Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання права на земельну часту (пай) в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Хустянської сільської ради, яке належало йому особисто, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0218806. Крім того, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , входить, право на земельну частку (пай) розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Хустянської сільської ради, яке належало його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0218298 та яку він прийняв відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем першої черги за законом, але юридично за життя не оформив. Також, [PERSON] зазначає, що він прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном у відповідності до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), будучи спадкоємцем першої черги за законом. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Анохіна О.В. з метою оформлення спадщини, останній своїм листом роз`яснив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи, а саме сертифікати на право на земельну частку (пай) серії СМ №0218806 та серії СМ №0218298 на ім`я [PERSON] та [PERSON] були видані вже після смерті спадкодавців. На підставі викладеного, [PERSON] просив визнати за ним право на вищезазначені земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 10.06.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 02.07.2021 року справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Макаренко О.В. не з`явилися, при цьому останніми було направлено до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в якому заявлені позовні вимоги вони підтримали в повному обсязі. Від відповідача Хмелівської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, в якій при прийнятті рішення сільська рада покладається на розсуд суду. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 9). [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка проживала в с. Шкуматове, Хустянської сільської ради, Буринського району, Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, та копією архівного витягу від 31.03.2021 року запису акта про народження №104 (а.с. 7, 8). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який проживав в с. Шкуматове, Хустянської сільської ради, Буринського району, Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого повторного (а.с.10). Відповідно до п.п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом були в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця були спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем (ст. 529 ЦК УРСР). Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв\~спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області від 28.05.2021 року №364 померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: с. Шкуматове, Хустянської сільської ради, Буринського району, Сумської області. Разом з нею на день смерті проживав син [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Хустянської сільської ради не посвідчувався (а.с. 12). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 47-48). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син (батько позивача) [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, але юридично не оформив і помер [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , будучи колишніми членами КСП, були включені до списку громадян, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000015, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству "Хустянське" 26.07.1995 року, що підтверджується, копією державного акту на право колективної власності на землю (а.с.18-21). Крім того, 19.03.1997\~року на\~ім`я [PERSON] та [PERSON] було видано сертифікати серії СМ №0218298 та серії СМ №0218806 на право на земельні частки (паї), на території Хустянської сільської ради, розміром по 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) кожен, про що було зроблено записи в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №298 та №806, що підтверджується копіями сертифікатів на право на земельну частку (пай), інформаційними довідками про вартість земельної частки (паю), довідками відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.13-17, 22-23). Відповідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) але за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно вимог ч. 9 ст. 5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм матеріального права вбачається, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Сама по собі видача сертифікату після смерті особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства та була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, не може бути підставою для виключення права на земельну частку (пай) із спадкової маси, оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує належність такого права. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало його матері [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0218298, а також право на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало йому самому та було посвідчено сертифікатом серії СМ №0218806. Відповідно до довідки Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області від 28.05.2021 року №363 померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: с. Шкуматове, Хустянської сільської ради, Буринського району, Сумської області. На день смерті проживав один. Спадщину після його смерті прийняв син [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спадкових відносин). Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Хустянської сільської ради не посвідчувався (а. с. 11). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 45-46). За наведеного, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] (позивач по справі), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Частино 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вище вказані земельні частки (паї), оскільки сертифікати на право на земельні частки (паї) були видані вже після смерті [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з листа приватного нотаріуса Анохіна О.В. (а.с.15). Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права, враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину, яка йому належить з часу її відкриття, але не може нотаріально оформити свої спадкові права на неї через, те, що правовстановлюючі документи були видані після смерті спадкодавців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved