Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.09.2012року між ним та [PERSON] було укладено договір № 118/v-09/12 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної катки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Цього ж дня, в якості забезпечення виконання зобовязання позичальника [PERSON], між банком та поручителем [PERSON] був укладений договір поруки № 1 про зобовязання поручителя перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання позивальником зобовязань по кредитному договору. Станом на 19.02.2015року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 63 332, 88грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмово викладені заперечення на позов. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що 18.09.2012року між позивачем та [PERSON] був укладений договір № 118/v-09/12 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Відповідно до п.1.1.банк на підставі заяви видав власнику рахунку не персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску із строком дії 2 роки, відкрив спеціальний картковий рахунок № 26251500154072, та здійснював його обслуговування. Згідно п.7.1.3. цього Кредитного договору в разі виникнення заборгованості по спеціальному картковому рахунку та її непогашення в терміни, які визначені цим договором, позичальник гарантує повернення сум цієї заборгованості банку всіма коштами, майном, майновими правами, що належать йому(а.с.9-10). Встановлено, що 18.09.2012року була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою регламентовано кредитні відносини та відповідно до п.1 додаткової угоди спеціальний картковий рахунок обслуговується за кредитною схемою. На умовах, визначених додатковою угодою, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 41 500грн. на строк з 18.09.2012року по 17.09.2015року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних на споживчі цілі. Кредит повинен бути використаний у повному обсязі. Часткове використання кредиту не дозволяється. Додаткова угода містить графік повернення основного боргу за Кредитом. (а.с.12-13). Отже, на виконання своїх зобовязань за кредитним договором позивач надав позичальнику кредит, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.15) та не заперечується відповідачами. Встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком в валюті рахунку, починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно в межах строку користування кредитом, що визначений п.1 додаткової угоди, на суму фактичного залишку заборгованості , із розрахунку фактичної кількості днів в місяці та році. Відповідно до п.6 додаткової угоди позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом не пізніше 28-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Відповідно до п.8 додаткової угоди, у разі неповернення кредиту у строки, що визначені в п.8 додаткової угоди, банк здійснює нарахування процентів на суму простроченої заборгованості за фіксованою процентною ставкою 27% . Встановлено, що протягом періоду кредитування позичальником [PERSON] неодноразово порушувались умови кредитного договору, починаючи з травня 2013 року, у звязку з чим станом на 19.02.2015року виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку складає 63332,88грн., з них: 29105,66грн. заборгованість за кредитом; 5393,21грн.-заборгованість за процентами; 18403,49грн.-неустойки за прострочення сплати кредиту; 223,47грн.- неустойки за прострочення сплати процентів; 8805,62грн.-сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості за кредитом; 131,41грн.- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості за процентами; 1254,78грн.-3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 15,24грн.- 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. В звязку з виниклою заборгованістю, позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу від 18.07.2014року про належне виконання умов кредитного договору. Також, судом встановлено, що 18.09.2012року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1, за яким, відповідно до п.1.1. поручитель зобовязався перед банком відповідати в повному обсязі за несвоєчасне і повне виконання позичальником зобовязань по кредитному договору. У разі порушення позичальником зобовязань, передбачених кредитним договором, поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. За умовами пункту 1.5. договору поуки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник. Так, з матеріалів справи вбачається, що поручителю [PERSON] було направлено лист за вих.№ 11288/046 від 28.11.2014р. про порушення позичальником зобовязання, виникнення боргу (а.с.28). При вирішенні даного позову суд виходив з наступного. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач [PERSON] визнає нараховану суму заборгованості за Кредитом в сумі 29105,66 грн. та визнає заборгованість за процентами в сумі 5393,21 грн. і нараховану неустойку 18403,49 грн. +223,47 грн. Однак, [PERSON] заперечила нарахування суми індексу інфляції та 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, вказавши, що нарахування 3% річних та індексу інфляції є неправомірним та безпідставним. Також, [PERSON] зазначила, що працювала в ПАТ «Брокбізнесбанк» та їй була зменшена заробітна плата з січня 2014 року, а з початку 20015 року її було звільнено з роботи, за скороченням штату, що і призвело погіршення матеріального стану і, як наслідок, - до порушень умов Кредитного договору. Суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних та інфляційних нарахувань, оскільки такі нарахування не узгоджуються з умовами кредитного договору та положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України де зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення ст. 1048 ЦК України чітко визначає, що розмір і порядок процентів встановлюється договором і, лише, якщо не встановлений розмір процентів договором, - їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, суд вважає за необхідне відмовити в частині нарахувань відповідачу [PERSON] суми індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості за її кредитом, за процентами і суми 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення боргу і з поручителя [PERSON], - слід зазначити, що частиною 2 ст.554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Встановлено, що в травні 2013 року позичальник вперше допустила порушення свого зобовязання щодо вчасного повернення платежів за кредитним договором. Позичальник пропустила сплату по кредиту за травень, червень, липень 2013 року. В подальшому виконання зобовязань за договором [PERSON] відновила, але з березня 2014 року позичальник почала вносити кошти за договором в меншій частині, ніж то передбачено договором та графіком погашення боргу, а з серпня 2014 року позичальник припинила повністю повертати кошти за кредитним договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору" так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). А як вбачається з матеріалів даної справи позивач та позичальник [PERSON] встановили як строк дії договору - до 17.09.2015 року, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів щомісяця, не пізніше 28-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, згідно графіку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Також, слід зазначити, що Верховним Судом України у постанові по цивільній справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року викладено правову позицію стосовно того, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/ або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання /у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем/. При цьому, пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення кредитором саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги, але зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. А згідно приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів України. Судом встановлено і вказано вище, що позичальник допустила порушення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням ще в травні 2013 року, далі ці порушення стали систематичними з початку 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи та, як було встановлено судом, позивач не звернувся до поручителя з вимогою у шестимісячний строк від дня порушення позичальником свого зобовязання. Так, згідно п.15 додаткової угоди № 1 від 18.09.2012року до договору № 118/v-09/12 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку у разі несплати власником рахунку двох платежів за цією додатковою угодою, що йдуть підряд, термін повернення кредиту вважається таким, що настав. Таким чином, 29 червня 2013року настав термін повернення кредиту за вищевказаним кредитним договором. З матеріалів позову вбачається, що банк 02.12.2014року надіслав повідомлення поручителю про порушення умов основного зобовязання та про розмір заборгованості станом на цю дату та вимагав від поручителя з моменту отримання цієї вимоги, сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів. Позивачем зазначено, що це повідомлення поручителем одержано 04.12.2012року , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, відповідач [PERSON] заперечує дану обставину. Суд вважає, дане заперечення відповідача аргументованим, оскільки на копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28) відсутній підпис, а мається написання прізвища та за даними штрихкодового ідентифікатотора, що міститься на поштовому повідомленні, відсутні дані вручення, так як не зареєстровані в системі. Тобто, не можливо безперечно стверджувати про вручення поштового повідомлення з вимогою банку 04.12.2014 року відповідачу [PERSON] Крім того, банк мав предявити в судовому порядку вимогу до поручителя про солідарне стягнення боргу протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням / з травня 2013року /, або з дня встановленого банком для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України з 29.06.2013року, тобто, до 28.12.2013року, а з даним позовом до суду позивач звернувся в квітні 2015року, а тому згідно наведених вище правових норм порука є припиненою. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та підлягає до часткового задоволення позовна вимога до відповідача [PERSON] з наведених вище підстав і не підлягає до задоволення позовна вимога до відповідача [PERSON], оскільки порука є припиненою. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 531,26 грн.

Outcome: partial