Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Територіального управління «Центрекоресурси» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у трудових правовідносинах з підприємством. 31 липня 2015 року звільнена за угодою, п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не виплачена заробітна плата за липень 2015 року у сумі 12 861,92 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 861,92 грн. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги - звернулася з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 12 861,92 грн., середнього заробітку за час затримки виплат за період з 17 липня по 21 грудня 2015 року (157 дні) у сумі 36 315,67 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача позов не визнала, підтримала заперечення, в яких зазначено, що у зв»язку з арештом рахунку підприємства, відкритому в Державному казначействі України, з якого безпосередньо здійснюється виплата заробітної плати працівникам підприємства та обов»язкові платежі до бюджету, не проведено виплат. З метою виплати заробітної плати та обов»язкових платежів до бюджету підприємство надало УДКСУ у Печерському районі платіжні доручення та підтвердні документи для здійснення відповідних виплат. Проте платіжні доручення досі залишаються без виконання та знаходяться в УДКСУ у Печерському районі, яке повідомило підприємство, що оплата згідно з поданими платіжними дорученнями буде здійснена лише після списання у повному обсязі коштів за рішенням суду. Підприємство звернулося до Окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій управління державної казначейської служби у Печерському районі неправомірними та зобов»язати здійснити оплату праці в першочерговому порядку. Тобто підприємством здійснено всі заходи щодо виплати позивачу заробітної плати, отже його право не порушено(а.с.52-54). Додатково пояснила, що позивачу не було повідомлено про неможливість через зазначені причини виплатити заборгованість по заробітній платі,оскільки вона не зверталася із заявою про пояснення причин затримки. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивачка перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, наказом № 56-к від 17 липня 2015 року позивача звільнено 31 липня 2015 року за угодою, п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.4,8-24). У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно розрахункового листка заборгованість по заробітнійї платі за липень 2015 року склала 12 861,92 грн.. (а.с. 66). Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності. Представниц відповідача наполягала на відсутності вини підприємства у затримки виплати заборгованості по заробітній платі. Так, згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві від 04 грудня 2015 року на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (а.с.69-70). 23 грудня 2015 року постановою Окаружного адміністративного суду м.Києва позов Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною задоволено частково:визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м.Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам позивача у першочерговому порядку на підставі платіжних доручень, зобов»язано управління Державної казначейської служби у Печерському районі м.Києва перерахувати грошові кошти згідно зазначених платіжних доручень.В іншій частині позовних вимог відмовлено(а.с. 71-75). Згідно супровідного листа 29 травня 2015 року Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною звернулося до УДКСУ у Печерському районі м.Києва про прийняття на виконання платіжних доручень на проведення платежів з небюджетного рахунку (а.с.77,78-79). Однак зі змісту зазначених документів не вбачається, що з вини управління Державної казначейської служби у Печерському районі м.Києва не перераховані належні позивачу грошові кошти. Посилання на зазначені документи на підтвердження відсутності вини в затримки виплат також позивачу є припущенням та не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Оскільки на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі не виплачена, то підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 12 861,92 грн. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат за період з 17 липня по 21 грудня 2015 року із розрахунку 157 календарних дні. З урахуванням роз'яснення п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплат та встановлена невідповідність вимогам діючого законодаства. Виходячи із вищевказаного та враховуючи робочий графік позивачки, належно нараховувати середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за таку кількість днів: серпень 2015 року - 20 робочих днів, вересень 2015 року - 22 робочих днів, жовтень 2015 року - 21 робочих днів, листопад 2015 року - 21 робочих днів, грудень 2015 року - 15 робочих дні, а всього 99 робочих днів. Згідно довідки Центрального територіального управління регіонального розвитку та контролю заробітна плата позивача в травні 2015 року складала - 4222,40 грн.(фактично відпрацьовано 18 днів), в червні 2015 року - 1791,76 грн.(фактично відпрацьовано - 8 днів), всього, у сумі 6014,16 грн., а середньоденна заробітна плата позивача склала у розмірі 231,31 грн. (а.с.51). Середній заробіток за час затримки виплат за період з 31 липня по 21 грудня 2015 року включно складає 24 518,86 грн. (231,31 х 99 робочих дні). Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 12 861 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 92 коп., середній заробіток за час затримки виплат за період з 31 липня по 21 грудня 2015 року у сумі 24 518,86 грн. (без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції з 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви юридичної особою майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року становить 1378 грн. 00 коп. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Виходячи із загальної суми задоволених вимог 37 380,78 грн.(12 861,92 грн. + 24 518,86 грн.) з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1378,00 грн.( 37 380,78 грн. х1.5 %= 560,71 грн., що є менше 1 розміру мінімальної заробітної плати). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1378,00 грн.

Outcome: partial