Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою, яку в судовому засіданні повністю підтримав представник та просив суд ухвалити судове рішення про повне задоволення позову. Заявлені вимоги обґрунтовував наступним. Відповідач та члени його сім'ї були споживачами природного газу до моменту їх відключення, що мало місце 31 жовтня 2013 року. Однак, за надані послуги не сплачували з жовтня 2008 року і до моменту відключення, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1 484,81 гривень, яку і просить стягнути з відповідача. Відповідач, в судовому засіданні, вимог не визнав та зазначив, що являється пенсіонером ОВС та отримав інвалідність під час проходження зазначеної служби і має пільги щодо сплати усіх комунальних послуг в тому числі за природний газ тому нарахування, як і стягнення заборгованості є безпідставним. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За розрахунком наданим позивачем заборгованість, про яку позивається заявник, нарахована за період часу з листопада 2000 року по вересень 2013 року включно і становить 2 334,51 гривень (а.с.13-17). В 2006 році та 2012 році відбулось списання боргів позивачем відповідачу на загальну суму 860,86 гривень (а.с.15,17). Різниця між зазначеними величинами і становить ціну позову 1 484,81 гривень. Відключення відповідача від споживання газопостачанням відбулось 16 вересня 2013 року (а.с.6). Нарахування за жовтень 2013 року, як виходить з розрахунку наданого позивачем, не проводилось (а.с.17). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 серпня 2005 року (судова справа № 2-213/05 суддя Єзерська І.В.), було відмовлено в задоволенні позову ВАТ "Житомиргаз" до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 434,53 гривень за спожитий природний газ. Даним судовим актом та ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2005 року, яким судове рішення суду першої інстанції було залишено без змін, встановлено, що позовом ставилось питання про стягнення заборгованості з [PERSON] за спожитий природний газ за період часу з 2000 року по листопад 2004 року в сумі 393,11 гривень. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, позов в частині стягнення заборгованості за надані послуги за період часу з 2000 року по листопад 2004 року включно, не може вважатись обґрунтованим та не підлягає до задоволення. Сторонами не спростовувалось, а навпаки було визнано факт наявності у відповідача пільг відповідно до Закону України "Про міліцію". Крім цього, відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2005 року, яким судове рішення суду першої інстанції було залишено без змін, а також копії довідки до акту огляду МСЕК, відповідач є безстроково інвалідом другої групи по захворюванню отриманому в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Відповідно до положень ч. ч. 5, 6 ст. 22 Закону України "Про міліцію" відповідач є працівником міліції, звільненим зі служби за хворобою і має права на пільги разом із членами своєї сім'ї передбачені даним Законом, як працівник міліції, який живе в селищі міського типу і користується пільгами, серед інших щодо сплати комунальних послуг, передбаченими законодавством України. Одночасно, приймаючи до уваги положення п. 2 ч. 2 ст. 7, п. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд вважає, відповідач має право і на пільги, як інвалід війни, адже до інвалідів війни також належать інваліди з числа осіб начальницького та рядового складу МВС, який став інвалідом внаслідок, серед іншого, захворювання одержаного під час виконання службових обов'язків. Відповідачу, як особі прирівняній до інваліда війни, передбачена 100 процентна знижка за користування комунальними послугами в тому числі і газом. За таких обставин суд вважає, що позов є безпідставним і не може бути задоволений. Законом визначено розмір знижки в межах середніх норм споживання. Однак, в судовому засіданні представником позивача не було доведено будь-якими, в тому числі належними та допустимими доказами, факт споживання відповідачем та членами його сім'ї природного газу понад встановленого середніми нормами. В судовому засіданні відповідач, користуючись правом передбаченим ч. 3 ст. 267 ЦК України, заявив про застосування строку позовної давності. Представник позивача не зазначала причин пропущення позовної давності, в тому числі і поважних, щоб вимагало у задоволенні позову, щодо частини заявлених вимог, відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Враховуючи, що позов є не обґрунтованим, в задоволенні позову слід відмовити саме за безпідставністю, а не в в'язку із пропуском строку позовної давності, щодо частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed