Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем на протязі 2007-2009 року мала близькі стосунки, від яких у неї 07 травня 2010 року народився син [PERSON]. Коли відповідач дізнався про вагітність, спочатку зрадів, а пізніше заперечував своє батьківство. У зв'язку з відмовою відповідача від сина у свідоцтві про народження дитини запис про батька зроблений відповідно до ст. 135 СК України, тобто прізвище позивача, та імя та по-батькові дитини зі слів позивача та батьком записано [PERSON]. Справжнім батьком своєї дитини позивачка вважає [PERSON] Оскільки вона бажає, що дитина повинна знати свого батька, то звернулась до суду для встановлення батьківства відповідача, та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінінму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, відповідно до поданої нею заяви вона просила розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Клопотала про стягнення з відповідача судових витрат понесених у зв"язку з розглядом справи, а саме судового збору та витрат на проведення експертизи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, від нього до суду надійшла письмова заява в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Від третьої особи Соснівської сільської ради Красноградського району надійшла до суду письмова заява, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи , суд дійшов наступного. 07 травня 2010 народився [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON], згідно витягу з Державного реєстру від 15.11.2017 р., актовий запис про народження зроблено відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері. Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно правових позицій, викладених у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ухвалою від 05.12.2017 року було призначено судово-медичну медико-генетичну експертизу, яка була проведена КЗ "Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи"ДОР". Відповідно якої з 17.01.2018 року по 29.01.2018 року проведено судово-медичну експертизу зразків крові [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі якої, зроблений висновок експерта № 58 від 29.01.2018 року КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" Міністерства охорони здоровя України за підсумками якої, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], складає не менше 99,999999 % . Оцінивши докази у їх сукупності, та урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено факт існування між нею та відповідачем [PERSON] близьких (інтимних) стосунків, крім того, висновком експерта № 58 від 29.01.2018 року КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" Міністерства охорони здоровя України встановлено вірогідність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON], 07травня [INFO], і ця вірогідність складає не менше 99,999999 %. У зв"язку із встановленням судом батьківства відповідача, та визнання ним заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч.1 статті 183 СК зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча працездатний, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, а тому заявлені позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вказано в ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи наявність достатніх доказів, а також, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат суд враховує наступне. У відповідності до ст.141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов, який скадається з двох позовних вимог задовольняється повністю, а позивач при подачі позову був звільнений від судового збору, за одну із них, зокрема, щодо стягнення аліментів, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 704 грн 80 коп. Стосовно сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в сумі 640 грн., то він підлягає відшкодуванню на користь позивача, з яких: 320 грн. - стягненню з відповідача та 320 грн. - поверненню позивачу з державного бюджету. Кошти за проведення експертизи в сумі 7639,77 грн., понесені позивачем, також підлягають відшкодуванню з відповідача. Згідно ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved