Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог (а.с. 64-70) просив: встановити за нерухомістю, яка належить позивачу право земельного сервітуту - право проходу, проїзду автотранспортом до належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, частини корпусу №101 (прим. 36-43) та до земельних ділянок, загальною площею в 0,1735 га, право на користування яким визнано законодавчо та рішенням судів, існуючою внутрішньо майданчиковою дорогою; визнати межі земельної ділянки та її площі (земельного сервітуту) відповідно до кадастрового плану, розробленого інститутом КП "Житомирводпроект" згідно меж і площ існуючої дороги; визнати дію сервітуту в часі - безстроковим, визнати за позивачем - власником приміщення, його орендарями, їх робітниками та обслуговуючим автотранспортом право сервітуту на прохід, проїзд через існуючі охоронювані пости (прохідні), які належать ПАТ "Вібросепаратор", порядок користування, вартість послуги узгодити з діючими нормами і порядком для інших користувачів цими об'єктами (орендарями й т.ін.). Позовні вимоги обґрунтовували тим, що у травні 2011 року [PERSON] придбав на прилюдних торгах промислове приміщення, частину корпусу №101 приміщення №36-43 за адресою: [ADDRESS], що раніше належало ТОВ "Вентиляторний завод". Вказується, що до позивача перейшло право землекористування частиною земельної ділянки, яка знаходиться під приміщенням площею 0,1291 га та частиною земельної ділянки, яка потрібна для обслуговування та експлуатації вказаної нерухомості площею 0,0442 га. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] протягом 2014-2016 років неодноразово звертався до ПАТ "Вібросепаратор" з питання встановлення сервітуту , направляючи листи з проектами угод про сервітут та копіями зведеного кадастрового плану з сервітутом, які запроектовані КП "Житомирводпроект" для виділення позивачу за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження наявності у попереднього власника права користування земельною ділянкою та звернень з боку позивача з пропозицією про укладення договору земельного сервітуту, а також те, що питання щодо вартості земельного сервітуту, місця проходу, осіб, які мають право його здійснювати та інші умови договору повинні вирішуватись лише в добровільному порядку, у зв'язку з чим просила у задоволенні позову відмовити. Представник Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, направив заяву про те, що міська рада вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення та просив проводити розгляд справи за відсутності представника (а.с. 106). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення корпусу №101 (прим. 36-43) літ. "Б", загальною площею - 867,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташоване на земельній ділянці площею 442 кв.м., кадастровий номер: [NUMBER], що стверджується свідоцтвом від 17.05.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5373 (а.с. 117,118). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №30057132 від 24.05.2011 року право власності на вказані нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11). 25 жовтня 2002 року Житомирською міською радою передано ВАТ «Вібросепаратор», в оренду земельну ділянку площею 8,3710 га по [ADDRESS] в м. Житомирі для іншої промисловості терміном на 25 років. Зазначений договір посвідчено нотаріально і зареєстровано у Житомирському міському відділі земельних ресурсів 12.11.2002 року. Встановлено, що належні [PERSON] нежитлові приміщення корпусу №101 (прим. 36-43), загальною площею 867,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS], розташовані на земельній ділянці, що перебуває у користуванні ПАТ "Вібросепаратор". КП "Житомирводпроект" виготовило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1735 га, кадастровий номер: [NUMBER], з яких: 0,1293 га під будівлею, 0,0442 га для обслуговування приміщення, а також передбачено встановлення сервітуту для проходу до нерухомого майна позивача по наявному шляху по земельній ділянці ПАТ "Вібросепаратор", площею 0,1402 га. Відповідно до висновку Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради №95/2013 від 03.06.2013 року вбачається надання [PERSON] погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею, 0,1735 га по [ADDRESS], для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в установленому порядку, за умови, зокрема, забезпечення права земельного сервітуту для проходу та проїзду до земельної ділянки, що відводиться (а.с. 127,128). 15.07.2014 року, 01.03.2016 року, 01.06.2016 року [PERSON] письмово звертався до відповідача ПАТ "Вібросепаратор" шляхом направлення рекомендованими поштовими відправленням з описом вкладення листів з пропозицією укласти з ним договір про встановлення сервітуту (підписання угоди про сервітут) на право проходу та проїзду через наявну дорогу з додатками (а.с. 27-34), але відповіді на ці листи ним отримано не було. Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно з ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 99 ЗК України ). Виходячи з наведеного, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем. Як вбачається з наявного в матеріалах справи виготовленого КП "Житомирводпроект" проекту зведеного кадастрового плану земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1735 га, доступ (прохід, проїзд) до частини корпусу №101 (прим. 36-43), яка належить [PERSON] можливий лише по наявному шляху на земельній ділянці ПАТ "Вібросепаратор", площею 0,1402 (а.с.25). За таких обставин, враховуючи, що користування та розпорядження [PERSON] належним йому нерухомим майном (частини корпусу №101 (прим. 36-43)) неможливе без обтяження земельним сервітутом земельної ділянки, що перебуває у коритсуванні ПАТ «Вібросепаратор», а також беручи до уваги, що позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з пропозиціями встановлення сервітуту та відповідними проектами договорів, однак відповідач усіляко ухиляється від його укладення, суд дійшов висновку про наявність для встановлення сервітуту у судовому порядку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року по справі № 6-78цс13. Позивач не є особою, яка наділена правом звертатися до суду за захистом інтересів інших осіб, і доказів про надання таких повноважень суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними вимоги в частині встановлення сервітуту, окрім позивача [PERSON] як власника нерухомого майна, також за його орендарями, їх робітниками та обслуговуючим автотранспортом. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками збору з вимог немайнового характеру у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач як І групи з дитинства (безстроково) в силу ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при предявленні позову до суду звільнений від його сплати.

Outcome: partial