуванні інших осіб не було. На підставі вищевказаного відповідач [PERSON] вважає, що позивачем не доведено факт перебування саме її земельної ділянки в його постійному користуванні, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Запорізької області надала до суду відзив, в якому вказує, що 06 грудня 2010 року до [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області надійшла заява [PERSON] про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га. ріллі, для ведення особистого селянського господарства на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, в контурі поля № 22. Розглянувши дане звернення голова районної державної адміністрації видав розпорядження від 09 лютого 2011 року № 46 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства", яким затвердив проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність, земельної ділянки (ріллю) для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що розташовані за межами населених пунктів Новомиколаївського району Запорізької області, на території Терсянської сільської ради [PERSON] - 2,0 га., в тому числі ріллі - 2,0 га., в контурі поля № 22. Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розроблення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які, відповідно до повноважень, визначених cт. 122 Земельного кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 cт. 123 Земельного кодексу України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні (ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому cт. 186 Земельного кодексу України. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк із дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про падання земельної ділянки у користування (ч. 6 cт. 123 Земельного кодексу України). [PERSON] про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Земельна ділянка це частинка земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 cт. 79 Земельного кодексу України), а земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Таке формування передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 79-1 ЗК України). Відповідно до п. 1 ст. 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Порядок розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачений ст. 55 ЗУ "Про землеустрій". Відповідно до п. п. 14-18 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:... органами виконавчої влади..., визначених ст. 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;... оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб'єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації. ... органи виконавчої влади ... зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим. Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. ... органам виконавчої влади ... при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган виконавчої влади, … розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами. Застосовуючи за аналогією норми п. 13, 14 ст. 123 ЗК України районна державна адміністрація наголошує, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. З цього виходить, що [PERSON] районна державна адміністрація,

Outcome: dismissed