Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Золочівська міська рада Львівської області, відділ Держземагенства у Золочівському районі Львівської області, Львівська регіональна філія Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, в обгрунтування якого зазначає, що рішенням Золочівської міської ради Львівської області № 291 від 12 серпня 2011 року їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі її у власність, площею 0,054 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: Львівська область, Золочівський район, м. Золочів, вул. Покрови, 93. Нею замовлено розроблення відповідного проекту землеустрою у спеціалізованій проектній організації. В процесі розроблення проекту землеустрою слід погодити межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Однак, суміжні землекористувачі [PERSON] та [PERSON] відмовились підписувати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, що позбавляє її права на подальше отримання у власність виділеної земельної ділянки. Вважає, що такими діями відповідачі порушують її права, а тому просить ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в оформленні права власності, шляхом надання дозволу органу, який оформляє право власності на землю, оформити їй право власності без підпису суміжних землекористувачів в акті встановлення і узгодження меж. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що являється власником суміжної ділянки, яку планується виділити позивачу. Вказує, що його земельна ділянка була оглянута фахівцями із землевпорядної організації, які запропонували встановити відповідні межі земельних ділянок. Внаслідок проведених замірів, було встановлено, що він мав би посунути свій паркан на 20 сантиметрів, окрім цього, у випадку виділення земельної ділянки позивачу у визначених розмірах, її земельна ділянка захопить частину проїжджої частини, що створить перешкоди у користуванні дорогою загального призначення та створить перешкоди у заїзді до його земельної ділянки. Окрім цього, вказує, що над земельною ділянкою [PERSON] проходить лінія електричних мереж, що унеможливлює її використання для будівництва. Інші учасники справи в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Судом надавалась можливість сторонам примиритись та вирішити спір у позасудовому порядку, однак примирення між сторонами досягнуто не було. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Золочівської міської ради Львівської області № 291 від 12 серпня 2011 року, позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі її у власність, площею 0,054 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: Львівська область, Золочівський район, м. Золочів, вул. Покрови, 93. Позивачем замовлено у Золочівському районному відділі ОП Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: Львівська область, Золочівський район, м. Золочів, вул. Покрови, 93. Доказів цього суду не надано, однак сторонами не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] є суміжними землекористувачами по відношенню до земельної ділянки, яку планується передати у власність [PERSON] Як вбачається із вказаного проекту землеустрою, в такому міститься акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 05 грудня 2016 року, яким встановлено, що земельна ділянка, яку планується передати у власність [PERSON], межує: від А до Б землі загального користування (дорога), від Б до В землі відповідача [PERSON], від В до А землі відповідача [PERSON] Зазначений акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, як і акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, підписано виконавцем [PERSON], [PERSON] та землекористувачем [PERSON], підписи суміжних землекористувачів, в тому числі представника Золочівської міської ради Львівської області, в актах відсутні. З проекту землеустрою вбачається, що обмеження у використанні земельної ділянки, яку планується передати у власність [PERSON], відсутні. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, судом враховано таке. За положеннями п."в" ч. 1\~ст.81 ЗК України,\~громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст.118,\~186,\~186-1 ЗК України\~та\~ст.50 Закону України "Про землеустрій". Відповідно до ч. 1, 2\~ст.118 ЗК України,\~громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки і у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, відповідний орган приймає рішення щодо приватизації. Згідно зі ст.\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.\~ Відповідно до вимог\~ст. 50 Закону України "Про землеустрій",\~технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);\~\~кадастровий план земельної ділянки;\~\~\~\~ матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. При цьому, акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами. За вимогами\~ст.198 ЗК України\~кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами позбавляє землевпорядну організацію виготовити позивачам технічну документацію із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами. Зазначене відповідає позиції, висловленій ВСС України в ухвалі від 18.11.2015 року у справі № 6021748 св15. Відтак, право позивача на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі суміжним землекористувачем може бути захищено, шляхом пред'явлення позову про надання дозволу оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання.\~\~ Проте, вказаний спосіб захисту прав позивача можливий лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки. Водночас, як встановлено із пояснень відповідача [PERSON], такий відмовляється погоджувати межі ділянки та підписувати відповідні акти, мотивуючи це тим, що внаслідок приватизації землі позивачем в тих межах, які зазначені в технічній документації, зменшиться площа його земельної ділянки, а також позивачем буде приватизовано частину дороги загального користування, як наслідок, проїзд по вулиці та проїзд до його будинковолодіння буде ускладнено. В судовому засіданні позивач не заперечила, що земельна ділянка, яку вона планує отримати у власність, буде накладатись із дорогою загального користування, яка на даний час існує, а тому таку потрібно буде дещо змістити. Таким чином, між сторонами наявний спір саме щодо межі земельної ділянки. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Із п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що згідно зі\~ст. 158 ЗК України\~суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Таким чином, оскільки між сторонами існує спір щодо визначення меж земельних ділянок, а також спір щодо користування дорогою загального користування, яка мала б бути зміщена, тому такий спір належить до компетенції суду лише після вирішення питання органом місцевого самоврядування. Сторони за вирішенням спору до органу місцевого самоврядування не звертались, докази вирішення та/або розгляду спору органом місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні та сторонами не представлені. Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому, суд звертає увагу сторін, що вони не позбавлені можливості оскаржувати рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору у спосіб та в порядку, що визначений чинним законодавством України, або звертатись до суду для вирішення цього спору, після його розгляду органом місцевого самоврядування. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed