Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа - орган опіки та піклування Городенківської РДА Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Батько дитини не цікавиться вихованням сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з ним та матеріально його не утримує. Всі обов'язки по виховання, утриманню дитини вона виконує сама. В судовому засіданні позивач, її представник та представник третьої особи позов підтримали та пояснили, що батько дитини самоусунувся від її виховання та утримання, не спілкується з сином, не відвідує його, не дбає про стан здоров'я дитини, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, тому наявні всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO].Просять позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являється, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 р.) "Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". В законі України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р. вказано, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони 03 квітня 2012 року в виконкомі Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 5. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації шлюбу відповідач двічі змінював ім'я: 13 листопада 2014 року з [PERSON] на [PERSON], та 07 травня 2015 року - з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про зміну імені, видані відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богородчанського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Аліменти сплачуються нерегулярно. Станом на 01 серпня 2018 року сукупний розмір заборгованості перевищує 6 місяців та становить 6097 грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, зокрема: не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, матеріально його не утримує. Орган опіки та піклування Городенківської РДА надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на те, що він неналежно відноситься до виконання обов'язку по вихованню дитини, є байдужим до потреб та інтересів сина і таке відношення негативно впливає на дитину, не сприяє її фізичному та духовному розвитку. Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає винну поведінку відповідача в ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] протягом тривалого часу, зокрема з 2016 року і до сьогоднішнього дня. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі наведеного, ст.150, ч.1 п.2 ст.164, ст. 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved