Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник", відповідно до якого просить стягнути з останього на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 034 грн 58 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 03.03.2012 року по 06.12.2013 року включно в сумі 28 896 грн. 28 коп., а всього 34 930 грн. 86 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1977 року позивач працював в Центральному військовому клінічному санаторію "Хмільник", трудові відносини були припинені 02 березня 2012 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, заробітна плата вчасно йому не виплачувалась та на день звільнення становила 6 034 грн. 58 коп., з дня звільнення по день подачі позову відповідач не провів виплату належних позивачу сум при звільненні, тому позивач був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 034 грн. 58 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28 896 грн. 28 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що працював в санаторії більше 30 років на одній і тій же посаді, довідку про середню заробітну плату отримав лише через 8 місяців, оскільки санаторій відмовлявся її надавати. На даний час важко хворіє, потребує лікування. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, лише в частині заборгованості по заробітній платі, в іншій частині просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 12 серпня 1977 року по 02 березня 2012 року позивач перебував у трудових відносинах з Центральним військовим клінічним санаторієм "Хмільник", відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України трудові відносини були між ними були припинені, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а. с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до довідки Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник" виданої [PERSON], заборгованість по заробітній платі за період 01 вересня 2011 року по 02 березня 2012 року включно, становить 6 034 грн. 58 коп. (а. с. 2). Доказів проведення розрахунку з позивачем суду надано не було, таким чином, судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем було порушено вимоги ст. ст. 47, 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. З довідки про середню заробітну плату від 05 листопада 2013 року №394, розрахунки якої відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 45 грн. 90 коп. (а. с. 3). Таким чином, оскільки відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України, з дня звільнення позивача - 02 березня 2012 року по день звернення позивача до суду не провів йому виплату всіх належних сум, заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток [PERSON] підлягають стягненню з відповідача. Зазначений висновок відповідає також правовим позиціям Верховного суду України від 03 липня 2013 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП,

Outcome: approved