Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], разом з ним, та про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грв. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що в шлюбі з відповідачкою 01.09.2014 р. у них народився син. У вересні 2017 року вона залишила його з сином та поїхала у м. Київ, де проживає з іншим чоловіком. Він самостійно займається виховання дитини та повністю матеріально її забезпечує. Син зростає в атмосфері любові, турботи й підтримки. Дитина відвідує Солотвинський дитсадок № 1. На даний час він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідачка вимагає віддати їй сина, хоча вона вже раніше перебувала у шлюбі, в якому в неї народилася дитина, за якою також здійснює догляд батько. Він має власний будинок з належними умовами для проживання, по місцю проживання характеризується з позитивного боку та має постійне місце роботи у Солотвинській алергологічній лікарні. Відповідачка не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, хоча відповідно до норм Сімейного кодексу України зобовязана брати участь у забезпеченні дитини. Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник служби у справах дітей в особі Тячівській районній державній адміністрації не зявилася. Надала суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 13.09.2013 р. було укладено шлюб, в якому, 01.09.2014 р., народився син [PERSON]. Відповідно до ст. 160 ч. 1 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.\~160\~ч.ч.\~1\~та 2\~СК України\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під\~час вирішення\~спору щодо\~місця проживання\~малолітньої дитини\~беруться до\~уваги ставлення\~батьків до\~виконання своїх\~батьківських обов'язків,\~особиста прихильність\~дитини до\~кожного з\~них,\~вік дитини,\~стан її\~здоров'я\~та інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З довідки ДЗ «Українська алергологічна лікарня Міністерства охорони здоровя України» від 18.06.2018 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов сімї вбачається, що [PERSON] займає посаду робітника з компютерного обслуговування. [PERSON] проживає у задовільних умовах. Батько займається вихованням свого сина. [PERSON], [INFO], проживає разом з ним. Мати залишила дитину у вересні 2018 року. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській РДА члени комісії, зокрема [PERSON], відмітила, що в дитячий садок дитину приводить батько, який бере активну участь у батьківських зборах та святкових ранках. Мати хлопчика участі у вихованні не приймає, більше девяти місяців відсутня на території селища. Солотвинською селищною радою [PERSON] характеризується позитивно, займається вихованням малолітнього сина та приділяє йому багато уваги. Працює в Українській алергологічній лікарні. Під час проведення працівниками служби у справах дітей державної адміністрації обстеження умов проживання [PERSON] [INFO], по вул. Кірова, у смт. Солотвино, встановлено, що батьком створено належні умови для виховання та проживання малолітнього сина. Висновком Тячівської РДА № 168 від 13.08.2018 р. стверджено, що орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 150 ч. 1\~СК України\~батьки зобов'язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім'ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов'язані\~піклуватися про\~здоров'я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов'язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки\~зобов'язані\~поважати дитину. Передача\~дитини на\~виховання іншим\~особам не\~звільняє батьків\~від обов'язку\~батьківського піклування\~щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Статтею 155 ч.ч. 1 та 2 СК України визначено, що \~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов'язків\~мають ґрунтуватися\~на повазі\~до прав\~дитини та\~її людської\~гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на викладене, визначаючи місце проживання дитини [PERSON] судом враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батька, висновок органу опіки та піклування, а також побутові умови проживання батька, можливість створення належних умов для виховання та те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком в повній мірі сприятиме розвитку та інтересам дитини, а тому суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього сина з його батьком. Згідно із ст. 8 ч. 1 [PERSON] України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Принципами 2\~та 7\~Декларації прав\~дитини розяснено,\~що дитині\~законом та\~іншими засобами\~має бути\~забезпечений спеціальний\~захист і\~надані можливості\~та сприятливі\~умови,\~що дадуть\~їй змогу\~розвиватися фізично,\~розумово,\~морально,\~духовно та\~соціально,\~здоровим і\~нормальним шляхом,\~в умовах\~свободи та\~гідності.\~При ухваленні\~з цією\~метою законів\~основною метою\~має бути\~найкраще забезпечення\~інтересів дитини.\~Дитина має\~право на\~здобуття освіти,\~яка має\~бути безоплатною\~та обовязковою,\~щонайменше на\~початкових рівнях.\~Дитині має\~надаватися освіта,\~яка сприятиме\~її загальному\~культурному розвитку\~і завдяки\~якій вона\~зможе,\~на основі\~рівності можливостей,\~розвинути свої\~здібності та\~особистий світогляд,\~а\~також усвідомити\~моральну та\~соціальну відповідальність\~і стати\~корисним членом\~суспільства. Найкраще\~забезпечення інтересів\~дитини має\~бути керівним\~принципом для\~тих,\~хто несе\~відповідальність за\~її освіту\~і навчання;\~насамперед таку\~відповідальність несуть\~її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до [PERSON] України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено [PERSON] "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідачка на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, який сам виховує малолітню дитину, відсутність у відповідачки інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали їй працювати та заробляти кошти. [PERSON] України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" убачається, що з 01 січня 2019 року для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум у розмірі 1629 гривень. Тому суд вважає, що відповідачка, як молода, працездатна жінка, яка має можливість працювати, у змозі заробити суму, яка дасть їй можливість сплачувати на утримання свого сина 1000 гривень у місяць. Доказів того, що відповідачка має можливість сплачувати по 1500 грв. на місяць позивач не надав. У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 704.8 грв. За таких обставин,

Outcome: partial