Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 30 тис.грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обовязків, внаслідок професійного захворювання. Стверджує, що у звязку з шкідливими умовами праці у відповідача, де він працював у 2014-2016 рр., у нього істотно погіршився стан здоров'я. У 2016 р. йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок профзахворювання з 45% втратою працездатності. Зазначає, що внаслідок цього йому було спричинено фізичних і душевних страждань, тому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. Представник відповідачів у судовому засіданні позов заперечив. Зазначив, що відсутній причино-наслідковий зв'язок між умовами праці позивача у КП " Червоноградтеплокомуненерго " та його захворюванням, оскільки останній хворів задовго до роботи на цьому підприємстві. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що з 20.10.2014 р. по 22.03.2016 р. позивач працював електрозварювальником у КП "Червоноградтеплокомуненерго", звідки був звільнений по стану здоров'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.04.2016 року, робоче місце електрозварювальника КП "ЧТКЕ" відноситься до ІІІ класу небезпеки та на останньому наявні виробничі фактори: марганець, шум, несприятливі параметри мікроклімату, важка фізична праця (робоча поза, тривалість зосередження). Професійне захворювання виникло внаслідок роботи в шкідливих умовах праці у т.ч. на КП "Червоноградтеплокомуненерго" з 20.10.2014 р. по 22.03.2016 р. Посадова особа відповідача порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, оскільки не забезпечено вимог ст. 19, 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" Згідно довідки МСЕК від 01.06.2016 року № 887547, останньому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок профзахворювання. Відповідно до довідки МСЕК від 01.06.2016 року № 257319, позивачеві також встановлено ступінь втрати професійності працездатності у відсотках: 30% хронічний бронхіт; 10% приглухуватість; 5% радикулопатія; 15% труд каліцтво (2003 р.). Згідно виписки із медичної картки позивача від 17.03.2016 року № 777, стаж роботи останнього в умовах впливу небезпечних професійних чинників 30 років Як видно з медичного висновку ЦЛЕК від 18.03.2016 року № 794, позивачеві вперше виявлено профзахворювання у 2016 році. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № від 23.11.2003 р., з позивачем 13.11.2003 р. під час роботи у Червоноградському управлінні по експлуатації газового господарства ВАТ "Львівгаз". Як вбачається з копії трудової книжки позивача, акту від 04.04.2016 року, причиною виникнення професійного захворювання стала робота у шкідливих умовах на різних підприємствах впродовж 1980-2016 рр., сукупний стаж якої становить 349 місяців, з яких у відповідача 17 місяців. Як передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законодавством порядку. У ст. 237-1 КЗпП України йдеться про те, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 1 частини 2 вказаної статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. З роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Наявні докази переконливо свідчать про наявність факту заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обовязків, внаслідок професійного захворювання. Останній у результаті профзахворювання став інвалідом, втратив можливість повноцінно працювати, має постійні задишки, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого побуту, що спричиняє моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховується характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я, ступінь втрати професійної працездатності, а також тривалість роботи у відповідача пропорційно до загальної тривалості праці на підприємствах із шкідливими умовами. Так, позивач пропрацював у КП "Червоноградтеплокомуненерго" 17 місяців, що становить 4,87% від загальної тривалості роботи на підприємствах, що спричинили хронічного виникнення профзахворювання. З огляду на зазначені фактори, суд вважає, що засадам розумності, виваженості та справедливості буде відповідати сума компенсації у 4,87% від заявлених позовних вимог, що не позбавляє позивача права заявити відповідні позови до інших підприємств, на яких він працював до відповідача. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, у розмірі 1500 грн. Судовий збір, від якого позивач був звільнений при зверненні у суд з позовом, підлягає стягненню з відповідача у користь держави.

Outcome: approved