Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що 27.06.2008 р. уклав з відповідачем кредитний договір, який вважає укладеним із свого боку під впливом обману, з порушенням його прав як споживача послуг. Укладаючи договір, з боку відповідача була застосована нечесна підприємницька практика, позивача запевнили, що він отримає кредит на вигідних для нього умовах. Кредит був виданий позивачу в іноземній валюті - в доларах США, що на думку позивача, суперечить вимогам ст. 524 ч. 1 УК України. Крім того, з моменту укладення договору і до цього часу курс долара до гривні значно підвищився, тому умови договору для споживача є невигідними, але про це на час укладення договору відповідач не повідомив позивача. Вважає, що ще одним підтвердженням того, що відповідачем застосовується нечесна підприємницька практика, є відмінності суми залишку по кредиту, згідно з графіком платежів та виписки, наданої банком. Просив визнати даний договір недійсним та застосувати наслідки нікчемного правочину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач підписав цей договір під впливом обману з боку працівника банку, який переконав його в тому, що його умови є вигідними для споживача. Крім того, на вимогу позивача йому було видано банком виписку про залишок коштів по кредиту, з якої з'ясувалося, що ця сума не відповідає тій, яка зазначена станом на відповідну дату в графіку платежів, що є додатком та невід'ємною частиною кредитного договору. Вважає, що цей факт також є доказом позовних вимог, оскільки підтверджує, що позивач був введений в оману банком при укладенні договору. Пояснив також, що вважає строк позовної давності не порушеним, оскільки дізнався про порушення своїх прав лише після отримання в липні 2014 року виписки банку про залишок кредиту. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не порушений, оскільки суду надано доказ про звернення позивача до установи банку, після чого, ознайомившись з випискою про залишок коштів за кредитом, позивач вважав, що порушені його права, тому строк позовної давності необхідно обчислювати з липня 2014 року. На думку суду, позов не підлягає задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, з наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі уклали договір кредиту. Згідно з договором від 27.06.2008 року № 113666580000, укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та додатками до нього, які є його невід'ємною частиною, позивач отримав кредит в сумі 37 000 доларів 00 центів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнює 179 409 грн. 30 коп. (п.1.1 Договору). Як вбачається з п.1.2.2 кредит надається строком до 26.09.2029 року. Сукупна вартість кредиту визначається згідно з "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту" (Додаток № 1). Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом ануїтентних платежів у розмірі 405,00 доларів США. (а.с.8-12). В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором укладені договір іпотеки квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (а.с.18), та договори поруки між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Встановлено, що кредит був виданий банком на придбання квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.20). Відповідно до п. 10.13 договору, його підписання Позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі, і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 10.2 Договору зазначені обставини, які Позичальник усвідомлював при його укладенні, а саме: можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням. В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування заявлених вимог стверджував, що при укладенні договору позивача переконав працівник банку у тому, що в Додатку №1 (Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту) в колонці 2 зазначається сума залишку по кредиту на певну дату, тобто позивач був введений в оману, і таким чином, підписав цей договір під впливом обману. Доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано. Як вбачається з самого Додатку №1 (Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту) в колонці 2 зазначається сума платежу за розрахунковий період, в доларах США. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, із наступними змінами, затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Додатком до Правил є таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Як вбачається з самого спірного кредитного договору та Додатку № 1 до нього, банком повністю дотримані встановлені зазначеною Постановою правління НБУ вимоги, зокрема, щодо форми таблиці, в якій відображені Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Так, в колонці 2 зазначається саме сума платежу за розрахунковий період, а не сума залишку по кредиту на певну дату, як стверджував представник позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Право комерційних банків здійснювати операції в іноземній валюті встановлено та регулюється Законом України "Про банки і банківську діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Судом встановлено, що відповідач при укладенні договору мав право на видачу кредитів в іноземній валюті, що підтверджується установчими документами, а також відповідними дозволом та ліцензією (а.с.50-60). Встановлено також, що на момент підписання всі умови даного Договору позивачу були цілком зрозумілі, і він вважав їх справедливими по відношенню до нього, що підтверджується його власноручним підписом в договорі. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що на момент підписання договору волевиявлення позивача було вільним, позивач взяв кредит в іноземній валюті, оскільки на той час курс НБУ становив 4,85 грн. за один долар США. Але в подальшому, коли суттєво підвищився курс долара по відношенню до гривні, умови договору стали вкрай невигідними для позивача, в той час як відповідач не попередив його про вірогідність підвищення курсу долара та існування ризиків. Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонена нечесна підприємницька практика. До такої практики віднесена будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч. 1 ст. 19. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції - п. 7 ч. 3 ст. 19. Перелік форм підприємницької діяльності, що вводить в оману, не є вичерпним - ч. 2 ст. 19. право чини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Таким чином, Закон встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. Оскільки позивачем не доведено факту введення його в оману іншою стороною договору, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня. Таким чином, суд вважає позов не обґрунтованим і відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed