Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат » (далі Товариство) з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 07 лютого 2017 року йому при повторному переогляді у звязку з професійними захворюваннями була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% без визначення групи інвалідності безстроково. Вважає, що відповідач не виконав вимоги Закону, щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці, внаслідок чого позивач отримав негативні зміни здоровя, що мають незворотній характер та завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 320 00 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, з підстав та доводів наведених в ній. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно трудової книжки, [PERSON] з 20.10.1989 р. по 30.10.2000 р. працював водієм великовантажного автомобіля в карєрі, на підприємстві відповідача. (а.с.5-7). Згідно акта № 15 розслідування хронічного професійного захворювання від 18 грудня 2006 року (далі Акта), складеного комісією та затвердженого головним державним санітарним лікарем Петрівської районної СЕС, у хворого [PERSON], який має: загальний стаж роботи 19 років 11 місяців, за професією 16 років 8 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 8 місяців, у гірничо-транспортному цеху № 2 колона технологічного автотранспорту (на підприємстві ВАТ ЦГЗК) 5 років 8 місяців. Український науково-дослідний інститут промислової медицини встановив діагноз: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з синдромом полірадикулонейропатії, переважно на п/крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового періартрозу ПФС першого-другого ст. та периферичним ангіоепастичним синдромом, дата встановлення остаточного діагнозу 23.11.2006 р. (п.9, 10, 14). У п. 16 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 20.04.2001 р. по теперішній час водієм автомобіля НД-1200 на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі, колони технологічного автотранспорту гірничо-транспортного цеху № 2 ВАТ ЦГЗК, [PERSON] виконував роботи по транспортуванню гірничої маси із карєра, ремонтні роботи в умовах ремонтної майстерні, заправці ПММ, підготовкою автомобіля до роботи, прибиранню робочого місця. При цьому під час руху автомобіля, внаслідок його конструктивних недоліків, [PERSON] підпадав під дію на організм загальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР. Працюючи з 20.10.1989 р. по 30.10.2000 р. водієм великовантажного автомобіля в карєрі технологічної автоколони № 52 гірничо-транспортного цеху № 1 ВАТ ПівнГЗК, згідно санітарно-гігієнічної характеристиці умов праці, підготовленої Петрівськой райСЕС від 30.01.2006 р. № 82/01-19, [PERSON] виконував роботи, що також супроводжувалися дією на організм загальної вібрації, рівень якої перевищує ГДР. Причина професійного захворювання багаторічна робота в умовах впливу загальної вібрації, що перевищує ГДР: вібрація загальна 112 дБ при ГДР 107 дБ (п.17 Акта). У судовому засіданні представниками сторін підтверджено, що на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів [PERSON] пропрацював 11 років. Згідно п.19 Акта, прізвища, імена та по батькові, посади осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи вказано керівництво ВАТ Північний ГЗК, ВАТ Центральний ГЗК під час праці [PERSON] порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України Про охорону праці (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частинами 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно виписку з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, до довідки серії ДНА-02 № 014484, [PERSON] під час первинного огляду 14.02.2007, визначена третя група інвалідності, встановлено 35% втрати професійної працездатності з 12 лютого 2007 року до 1 березня 2008 року у звязку з проф. захворюванням (а.с.15). У виписці із акта огляду МСЕК до довідки Сер. МСЕ-ДНА-01 № 580813, під час повторного огляду [PERSON] 05.02.08 р., встановлена третя група інвалідності з причин проф. захворювання на строк до 01 березня 2010 року, дата чергового переогляду 01.02.10р. (а.с.14). Під час повторного огляду 03.02.2010р., згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії 10ААА, [PERSON] встановлена третя група інвалідності з причин проф. захворювання на строк до 01 березня 2012 року, дата чергового переогляду 01.02.12р., встановлено 35% втрати професійної працездатності з 01 березня 2010 до 01 березня 2012 року у звязку з проф. захворюванням (а.с.13). У відповідності до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серії 10 ААА № 072530, 01.02.2012 р. було проведено повторний огляд [PERSON], під час якого не встановлено групу інвалідності, визначено ступень втрати професійної працездатності 25% з 01 березня 2012 року до 01 березня 2014 року, зазначено дату переогляду 01 лютого 2014 року (а.с. 12). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серії 12 ААА № 044560, під час повторного огляду [PERSON] 07.02.2017 року, група інвалідності не визначено, встановлено 25% втрати професійної працездатності вібраційна хвороба з 01 березня 2017 року безстроково, зазначено потреби у медичній та соціальній допомозі забезпечення лікувальними засобами, ВМП (а.с.11). У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійними захворюванням, що підтверджується виписками епікризами та виписками з медичних карт (а.с. 16-33). З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечна. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у звязку з ушкодженням здоровя. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON], стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача впродовж 11 років, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 25%, стан здоров'я, зміною способу життя позивача та його якість, стійкий біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділі хребта з іррадацією у верхніх та нижніх кінцівках, утруднену ходу, біль у великих і дрібних суглобах кінцівок, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно рук, підвищену їх чутливість до охолодження, скутість рухів в кистьових суглобах вранці, підвищення артеріального тиску, періодичний головний біль, біль в ділянці серця, відчуття серцебиття, необхідністю Д нагляду лікарів, щорічні курси реабілітації, прийом медикаментів групи НПЗП, ангіо- і хондропротекторів, вітамінних комплексів, препаратів, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-м`язових сінапсах (нейровітан, токоферола ацетат, фізіотерапія), санітарно курортного лікування, позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Посилання на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача не знімає відповідальності з ПрАТ ПівнГЗК за спричинення позивачу моральної шкоди. Також судом враховується, що [PERSON] окрім підприємства відповідача, також працював у ВАТ ПівнГЗК з 20.04.2001 р. по 30.06.2015 р, в умовах впливу шкідливих факторів у гірничо-транспортному цеху № 2 колона технологічного автотранспорту (на підприємстві ВАТ ЦГЗК) 5 років 8 місяців, внаслідок чого у позивача і виникло професійне захворювання, а робота на підприємстві відповідача, у період часу з 20.10.1989 р. по 30.10.2000 р. під час чого він виконував роботи, що також супроводжувалися дією на організм загальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ Північний гірничо-збагачувальний комбінат необхідно стягнути на користь [PERSON] 11 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. З огляду на викладене необхідно стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial