Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 10.09.2002 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], і знаходиться на її повному матеріальному утриманні. 24.04.2007 року шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу вона та відповідач проживають окремо. Спорів стосовно міста проживання їх дитини не було, відповідач не заперечував, що син буде проживати з нею. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивач було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2007 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. 13.03.2009 року позивач звернулася до начальника Синельниківського міського відділу міліції з заявою про притягнення відповідача до криміналь\-ної відповідальності за ст. 164 КК України,а саме за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не можливо прийняти об'єктивне рішення щодо [PERSON], так як не встановлено, на той час чи попереджався відповідач про кримінальну відповідальність щодо ухилення від сплати аліментів. У зв'язку з недобросовісним виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків в частині сплати аліментів, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2011 року з відповідача стягнуто неустойку (пеню) за кожен день прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини - [PERSON] в сумі 4291,15 грн. Заборгованість по сплаті аліментів на 01.03.2017 року складає 65 921,41 грн. На протязі майже десяти років відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, не відвідував жодного разу школи і не цікавився успіхами свого сина, не підтримував сина у хвилини тяжкого морального спаду. Позивач вважає, що відповідач ігнорує навіть факт спорідненості з сином, так як не спілкується з ним навіть в обсязі, необхідному для його нормального усвідомлення, і взагалі не цікавиться станом здоров'я своєї дитини. На сьогоднішній день їх сину вже 14 років і він не пам'ятає свого біологічного батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу відповідача не бачив. Позивач проживає разо з сином, вони мають нормальні житлово-побутові умови, вона повністю утримує чина, займається його вихованням, нею створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. У зв'язку з цим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Крім того просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Також надала висновок органу опіки щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON], 2003 року народження. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], 10.09.2002 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : «[PERSON]». З свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], вбачається, що його батьками є сторони по справі. 24.04.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.10.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 31.01.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто неустойку ( пеню) за кожен день прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини - [PERSON] в сумі 4291,15 грн. Згідно довідки Синельниківського МКП «ЖЕК-1» № 190 від 01.03.2017 року, [PERSON] проживає разом з дітьми : [PERSON], 2003 року народження, та [PERSON], 2010 року народження, які знаходяться на її утриманні. Постановою Синельниківського МВ Поліщук Т.С. було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.164 КК України відносно [PERSON]. З довідки Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 207 від 01.03.2017 року вбачається, що заборгованість по аліментам у [PERSON] станом на 01.03.2017 року складає 65921,41 грн. З характеристики НВК «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільного закладу» на [PERSON] вбачається, що батько - [PERSON] вихованням сина не займається, жодного разу не відвідував школу і не цікавився успіхами сина. Належну увагу вихованню сина приділяє його мати - [PERSON] Відповідно висновку Органу опіки та піклування Синельниківської райдержадміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON], оскільки протягом останніх 10 років [PERSON] не брав участі у вихованні та утриманні дитини, є боржником по сплаті аліментів на користь сина, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, та з матеріалів справи вбачається, що відповідач не займався та не займається вихованням свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, має перед позивачем заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, що в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Крім того, відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина - [PERSON]. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст. 150, 164, 166 Сімейного Колексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved