Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "ІМЕКСБАНК" про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з ПАТ "ІМЕКСБАНК" на його користь залишок банківського вкладу (депозиту) у загальній сумі 162109,82 грн., та пеню за невиконання умов депозитного договору у сумі 20767,44 грн. Свій позов мотивує тим, що 14.07.2014р. між ним та ПАТ "ІМЕКСБАНК" в особі Запорізької філії, відділення №465, було укладено договір №1994966392 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у розмірі 112000,00 грн. під 22,5% річних строком на три місяці, до 15.10.2014р., для отримання процентів було відкрито поточний рахунок. 01.09.2014р. між позивачем і ПАТ "ІМЕКСБАНК" було укладено договір №1994966255 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у розмірі 1000,00 грн. під 25% річних строком на три місяці, тобто до 03.12.2014р., а 02.09.2014р. вказаний банківський вклад було поповнено на 80000,00 грн. Також 15.10.2014р. між позивачем і ПАТ "ІМЕКСБАНК" було укладено договір №1994966120 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту)від 20.01.2014р., відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у сумі 72000,00 грн. під 25% річних строком на три місяці, тобто до 16.01.2015р. Зазначена сума вкладу була перерахована з рахунку депозитного договору від 14.07.2014р. у зв'язку з його закінченням, а залишок у сумі 40000,00 грн. банк повинен був повернути позивачу. У зв'язку із закінченням строку дії договору позивач у кожному випадку звертався до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу (депозиту), однак у видачі коштів йому було відмовлено з посиланням на те, що встановлено ліміт на видачу грошових коштів в розмірі 500,00 грн. в день за наявності грошових коштів в касі банку. Посилаючись на порушення відповідачем умов публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту)від 20.01.2014р. та норм ст.526 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за вказаними договорами банківського вкладу станом на 21.01.2015р. у сумі 162109,82 грн. Крім того, позивач просить стягнути пеню відповідно до п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", який встановлює відповідальність виконавця за прострочення виконання роботи (надання послуги) за кожний день прострочення у виді сплати споживачеві пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Вказуючи, що послугою за депозитним договором є нарахування відсотків на банківський вклад, вартість такої послуги за договором від 14.07.2014р. становить 4753,48 грн., 3% від якої становить 142,60 грн., позивач просить стягнути пеню за вказаним договором за 98 днів прострочення (з 16.10.2014р. по 21.01.2015р.) у сумі 13974,80 грн. Вартість наданої відповідачем послуги за депозитним договором від 01.09.2014р. становить 4291,91 грн. (3% - 128,76 грн.), тому за 49 днів прострочення відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 6309,24 грн. Вартість наданої відповідачем послуги за депозитним договором від 15.10.2014р. становить 3222,66 грн. (3% - 96,68 грн.), тому за 5 днів прострочення відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 483,40 грн. Таким чином, позивач просить стягнути пеню у загальному розмірі 20767,44 грн. Позивач позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1ст.1058 ЦК України). В силу ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Зі змісту ч.1 ст.1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 14.07.2014р. між ПАТ "ІМЕКСБАНК" і [PERSON] було укладено договір №1994966392 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. (вклад "постійний клієнт" 3 місяці), відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у розмірі 112000,00 грн. під 22,5% річних строком на 93 дні, дата повернення вкладу - 15.10.2014р., відкрито вкладний рахунок [NUMBER], для зарахування процентів відкрито поточний рахунок [NUMBER]. Внесення вкладу у сумі 112000,00 грн. підтверджується квитанцією №1944 від 14.07.2014р. (а.с.12). 01.09.2014р. між ПАТ "ІМЕКСБАНК" і [PERSON] було укладено договір №1994966255 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у розмірі 1000,00 грн. під 25% річних строком на 93 дні, тобто до 03.12.2014р., а 02.09.2014р. вказаний банківський вклад було поповнено на 80000,00 грн. Поточний рахунок для зарахування процентів за цим договором визначено рахунок [NUMBER]. Внесення вкладу у сумі 1000,00 грн. і 80000,00 грн. підтверджується квитанцією №2369 від 01.09.2014р. та квитанцією №2421 від 02.09.2014р. (а.с.14-15). У зв'язку із закінченням терміну дії договору №1994966392 позивач 15.10.2014р. звернувся із заявою про повернення вкладу, однак йому було відмовлено. Сторони уклали 15.10.2014р. новий договір №1994966120 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту)від 20.01.2014р., відповідно до умов якого позивачем було розміщено банківський вклад у сумі 72000,00 грн. під 25% річних строком на 93 дні, тобто до 16.01.2015р. Зазначена сума вкладу була перерахована з рахунку депозитного договору №1994966392від 14.07.2014р. у зв'язку з його закінченням, що підтверджується випискою з особового рахунку від 15.10.2014р. (а.с.32), а залишок у сумі 40000,00 грн. банк повинен був повернути позивачу, однак не виконав цього зобов'язання. У зв'язку із закінченням терміну дії договору №1994966255 позивач 03.12.2014р. звернувся із заявою про повернення вкладу, однак у цьому йому також було відмовлено. У зв'язку із закінченням терміну дії договору №1994966120 позивач звернувся 16.01.2015р. до банку із заявою про повернення вкладу, однак у цьому йому також було відмовлено. Відповідач в поверненнісуми вкладу відмовив в зв'язку з відсутністюготівки в касі банку та встановленням банком лімітом на виплатукоштів, в розмірі 500 гривень на добу. Згідно виписки з особового рахунку позивача, станом на 20.01.2015р. залишок коштів за вказаними договорами вкладу становить 162109,82 грн. За змістом ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахувати на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж Банку, в якому вкладник може зняти кошти чи проводити розрахунки з допомогою. Платіжної банківської карти). У випадку перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в цьому ж Банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу у загальній сумі 162109,82 грн., підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за вказаними договорами не виконав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню відповідно до п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", вказуючи, що послугою за депозитним договором є нарахування відсотків на банківський вклад. Розрахувавши вартість такої послуги за договором від 14.07.2014р. у сумі4753,48 грн., вартість наданої відповідачем послуги за депозитним договором від 01.09.2014р. у сумі 4291,91 грн., вартість наданої відповідачем послуги за депозитним договором від 15.10.2014р. у сумі 3222,66 грн., позивач просить стягнути пеню за кожний день прострочення надання такої послуги у розмірітрьохвідсотків від її вартості, що згідно його розрахунку за договором від 14.07.2014р.за 98 днів прострочення становить 13974,80 грн., за депозитним договором від 01.09.2014р.за 49 днів прострочення становить 6309,24 грн., за депозитним договором від 15.10.2014р.за 5 днів прострочення становить 483,40 грн. Вирішуючипозовнівимоги [PERSON] про стягнення з відповідачапені, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Після укладення договорів №1994966392 від 14.07.2014р., №1994966255 від 01.09.2014р., №1994966120 від 15.10.2014р. між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Відповідно до п. 8.3.4 публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., банк зобов'язується повернути вкладнику суму депозиту з нарахованими та несплаченими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу вкладника, готівкою або у безготівковій формі за заявою вкладника шляхом перерахування на поточний/картковий або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником в Договорі про приєднання до договору або у письмовій заяві вкладника. Договорами №1994966392 від 14.07.2014р., №1994966255 від 01.09.2014р., №1994966120 від 15.10.2014р. про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. сплата неустойки та їїрозмір не передбачені. Звертаючись до суду з даною позовною вимогою, позивач посилається на п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Так, ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Пункт 5 даної норми передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", роз'яснено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Судом встановлено, що відповідач надавав позивачу послугу, яка зводилась до прийняття ним від позивача грошової суми з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договорами банківського вкладу. Як встановлено судом, банк відповідно до умов договорів прийняв від позивача суми грошових вкладів, нараховував та перераховував на поточний рахунок позивача проценти, якими позивач користувався. Проценти за договорами вкладу та суми вкладів по закінченню дії договорів відповідач перерахував на поточний рахунок вкладника в цьому ж Банку, однак ненадав вкладнику можливості використання всіх цих коштів, чим не виконав зобов'язання з повернення вкладів. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення розрахованої позивачем пені на підставі п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" необхідно відмовити.

Outcome: partial