Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Позивач, Банк) звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою, до [PERSON] (далі - Відповідач ), третя особа [PERSON] (далі Третя особа) про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дзержинське ВОБ №7806 та [PERSON] (далі - Позичальник, третя особа) 23 травня 2008 року було укладено кредитний договір №762 (далі - Кредитний договір) про надання кредиту в сумі 181000,00 гривень на 10 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 22 травня 2018 року, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 19, 5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором 29 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] Туяаною (далі Майновий поручитель), було укладено іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3551, згідно п.1.2 якого предметом іпотеки за цим Договором є трикімнатна квартира №95, яка має загальну площу 72,9 кв.м, з яких житлова становить 42,6 кв.м, зі всіма невід'ємними її приналежностями та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр. 5-й Зарічний, буд. 86. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] за Кредитним договором та/або Іпотечним договором, в тому числі: при несплаті або частковій сплаті у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій сплаті суми відсотків, та/або при несплаті або частковій сплаті суми комісійних винагород, та/або при несплаті або частковій сплаті штрафних санкцій, збитків, та/або в разі невиконання зобовязань, що визначені цим Договором (п.3.1.4 Іпотечного договору). Згідно п.4.2 Іпотечного договору передбачено, що вразі невиконання або неналежного виконання Позичальником [PERSON] в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Так, станом на 15.03.2016 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 304856,81 гривень, яка складається з: прострочена заборгованість по кредиту 181000,00грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 103620,67 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39841, 42 грн., пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0.05% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення 20\~236,14 грн. Згідно з оцінкою, проведеною об'єктом оціночної діяльності [PERSON] вартість заставленого майна (предмета іпотеки) станом на 19.10.2015 складає 251093,00 грн. 22 жовтня 2013 року Майновий поручитель [PERSON] Туяана померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.10.2013. Відповідно до листа Другої [PERSON] державної нотаріальної контори №1958/02-14 від 21.05.2015 Банк було повідомлено, що 23.07.2014 спадкоємцям померлої [PERSON] Туяани були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом. 09.06.2015 на імя [PERSON] була направлена вимога про стягнення кредитором заборгованості спадкодавця, яка залишилася без задоволення. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. На підставі викладеного, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного Договору іпотеки від 29.05.2008 на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, розташовану на сьомому поверсі девятиповерхового житлового будинку житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 72,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Кривий Ріг мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], яка належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 762 від 23.05.2008 в сумі 304 856, 81 грн., що складається з: прострочена заборгованість по кредиту - 181 000,00 грн., прострочена заборгованість по нарахуванню відсотків - 103620,67грн., пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0.05% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення 20 236,14 грн., шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» від свого імені будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни за цей вид майна, на момент його реалізації; надати Публічному акціонерному товариству «Державний Ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу нерухомого майна (предмета іпотеки); на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" у порядку ст. 34 Закону України "Про іпотеку"; виселити з квартири №95, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр.5-й Зарічний, буд.86 [PERSON], зі зняттям з реєстраційного обліку в Головному управлінні Державної міграційної служби в Дніпропетровській області; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені витрати за проведення оцінки майна в розмірі 2500,00грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3766,39 грн. та в сумі 1378,00 грн. Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 24 листопада 2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним. 05 грудня 2017 року ухвалою суду провадження у справі відновлено. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, суду пояснили, що позивачем не порушено строк позовної давності звернення до суду, оскільки про смерть майнового поручителя та наявність спадкоємців стало відомо після отримання ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, якою було задоволено заяву про забезпечення позову. Також, заперечили проти доводів представників відповідача стосовно припинення дії договору через предявлення позову до суду в 2011 році, оскільки відповідно до чинного законодавства та умов Кредитного договору та Договору іпотеки їх дія чинна до повного виконання зобовязань, а рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом не було виконано, заборгованість не погашена. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про смерть майнового поручителя [PERSON] дізнався ще в 2013 році від представника відповідача [PERSON], яка надала працівникові банку свідоцтво про смерть [PERSON] Туяани, але їй відмовили у підтвердженні цього факту письмово. Крім того, зазначали про те, що в 2011 році Банк скористався своїм правом і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду було задоволено позов в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], а позов в частині звернення стягнення по суті не розглядався. Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у цивільній справі, матеріали кредитної справи, цивільних справ № 2-485/11, № 212/9702/15-ц, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Позивач (Банк) та [PERSON] (Позичальник, третя особа) був укладений Кредитний договір №762 від 23.05.2008 року (Кредитний договір), за умовами якого банк надав Позичальнику кредит у розмірі 181 000, 00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,5% річних зі сплатою в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається на споживчі цілі, кінцевий термін повернення 22.05.2018 року. (т.1 а.с.12-16). На забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 29.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] Туяаною укладено іпотечний договір, згідно з яким [PERSON] Туяана передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3551. Накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке розташоване в будинку №86 по мкр. 5-й Зарічний квартира №95 в місті Кривий Ріг, яке належить [PERSON] Туяані, до припинення договору іпотеки (т.1 а.с.17-22). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 02 травня 2011 року, з [PERSON] або його майнового поручителя [PERSON] Туяани на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Дзержинського відділення №7806 «Ощадний банк України» стягнута заборгованість за кредитним договором №762 від 23.05.2008 року в сумі 225403,39 гривень та судових витрат по сплаті державного мита в розмірі 170,00 гривень, витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 120,00 гривень. (т.1 а.с.176-178). Вищезазначене рішення суду не було виконано, що підтверджується: листом Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг від 23.05.2018 №13.13-32/15401, згідно якому перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) встановлено, що з 23.06.2011 по 19.09.2013 на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №27260344 з виконання виконавчого листа №2-485 від 21.04.2011 про стягнення боргу з [PERSON] на користь філії Дзержинського відділення №7806 ВАТ «Ощадбанк» у сумі 227223,39 грн. Виконавче провадження завершене з підстав п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу. Станом на 23.05.2018 виконавчий лист №2-485 від 21.04.2011 повторно на виконання не надходив та на виконанні не перебуває (т. 2 а.с.142); копією постанови про закінчення виконавчого провадження, постановлену 01.11.2013 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Криворізького управління юстиції [PERSON], згідно якій виконавче провадження № 27396775 про примусове виконання за виконавчим листом № 2-485 виданого 21.04.2011 про стягнення боргу з [PERSON] Туяани в сумі 227223,39 грн. на користь ВАТ «Ощадбанк» - закінчено у звязку із смертю боржника (т.2, а.с. 84), а також листом Покровського ВДВС м. Кривий Ріг про те, що станом 09.07.2018 виконавче провадження за значений вище виконавчим листом відсутнє і не надходило після його закінчення. 22 жовтня 2013 року [PERSON] Туяана померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ №540116 від 23.10.2013 (а.с.24). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2014 спадкоємцем [PERSON] Туяани, [INFO], яка померла 22 жовтня 2013 року є її син [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі дублікату втраченого Договору купівлі-продажу від 08.06.2001 року (т.1 а.с.27). Позичальник не здійснює своєчасне погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом у встановлені договором строки, у звязку з чим виникла заборгованість, яка\~станом на 19 жовтня 2015 року складає 304856,81 гривень, що складається з: прострочена заборгованість по кредиту 181000,00грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 103620,67 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39841, 42 грн., пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0.05% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення 20\~236,14 грн. ( т.1 а.с.29). У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. [PERSON] припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК України). Відповідно до частин другої, четвертої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до копії листа від 21.05.2015 за № 1958/02-14, [PERSON] державна нотаріальна контора повідомила Банк про те, що 23.07.2014 спадкоємцям померлої [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, однак було відмовлено в наданні відомостей про коло спадкоємців, посилаючись на ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» (т.1, а.с. 25). 09 червня 2015 року на адресу спадкоємця Майнового поручителя [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором №762 від 23.05.2008 за вих. №1а/1а-376/2801, яка вручена особисто [PERSON] 13.06.2015 (т.1 а.с.28, 205). В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого від 04.12.2018 була задоволена та витребувано з Другої [PERSON] державної нотаріальної контори належним чином завірена копія свідоцтва про право на спадщину та як вбачається з доданої до позову копії вказаного свідоцтва була отримана [PERSON] (т.1, а.с. 26-27). Отже, судом встановлено, що шестимісячний строк предявлення вимог до спадкоємця [PERSON] - її сина [PERSON] позивачем дотримано. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки Так, ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини 1 статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Змістом частин 1, 2 статті 590\~ЦК Українивизначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п.3.1.4 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] за Кредитним договором та/або Іпотечним договором, в тому числі: при несплаті або частковій сплаті у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій сплаті суми відсотків, та/або при несплаті або частковій сплаті суми комісійних винагород, та/або при несплаті або частковій сплаті штрафних санкцій, збитків, та/або в разі невиконання зобовязань, що визначені цим Договором (т.1а.с.18). Пунктом 4.2 Іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником [PERSON] в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором (т.1 а.с.19). \~ \~ \~ \~У п.5.1.4 Іпотечного договору сторони стверджують, що їм зрозумілий зміст цього договору, питань, які залишилися нез'ясованими і незрозумілими для них, немає, а також стверджують, що цей договір містить весь обсяг домовленостей між ними щодо предмета цього договору, скасовує та робить його недійсним всі інші зобов'язання і пропозиції, а також не вносить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також стверджують, що вони усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, а також відповідає їх дійсним намірам (т. 1 а.с.20). \~ \~ \~ \~Згідно п.1.4 Іпотечного договору, вартість Предмета іпотеки визначена становить 259176 гривень та є приблизною вартістю Передмету Іпотеки на момент передачі його у Іпотеку. Реалізація Предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти. Іпотекодавець погоджується з тим, що у разі, якщо реалізація Предмету Іпотеки за цінами, що склались на ринку з будь-яких причин не здійснюватиметься протягом 30 календарних днів, Іпотекодержатель вправі, якщо інше не передбачено законодавством України, що буде чинним на момент реалізації, здійснити реалізацію Предмета Іпотеки за цінами, що дозволять провести якомога скорішу реалізацію Предмета Іпотеки за грошові кошти (т.1, а.с.18). Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання [PERSON] та звернути стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання Строку платежу [PERSON] (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем та Боржником будь-якого з своїх обов'язків передбачених цим Договором та/або Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною. У випадках порушення провадження у счправі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця та/або Боржника або визначення їх банкрутом, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на Предмет Іпотеки незалежно від настання Строку платежу. При цьому, у разі порушення [PERSON] та/або умов цього Договору та прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов'язаний надіслати Іпотекодавцю та Боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного [PERSON], вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Положення частини третьої цього пункту не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (п.6.1 Іпотечного договору) (т.1 а.с. 20). \~ \~ \~ \~09 червня 2015 року на адресу спадкоємця Майонового поручителя [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором №762 від 23.05.2008 за вих. №1а/1а-376/2801, яка вручена особисто [PERSON] 13.06.2015 (т.1 а.с.28,205). \~ \~ \~ \~Згідно п.6.2. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення господарського суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6 цього Договору. В разі прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, останні (Предмет іпотеки) на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому чинним законодавством України та цим Договором, що визначено у п. 6.3 Іпотечного договору . Реалізація Предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, провадиться у встановленому чинним законодавством України порядку (п.6.4 Іпотечного договору) (т.1 а.с. 21). Відповідно до статті 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Згідно з частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції Закону чинній на час укладення договору) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону чинній на час укладення договору) встановлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до\~статті 39\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі\~задоволення судом\~позову про\~ звернення\~ стягнення\~ на\~предмет іпотеки\~у рішенні\~суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо\~ забезпечення\~ збереження\~ предмета\~ іпотеки\~ або\~передачі його\~в управління\~на період\~до його\~реалізації,\~якщо такі\~необхідні; спосіб\~реалізації \~ \~предмета \~ іпотеки\~ \~шляхом \~ проведення\~прилюдних торгів\~або застосування\~процедури продажу,\~ встановленої\~статтею 38\~цього Закону; пріоритет\~та \~розмір \~вимог інших\~кредиторів,\~ які\~підлягають задоволенню\~з вартості\~предмета іпотеки;\~ початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. [PERSON] з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. За змістом частини шостої статті 38\~Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни\~\~\~на цей\~\~\~вид\~\~\~майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Згідно з висновком про незалежну оцінку ринкової вартості трикімнатної квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр.5-й Зарічний, 86/95, проведеною суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], ринкова вартість заставленого майна (предмета іпотеки) станом на 19.10.2015 (дата оцінки) складає 251096 гривень. Термін дії оцінки - 6 (шість) місяців з дати оцінки (т. 1, а.с.31). Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Позивачем в позовних вимогах щодо визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу [PERSON] як Іпоткодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" не визначається початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-1561ці15 від 21 жовтня 2015 року, згідно якої в резолютивній частині рішення суду обов'язково зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. [PERSON] [PERSON] Суду у своїй постанові від 21 березня\~2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що оцінка вартості предмету іпотеки була визначена у 2015 році, а на момент реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу [PERSON] як\~Іпотекодержателем від\~свого імені\~предмета іпотеки\~будь-якій\~особі -\~покупцеві в\~порядку ст.\~38\~Закону України\~"Про\~іпотеку",\~ вартість\~предмету іпотеки\~може суттєво\~відрізнятись від\~визначеної судом\~початкової ціни,\~суд вважає,\~що ціна\~предмету іпотеки\~має бути\~визначена на\~підставі оцінки\~субєкта оціночної\~діяльності на\~рівні,\~не нижчому\~за звичайні\~ціни на\~цей вид\~майнана момент його реалізації. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, визначенні способу реалізації предмета іпотеки підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно статті 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки повязаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Однак, як встановлено в судовому засіданні, і ці обставини випливають із змісту договору іпотеки, Майновим поручителем передано [PERSON] в іпотеку житлова квартира, цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вказану квартиру відповідач використовує для особистого проживання. За таких обставин, оскільки предметом даного спору є передана в іпотеку житлова квартира, цільове використання якої не повязане із господарською діяльністю, отриманням продукції, плодів та доходів, тому не зважаючи на той факт чи звернуто стягнення на цей предмет іпотеки, підстав для застосування до цих правовідносин ст.34 Закону України «Про іпотеку» у суду немає. Що стосується позовних вимог про виселення [PERSON] з квартири №95, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр. 5-й Зарічний, буд.86, суд приходить до такого висновку. В квартирі 95 будинку 86 по мікрорайону 5-й Зарічний в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області зареєстрований [PERSON], [INFO] з 2001 року та була зареєстрована [PERSON] Туяана з 2001 року по день смерті 22 жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою Голови ЖК «Домобудівельник-2» [PERSON] (т.1 а.с.85,86). Так, згідно із частинами 1, 2 статті 39 Закону\~України «Про іпотеку» (в редакції закону чинній на час укладення договору) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.\~\~ Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону чинній на час укладення договору) передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК\~УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 статті 109 ЖК\~УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок\~чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК\~УРСР громадянам, яких виселяють\~із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене у рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються\~як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті\~109 ЖК\~УРСР. Судом встановлено, що в іпотеку передана житлова квартира, яка\~не\~була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів,\~позивачем не визначено інше житлове приміщення у яке буде виселений відповідач, а тому\~відсутні передбачені законом підстави\~ для виселення відповідача із\~цієї\~квартири без надання йому іншого постійного житла та є підставою для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог. До цього\~зводиться і\~правова позиція,\~висловлена в\~постановах\~ Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16, від 19 квітня 2017 р. у справі № 6-3057цс16. Що стосується доводів представників відповідача щодо пропуску позивачем шестимісячного строку для звернення з вимогою про звернення стягнення до спадкоємців, суд вважає їх необґрунтованими з навдедених вище підстав. Доводи представників відповідача щодо припинення дії договір Кредиту та Іпотеки через звернення до суду [PERSON] про стягнення заборгованості та наявності судового рішення, яким задоволені були позовні вимоги [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 1.2, 7.1 Кредитного договору строк остаточного повернення кредиту визначено не пізніше 22 травня 2018 року та діє повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по Кредитному договору, також п. 4.4 Догвору Іпотеки передбачено, що право іпотеки припняється, зокрема виконанням у повному обсязі зобовязання. Оскільки судом було встановлено, що зобовязання за кредитним договором не виконано, не зважаючи на наявність рішення, яке не виконано заборгованість не погашена перед [PERSON], такі доводи представників відповідача є помилковими. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3766,39 грн., а також витрати понесені зі сплати вартості проведення незалежної оцінки майна в сумі 2500,00 гривень. На підставі ст. 129 Конституції України, ст. ст. 12, 33, 34, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.526, 530, 575, 590, 598,608, 629, 1216, 1218, 1282 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР та

Outcome: partial