Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення додаткових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 28.01.2012 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісяця до її повноліття. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року було змінено і з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1000 грн. щомісяця до її повноліття. Однак відповідач не завжди вчасно виконує вказане рішення суду, не сплачує кошти на утримання дитини. Крім того, на сьогоднішній день значно збільшився мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка щомісяця витрачає на дитину значні суми коштів, сплачуючи послуги лікарів на поліпшення здоров`я доньки, покупку продуктів харчування з підвищеною кількістю білків, жирів, вітамінів, одяг, взуття, меблі, приладдя для малювання, тощо. Тому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки позивача з 1000 грн. щомісяця до 5 000 грн. щомісяця, так як відповідач має можливість працювати та утримувати власну дитину. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача 26 515 грн. 90 коп. додаткових витрат на утримання малолітньої доньки, що є половинною сумою від витрачених коштів позивачем на придбання необхідних товарів та послуг. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що збільшення законодавчо мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на утримання його дитини не є підставою для збільнення аліментів. Розмір стягнення аліментів може бути збільшений на підставі ст.192 СК України у разі зміни матеріального або сімейного стану, покращення здоров`я відповідача. В даному випадку матеріальний стан [PERSON] не покращився, додаткових доходів він не має. Тому підстав для збільшення розміру аліментів у суду не має. Однак відповідач визнає стягнення додаткових витрат в частині 600 грн. витрачених на лікування пульпіту молочного зуба, що підтверджено документально. В іншій частині відповідач не визнає розміру додаткових витрат, оскільки позивач з ним не узгоджувала лікування дитини саме в приватних клініках, де є дорогою вартість лікування, при цьому в державних медичних закладах можна отримати таке ж медичне обслуговування, але значно дешевше. Крім того, позивачем не надано доказів хронічних хвороб дитини, обов`язковості консультацій у лікаря, необхідності придбання спеціальних меблів, тощо. При цьому велика частина медичних послуг надається дітям в нашій державі безкоштовно.Також не надано доказів про наявність особливих обставин, викликаних розвитком дитини, щодо її природних здібностей у малюванні та необхідності відвідування школи живопису. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, 28.01.2012 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.12), яка зареєстрована за місцем проживання матері, позивачки по справі (а.с.10; 13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісяця до її повноліття (а.с.14-15). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року було змінено і з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1000 грн. щомісяця до її повноліття (а.с.16-18). Весь час донька сторін проживає разом з матір`ю, яка утримує і забезпечує її фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Вказані обставини не заперечувались, були підтверджені учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. За змістом ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним вище судовим рішенням апеляційної інстанції було встановлено обов`язок батька, відповідача по справі, утримувати свою малолітню дитину: доньку [PERSON] з визначенням розміру аліментів щомісяця. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як вбачається із зазначених норм Законів України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" та „Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року і на день винесення даного рішення збільшився з 1032 грн. до 2 510 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1 255 грн. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, а також диспозицію ст.192 СК України, суд вважає, що оскільки прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року і на день винесення даного рішення збільшився з 1032 грн. до 2 510 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1 255 грн., а також з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, матеріального і сімейного стану позивача, віку дитини, тому необхідно збільшити розмір призначених аліментів на утримання дитини з 1000 грн. щомісяця до 4500 грн. щомісяця, який забезпечить необхідний рівень для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд не може покласти в основу рішення ствердження представника відповідача про те, що збільшення законодавчо мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на утримання його дитини не є підставою для збільнення аліментів в розумінні ст.192 СК України, оскільки вони суперечать іншим нормам права, описаним вище, які в повному обсязі захищать права малолітньої дитини. Як наголошує ч.1, ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз`яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а не має право, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом, набуває певних знань або потребує оздоровлення чи відпочинку. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. Як вбачається з матеріалів цивільної справи справи, позивач [PERSON] понесла додаткові витрати на придбання харчування для доньки з урахуванням безглютенової та безлактозної дієти (а.с.20-26), яке є необхідним за станом здоров`я дитини (а.с.27-30), а всього сплативши сумарно 3 128 грн. 48 коп. Крім того, вона сплатила в різний період за отримані медичні послуги дитині 25 747 грн. 80 коп. (а.с.52-64). Аналізуючи докази, в їх сукупності, суд вважає вказані витрати позивачки є додатковими витратами на утримання малолітньої дитини, оскільки вони були сплачені в малолітньому віці і на її потреби, пов`язані з її фізіологічним розвитком та станом здоров`я, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частину від витрачених коштів у грошовому вимірі (3 128 грн. 48 коп. + 25 747 грн. 80 коп.) : 2 = 14 438 грн. 14 коп., задовольнивши таким чином позов в цій частині. Суд не може покласти в основу рішення показання представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання меблів дитині та приладдя для малювання, оскільки позивачкою не надано суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України необхідності придбання спеціальних меблів для дитини, а товарні чеки щодо купівлі приладдя для малювання не містять прізвища покупця (а.с.67-69). Також суд не може покласти в основу рішення показання представника відповідача про те, що позивач повинна була узгоджувати свої дії щодо вибору медичного закладу для лікування дитини з відповідачем, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1816 грн. судового збору, що складає суми двох задоволених позовних вимог (908 грн. х 2), від сплати якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial