Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином [PERSON], який помер [INFO] року. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS] та інше майно і грошові вклади, що належали за життя [PERSON] Позивач зазначив, що 26.10.2004 року у [PERSON] діагностовано інсульт, дисциркуляторну енцифалопатію ІІІ ступеня в стадії декомпенсації прогресуючий тип протікання, 27.05.2011 року діагностовано підозру на повторний інсульт, 15.06.2011 року діагностовано стан після ГПМК (гострого порушення мозкового кровообігу/інсульт) у вигляді значно вираженого лівобічного геміпарезу (паралічу/знерушення/лівої половини тіла/тулубу та кінцівок). 26.07.2011 року за результатами огляду невропатолога ВТЕК прийнято рішення про те, що [PERSON], потребує стороннього догляду. [PERSON] вказав, що 10.08.2011 року [PERSON] госпіталізовано до міського центру нейрореабілітації Київської міської клінічної лікарні №18, де він проходив курс реабілітації до 23.08.2011 року і був виписаний без покращення із значними неврологічними порушеннями під постійний контроль невропатолога та терапевта за місцем проживання із необхідністю повторного лікування в центрі реабілітації через 3-4 місяці. Як стверджував позивач, дружина [PERSON] [PERSON] 19.09.2011 року залишила його одного у квартирі і вирушила на тиждень до 26.09.2011 року на відпочинок до Єгипту, незважаючи на те, що [PERSON] через похилий вік і тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. На думку позивача, [PERSON] ухилялася від надання допомоги [PERSON] Позивач вважав, що у зв'язку з залишенням [PERSON] наодинці без необхідного догляду, допомоги і піклування, його стан значно погіршився. Однак, [PERSON], повернувшись з Єгипту, не одразу викликала [PERSON] медичну допомогу, лише 28.09.2011 року викликаний лікар-невропатолог діагностував значне погіршення стану здоров'я [PERSON], яке розпочалось у період перебування [PERSON] на відпочинку. Проте, на думку позивача, відповідач навіть після консультації лікаря не вжила заходів щодо забезпечення надання [PERSON] необхідного обсягу медичної допомоги у вигляді негайної госпіталізації. 06.10.2011 року [PERSON] втратив свідомість внаслідок діабетичної коми, яка, на думку позивача, була викликана недотриманням режиму харчування і медикаментозної корекції. Того ж дня [PERSON] було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні №5. [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] вказав, що він не мав можливості доглядати за своїм батьком [PERSON], оскільки у період хвороби та на момент смерті останнього позивач був неповнолітнім. Крім того, [PERSON] зазначив, що з ініціативи відповідача його було поміщено спочатку до санітарної школи-інтернату №22 м. Києва, а після її закінчення - з 01.09.2010 року направлено до КЗ КОР "Таращанський реабілітаційний центр", який він закінчив 17.06.2011 року, після чого 05.07.2011 року знову з ініціативи відповідача його було безпідставно та примусово направлено до Благодійного центру реабілітації "Восток" (центр Сандея Аделаджи) по звільненню від нарко- та алко- залежності. Після смерті [PERSON] позивач дізнався, що останній на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого заповів все своє майно [PERSON] [PERSON] вказав, що відповідач робила спроби змінити заповіт [PERSON] на свою користь, чим умисно сприяла виникненню у неї самої права на спадкування та/або збільшення її частки у спадщині. З цих підстав позивач просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, та просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Представник третьої особи ГУЮ в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2005 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1109 (а.с.12). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 13.12.2011 року відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.7). До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS] та інше майно і грошові вклади, що належали за життя [PERSON] У відповідності до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.2 ст.1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 21.03.2000 року, яким він заповів належне йому на праві власності майно [PERSON] Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. і зареєстрований у реєстрі за №2423 (а.с.8). Таким чином, спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] є його син [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №1295/2011 до майна померлого [PERSON] [PERSON] прийняв в установлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк та в установленому ст.1269 цього Кодексу порядку - шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.114). Крім того, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] Враховуючи той факт, що відповідач є непрацездатною вдовою спадкодавця, їй згідно ч.1 ст.1241 ЦК України належить право на обов'язкову частку у спадщині. З матеріалів спадкової справи №1295/2011 до майна померлого [PERSON] вбачається, що 14.11.2011 року відповідач звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.91). Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Абз.3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року передбачено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував на обліку у лікаря-невропатолога в Центральній районній поліклініці Оболонського району м. Києва з діагнозом цереброваскулярна хвороба, церебросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ (третя) ступеню, прогресуючий перебіг (ГПМК-Х 2004 р., V 2011 р.), виражений лівобічний геміпарез, виражені статодинамічні розлади. Крім того, 30.05.2011 року [PERSON], встановлено діагноз гостре порушення мозкового кровообігу та дано направлення на ургентну госпіталізацію, від якої хворий відмовився, проте згодом бригадою швидкої був госпіталізований в ургентне неврологічне відділення. 29.09.2011 року стан хворого погіршився, а згодом він був госпіталізований у лікарню №8. За станом свого здоров'я хворий [PERSON] потребував постійного стороннього догляду та був нездатним до самообслуговування (а.с.39). Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що в період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року відповідач [PERSON] залишила свого чоловіка [PERSON] одного вдома та поїхала на відпочинок до Єгипту, незважаючи на те, що [PERSON] через похилий вік і тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, позивач стверджував, що у зв'язку з залишенням [PERSON] наодинці без необхідного догляду, допомоги і піклування, його стан значно погіршився. Однак, [PERSON], повернувшись з Єгипту, не одразу викликала [PERSON] медичну допомогу, та лише 28.09.2011 року викликаний лікар-невропатолог діагностував значне погіршення стану здоров'я [PERSON], яке розпочалось у період перебування [PERSON] на відпочинку. Позивач стверджував, що відповідач навіть після консультації лікаря не вжила заходів щодо забезпечення надання [PERSON] необхідного обсягу медичної допомоги у вигляді негайної госпіталізації, що на його думку і призвело до значного погіршення здоров'я спадкодавця та смерті. Окрім цього, [PERSON] посилався у своєму позові на те, що [PERSON] робила спроби змінити заповіт [PERSON] на свою користь. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Безспірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] мала намір змінити заповіт, позивачем не надано, також [PERSON] не посилається на жодні письмові докази, що підтверджують вищезазначені обставини. Також [PERSON] та його представники не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у зв'язку з похилим віком чи тяжкою хворобою [PERSON] не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, твердження [PERSON] та його представників, що [PERSON] у період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року перебував у безпорадному стані спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], вони відвідували [PERSON] під час відсутності його дружини [PERSON] у період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року, вказали, що відповідач залишила [PERSON] їжу, йому були створені всі належні умови, завдяки яким він не портебував стороннього догляду та допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Позивачем та його представниками не зазначено жодних доказів, які б свідчили про ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON], а також про своєчасне незабезпечення останнього необхідним обсягом медичної допомоги, недотриманням режиму харчування і медикаментозної корекції. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він, як приватний нотаріус, був викликаний [PERSON] з метою посвідчення нового заповіту, однак не погодився змінювати існуючий заповіт від 21.03.2000 року. Свідок [PERSON] надав суду пояснення стосовно записів у медичній карті хворого [PERSON], вказав, що під час його візитів до останнього [PERSON] знаходилась вдома, останній раз він відвідував хворого згідно записів у медичній карті 06.10.2011 року. Свідок зазначив, що [PERSON] відмовлявся від лікування, міг частково себе обслуговувати. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що йому невідомо, чи погіршився стан здоров'я [PERSON] після реабілітації (реабілітація - період з 10.08.2011 року до 23.08.2011 року). [PERSON] також вказав, що він приблизно чотири рази після призначення лікування відвідував хворого [PERSON], однак не пам'ятає, чи бачив у цей час в квартирі його сина [PERSON] Також свідок зазначив, що стан здоров'я [PERSON] теоретично міг погіршитись різко, а не поступово. Враховуючи вищевикладене, позивач та його представники не надали доказів на підтвердження того, що спадкодавець [PERSON] потребував допомоги та нагляду від [PERSON], не довели, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, не слідкувала за дотриманням [PERSON] режиму харчування і медикаментозної корекції, не забезпечувала його необхідним обсягом медичної допомоги. За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування після померлого [PERSON] та приходить до висновку про необхідність у зв'язку з цим відмовити у задоволенні позову [PERSON] З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1222-1224, 1233, 1236, 1241, 1269, 1268-1270 Цивільного кодексу України, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року,

Outcome: dismissed