Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ 29\~грудня 2020\~року позивач [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до [PERSON] , третя особа: товарна біржа "Нове століття", про визнання дійсним біржового договору купівлі-продажу. Просить суд винести рішення, яким визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна двокімнатної квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS] , укладений 16 липня 1999 між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] , та зареєстрований в товарній біржі «Нове століття» за номером № 1-258. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 16 липня 1999 року по біржовому контракту № 1-258 (договору купівлі-продажу), укладеному на товарній біржі «Нове століття» він придбав у [PERSON] житлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS] за суму 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 1999 року, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] покупець придбав квартиру загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка складається з 2-х кімнат, та знаходиться на 2-му поверсі п`яти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились про усі істотні умови договору, що відображено в підписаному ними договору купівлі-продажу № 1-258 від 16.07.1999 р., при цьому ними були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення: відповідач отримала гроші та передала позивачу усі документи і ключі від квартири, а позивач прийняв документи, ключі, оселився та зареєструвався у придбаній квартирі. На момент укладання цього договору, працівники товарної біржі пояснили, що у відповідності до діючого законодавства, укладений договір зареєстрований на біржі є законним і не потребує нотаріального посвідчення, тож, договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено і зареєстровано тільки на Товарній Біржі «Нове століття» за реєстраційним номером №1-258 на підставі\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", в нотаріальній конторі він посвідчений не був, але був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 16.07.1999 року. Наразі, позивач вирішив розпорядитися своїм майном, проте, нотаріусом було надано усну відповідь та роз`яснено, що на сьогоднішній день він не має змоги розпоряджатися у повній мірі належним йому нерухомим майном, так як у нього відсутній правовстановлюючий документ, оформлений належним чином, а саме: договір купівлі-продажу квартири, укладений на товарній біржі, нотаріально не посвідчений. Ухвалою суду від 23.11.2020 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до розгляду у спрощеному провадженні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, про що надав суду письмову заяву, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить повідомлення суду за вих. № 595 від 29.12.2020 року, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзиву на позовну заяву. Третя особа: Товарна біржа «Нове століття», про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки їх представника суд не повідомили, в установлений судом строк не подали суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подали до суду відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 16 липня 1999 року, по біржовому контракту № 1-258 (договору купівлі-продажу), укладеному на товарній біржі «Нове століття» позивач [PERSON] придбав у [PERSON] житлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS] за суму 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень, що підтверджується копією договору (а.с.7) . Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 1999 року, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] покупець придбав квартиру загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка складається з 2-х кімнат, та знаходиться на 2-му поверсі п`яти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились про усі істотні умови договору, що відображено в підписаному ними договору купівлі-продажу № 1-258 від 16.07.1999 р., при цьому ними були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення: відповідач отримала гроші та передала позивачу усі документи і ключі від квартири, позивач прийняв документи, ключі, оселився та зареєструвався у придбаній квартирі, що підтверджується копією паспорту (а.с.13). На момент укладання цього договору, працівники товарної біржі пояснили сторонам, що у відповідності до діючого законодавства, укладений договір зареєстрований на біржі є законним і не потребує нотаріального посвідчення, тож, договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено і зареєстровано тільки на Товарній Біржі «Нове століття» за реєстраційним номером №1-258 на підставі\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", в нотаріальній конторі він посвідчений не був, але був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 16.07.1999 року, що підтверджується довідкою, технічним паспортом (а.с.8,10) . Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55\~Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв\~Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі\~Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Згідно із ч. 1\~ст. 45 ЦК УРСР\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 1\~ст. 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Згідно зі\~ст. 47 ЦК УРСР\~нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Згідно\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», \~угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~ст.41 Конституції України,\~ст.319 ЦК України\~(в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3\~ст.334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»,\~\~який до введення в дію\~ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування\~ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями\~105,\~114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч.2\~ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору купівлі-продажу нерухомого майна не містив вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на нерухоме майно. Сторонами виконані усі вимоги\~ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивач не має можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а відповідач хоч і не заперечує проти його укладення, та не заперечує проти позову, але ухиляється від належного оформлення договору. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Вирішуючи позовні вимоги, щодо визнання договору купівлі-продажу. укладеного на товарній біржі дійсним, суд виходить з наступного. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004року №1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, що договір купівлі-продажу сторін по справі не знаходиться в протиріччі з законом, в момент його укладення він був виконаний повністю і до цього часу ніхто із сторін по правочину не вимагає його розірвання, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушуються, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. ст.\~13,\~141 ЦПК України, судові витрати у справі відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved