Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПРАТ "Райз-Максимко" з позовними вимогами визнати договір оренди землі недійсним, змінивши згодом позовні вимоги на вимоги усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування у відповідача земельної ділянки. На обґрунтування позову вказав, що є власником земельної площею 7,094 га. кадастровий номер 3525583800:02:000:0799, яка розташована на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Зазначає, що у 2019 році дізнався, що нібито 08.01.2015 року уклав з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки. Однак зазначає, що він договір не підписував і нікого на укладення договору не уповноважував. Посилаючись на те, що договір оренди з ПРАТ "Райз-Максимко" не підписував, просить усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою шляхом витребування у ПРАТ "Райз-Максимко" вказаної земельної ділянки. Позивач підтримав змінені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав до суду відзов на позов, у якому заперечив проти первісних позовних вимог. На заперечення повідомив, що між [PERSON] та ПРАТ "Райз-Максимко" 08.01.2015 року був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,094 га., кадастровий номер земельної ділянки 3525583800:02:000:0799, яка розташована на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. ПРАТ "Райз-Максимко" повідомило, що орендує вказану земельну ділянку ще з 2005 року і з боку власника ділянки не було заперечень та нарікань з цього приводу. Зазначає, що весь цей час ПРАТ "Райз-Максимко" сплачувало позивачеві орендну плату, мотиваційні виплати, матеріальне заохочення за переукладення договору, які позивач прийняв. Процедура укладення договорів оренди була публічною. Також товариство повідомило, що 06.10.2016 року позивач звертався до ПРАТ "Райз-Максимко" з вимогою повернути йому земельну ділянку, однак йому було відмовлено у поверненні земельної ділянки до закінчення строку оренди відповідально до договору. Також відповідач повідомляє, що позивач навесні 2017 року, у 2018 році та 2019 році перешкоджав ПРАТ "Райз-Максимко" користуватись спірною земельною ділянкою, здійснював посіви, перешкоджаючи її обробці. ПРАТ "Райз-Максимко" вказує, що [PERSON] всупереч вказаного ним у позовній заяві, підписував договір оренди вказаної ділянки. Також відповідач заперечує твердження позивача про те, що про порушення свого права він дізнався у березні 2019 року і наголосив на те, що про користування спірною ділянкою відповідачем позивач знав ще задовго до укладення спірного договору. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з таких підстав. При розгляді справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,094 га., кадастровий номер земельної ділянки 3525583800:02:000:0799, яка розташована на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ - КР № 035973. Відповідно до договору оренди землі від 08 січня 2015 року з додатками [PERSON] передав вказану земельну ділянку в оренду ПРАТ "Райз-Максимко" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років. У розділі «Реквізити сторін» у графі «орендодавець» наявний підпис проти напису «орендодавець». У відповідних графах додатків до договору - акті прийому-передачі земельної ділянки, акті визначення меж земельної ділянки в натура, схемі розташування земельної ділянки також наявні підпис у графах «орендодавець». Відповідно до п.2 висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 402/372/19 від 27.10.2020 року підпис від імені [PERSON] у графі «орендодавець» у договорі оренди землі від 08.01.2015 року, який укладений між [PERSON] та ПРАТ «Райз-Максимко», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Суд, оцінивши, відповідно до ст.89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд керується такими нормами права: За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Факт відсутності волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі підтверджується п.2 висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 402/372/19 від 27.10.2020 року згідно якого підпис від імені [PERSON] у графі «орендодавець» у договорі оренди землі від 08.01.2015 року, який укладений між [PERSON] та ПРАТ «Райз-Максимко», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, суд дійшов висновку відсутність підстав користування відповідачем спірною земельною ділянкою та про наявність підстав для задоволення позову щодо усунення перешкод у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою шляхом витребування її у ПРАТ "Райз-Максимко". При цьому суд критично сприймає заперечення представників відповідача проти позовних вимог щодо того, що позивач знав про користування відповідачем його земельною ділянкою, що між позивачем та відповідачем на момент укладення оспорюваного договору була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, що відповідач протягом усього часу належно виконував умови оспорюваного договору, відповідач сплачував орендну плату, мотиваційні виплати, матеріальне заохочення за переукладення договору, які позивач прийняв, оскільки ці обставини, відповідно до наведених вище норм цивільного законодавства, не замінюють необхідності підписання договору оренди землею стороною, як умови користування земельною ділянкою. Така позиція висловлена і Верховним Судом в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Щодо заперечень представника відповідача про те, що про порушення свого права позивач дізнався у березні 2019 року і про те, що про користування спірною ділянкою відповідачем позивач знав ще задовго до укладення спірного договору, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, як це зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем надано докази щодо понесення таких судових витрат: - 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 грн. судового збору; - 5883 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн.. 90 коп. за проведення судової експертизи. - 6217 (шість тисяч двісті сімнадцять) грн. 70 коп. витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved