Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

10 вересня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30 жовтня 2001 року він працював електрослюсарем підземним у ВП «Шахта №9 "Нововолинська», яка є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Волиньвугілля». 12 лютого 2019 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. У день звільнення роботодавець не виплатив заробітну плату належну йому при звільненні. Вказує, що відповідач і на даний час не провів з ним повного розрахунку і наголошує, що заборгованість, розмір якої не оспорюється, становить 56 157,12 грн. Наказом Нововолинського міського суду від 01 липня 2019 року у справі №165/1598/19 з ДП "Волиньвугілля" в його користь стягнуто суму заборгованої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по 24 червня 2019 року включно. Враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 663,79 грн., просить суд стягнути з відповідача в свою користь 238 939,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 червня 2019 року по 31 серпня 2020 року включно, судовий збір в сумі 2390 грн. та 5000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. На підставі ухвали суду та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» до початку першого судового засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно виписки з наказу №22-к від 12 лютого 2019 року (а.с.7) [PERSON] був звільнений з ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку). Відповідно до довідки ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» №269 від 27 серпня 2020 року середньоденний заробіток [PERSON] становив 663,79 грн. (а.с.8). Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 27 серпня 2020 року не погашена і становить 56 157,12 грн., що підтверджується довідкою підприємства №271 від 27 серпня 2020 року (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке ( пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З врахуванням наведеного, враховуючи розмір заборгованості, період протягом якого залишаються невиплаченими суму заборгованої заробітної плати, дії позивача, наявність судового рішення, яким стягнуто з відповідача в користь позивача суми заборгованої заробітної плати та застосовано до ДП "Волиньвугілля" санкції, передбачені ст.117 КЗпП України (а.с.11), суд вважає справедливим, пропорційним і співмірним стягнення з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 48 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 червня 2019 по 31 серпня 2020 року включно. Пропорційно до задоволених вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача, підлягає стягненню 1000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та 478 грн. судового збору, що підтверджується документально (а.с.4, 12-16).

Outcome: approved