Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

22 листопада 2013 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому прохала прийняти рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON]. У судове засідання учасники процесу не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився належним чином повідомлений через друковані засоби інформації, про причини неявки суд не повідомив. Від представника служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у своїй заяві представник позов підтримав, просив задовольнити, направив на адресу суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Прокурор прохала суд позов задовольнити, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Згідно ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів. Відповідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено документально, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 03 березня 2006 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [INFO] народилась [PERSON], батьками зазначені - [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2010 року шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1740, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - розірвано. Відповідно до письмових пояснень Директора Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 28 та письмових пояснень класного керівника К.А. Курци, вихованням дитини - [PERSON], займається мати - [PERSON]. Вона відповідально відноситься до виховання та навчання дитини, всебічно розвиває дитину, приймає активну участь у житті класу. Систематично спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON], за весь період навчання доньки в школі жодного разу не з»явився. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконкому Октябрської районної в м. Полтаві ради № 74 від 25.03.2014 року, орган опіки та піклування, виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради дійшов до висновку, що громадянин [PERSON] не виконує належним чином батьківські обов»язки відносно доньки, самоухилився від виховання та утримання дитини, не цікавиться її життям та здоров»ям. Згідно ст..ст. 155, 164 п.2 Сімейного кодексу України, ст..12 Закону України «Про охорону дитинства» громадянина [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до пояснень громадянки [PERSON], [INFO], громадянин [PERSON] покинув сім»ю у 2008 році, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не підтримує її матеріально. Відповідно до пояснень громадянки [PERSON], [INFO], батька [PERSON] вона не бачила протягом останніх 5 років, він не спілкується з дитиною взагалі, не телефонує, не допомагає, не займається її вихованням, духовним розвитком. Обов'язки батьків щодо дитини закріпленні в ст. ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, зокрема: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язанні поважати дитину; батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо, протягом тривалого часу не виконує належним чином своїх обов'язків по відношенню до своєї дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що своїми діями відповідач порушує принцип № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано : "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України". Статтею 11 цього ж Закону вказано, що "Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті 12 цього Закону вказано, що "Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Відповідно до п.4.2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Виходячи з вищевказаного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved