Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10 грудня 2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року. Згідно умов вищевказаного кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 78 000,00 доларів США зі строком повернення до 7 вересня 2027 року, а боржник зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Разом з тим, зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконала, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 5 квітня 2016 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №СNL-B00/171/2007 перед позивачем становить 43 822,69 доларів США, що еквівалентно 1 139 153,20 грн. Дана заборгованість складається з заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що він неодноразово намагався врегулювати питання погашення [PERSON] кредитної заборгованості в досудовому порядку, однак це не призвело до позитивних результатів. Станом на 05.04.2016 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 4 169 306,32 грн. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по вищевказаному кредитному договорі був укладений договір поруки №SR-B00/171/2007/1 від 07.09.2007 між банком та [PERSON]. Також в забезпечення своєчасно виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором було укладено договір поруки №SR-B00/171/2007 від 07.09.2007 між банком та [PERSON]. Таким чином, поручителі прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Відповідно до умов договорів поруки, [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідають як солідарні боржники, і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителів, чи до всіх одночасно. З огляду на вищевикладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом та просило стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року в розмірі 43 822,69 доларів США, еквівалентом на 05.04.2016 року становить 1 139 153,20 грн., а також в рівних частинах витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 17 087,30 грн. Відповідачем [PERSON] було подано суду відзив на позовну заяву (а.с. 56-58 Т.1), зі змісту якого вбачається, що він позов не визнає та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, з враховуючи наступне. У поручителя виникає обов'язок виконати боргові зобов'язання при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Однак, жодних вимог щодо необхідності сплати простроченого боргу [PERSON] не отримував. За даних обставин, на думку [PERSON], позов пред'явлений передчасно. Також відповідач зазначає, що окрім договорів поруки, зобов'язання за кредитним договором забезпечувались також іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] В лютому 2014 року зазначена квартира була реалізована банком в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Кошти виручені від продажу предмета іпотеки мали бути спрямовані на погашення заборгованості по кредитному договору в повному обсязі. Дану обставину, на думку [PERSON] необхідно дослідити в ході судового розгляду. [PERSON] зазначає, що для обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано суду лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є неналежним доказом, що підтверджує наявність на сьогодні як простроченого боргу, так і його певного розміру, оскільки не є первинним документом бухгалтерського обліку. До кредитного договору згодом було внесено зміни шляхом укладення додаткової угоди №1. В зв'язку з цим, [PERSON] повідомляє, що внаслідок внесення зазначених змін до умов кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами був збільшений, а відповідно був збільшений і обсяг відповідальності як позичальника, так і поручителів. Про укладення додаткового договору позивач його не повідомляв та з ним не погоджував. Жодної згоди на внесення змін до умов кредитного договору, він не надавав. Зважаючи на той факт, що протягом строку дії кредитного договору за ініціативою позивача без відома та згоди поручителів був змінений розмір процентної ставки за користування кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності як позичальника, так і поручителя, тому відповідач повідомляє суд про факт припинення поруки як за договором поруки №SR-B00/171/2007 від 07.09.2007 року, так і за іншими договорами поруки, які укладались для забезпечення кредитного договору. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі. Ухвалою суду від 5 грудня 2016 року клопотання представника відповідача було задоволено та провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/23136/16-ц за позовом [PERSON], третя особа на стороні позивача - [PERSON], до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним та визнання договору поруки припиненим (а.с. 217-218 Т.1). В результаті набранням законної сили рішенням у справі №127/23136/16-ц, ухвалою суду від 10 травня 2018 року провадження у справі було поновлено (а.с. 237 Т.1). Також, ухвалою суду від 2 липня 2018 року було залучено Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до участі у справі №127/13962/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 43822,69 доларів США, як правонаступника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 51-52 Т.2). Залучення правонаступника було зумовлене тим, що на підставі договору факторингу від 31.01.2018 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги кредитора за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та право вимоги за яким належало ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Представник позивача Селезньов М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого являється ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразова, завчасно та належним чином. Конверти з повістками про виклик в судові засідання в кожному випадку відділенням поштового зв'язку повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом, як належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ([PERSON].) [PERSON], дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини п'ятої статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 7 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №СNL-B00/171/2007 (а.с. 6-9 Т.1). Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит в сумі 78 000,00 доларів США (перший транш - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги; другий транш - на споживчі цілі) строком до 7 вересня 2027 року. Згідно з пунктом 3 частини 1 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку - 4,49 % річних + FIDR, де FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. За змістом пункту 4 частини 1 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Згідно з пунктом 1.1. частини 2 кредитного договору в порядку передбаченому цим договором банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у Частині №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до пункту 1.5.1. частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки (п. 4.1.1 частини 2 кредитного договору). Згодом, 7 квітня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору №СNL-B00/171/2007 від 07 вересня 2007 року (а.с. 10-11 Т.1). Згідно умов даного договору сторони домовились, що на період з моменту підписання цього додаткового договору до 7 квітня 2009 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору. На період з 07 квітня 2009 до 07 вересня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 7.00% річних. На період з 07 вересня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі фіксованого відсотку - 5,09 % річних + FIDR. З огляду, на вищевикладене було викладено Графік Платежів в новій редакції (а.с. 12-16 Т.1). 7 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено договір поруки №SR-B00/171/2007 (а.с. 17-18 Т.1), відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно зі статтею 2 договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; сплата відсотків за користування кредитом; сплата пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Пунктом 3.1. статті 3 договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Відповідно до пункту 4.2 договору поруки, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Крім того, 7 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-B00/171/2007/1 (а.с. 19-20 Т.1). Слід зазначити, що умови даного договору є аналогічними, викладеним в договорі поруки №SR-B00/171/2007. Судом також встановлено, що 7 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір наступної іпотеки №РСNL-B00/171/2007 (а.с. 59-64 Т.1). Згідно умов даного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, визначених в статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності. Згідно зі статтею 2 договору наступної іпотеки, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, додаткових договорах до нього. Пунктом 6.1. статті 6 вищевказаного договору визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобов'язання, не сплачені іпотекодавцем, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв'язку із реалізацією його прав за цим договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", а також за договорами поруки № SR-B00/171/2007, № SR-B00/171/2007/1 від 7 вересня 2007 року (а.с. 21-30 Т.1). Однак, в подальшому, як вбачається з договору факторингу від 31.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитними договорами, право вимоги за якими належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна». (а.с. 2-4, Т. 2) Згідно з додатком №1 до договору факторингу від 31.01.2018, акту №1 приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 31.01.2018, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги кредитора за кредитним договором №CNL-B00/171/2007 від 07.09.2007р., укладеним між укладеним ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та право вимоги за яким належало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 5, 43-45, Т. 2) З розрахунку заборгованості за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007 року вбачається, що станом на 05.04.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 43 822,69 доларів США, що еквівалентно 1 139 153,20 грн. Також позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 4 169 306,32 грн., проте позивач не заявляє вимогу про стягнення даної суми (а.с. 31-32 Т.1). Суд звертає увагу, що заборгованість по відсоткам у позичальника відсутня. При цьому, суд звертає увагу, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 липня 2010 року, справа №2-3946/10, позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007р. в сумі 85836,90 доларів США, що станом на 02.02.2010 року, відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 685 836,83 грн., а саме: 639724,54 гривень - залишок заборгованості за кредитом; 46112,28 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 21702,42 грн. - пеня; 75,00 грн. - штрафу. Звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь публічного акціонерного товариства, а саме: - житлову квартиру №1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. 31 серпня 2006р. за реєстровим № 2994, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 31.08.2006 р. за реєстровим № 1537966 та зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2006 року в реєстрову книгу №259, за реєстровим № 683/23327, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» по кредитному договору, а саме: - кредитний договір №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007р., заборгованість по якому становить 85 836,90 доларів США, що станом на 02.02.2010 року, відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 685 836,83 гривень із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме з правом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу (а.с. 128-131 Т.1). Дане рішення суду набуло законної сили 02.08.2010 року. На підставі даного рішення суду, а також з урахуванням домовленостей, які існували між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON], вищевказана квартира була реалізована, а кошти від її реалізації спрямовані на погашення заборгованості за договором. (а.с. 81, 94, 95, Т. 1). Твердження відповідача [PERSON] відносно того, що заборгованість за кредитним договором була погашена в повному обсязі за рахунок продажу іпотечного майна, не заслуговує на увагу з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007р. при умові погашення заборгованості за кредитом в сумі 45000,00 доларів США та витрат на претензійно-позовну роботу дійсним, а також визнання поруки, згідно з договором поруки № SR-B00/171/2007/1 від 07.09.2007р., такою, що припинена (а.с. 210-215 Т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року, справа №127/23136/16-ц, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано поруку згідно з договором поруки №SR-B00/171/2007/1 від 07 вересня 2007 року, який укладений між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] такою, що припинена в частині сплати тіла кредиту та відсотків на загальну суму 45 000,00 дол. США згідно кредитного договору №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с. 229-236 Т.1) Рішення суду набуло законної сили 18.04.2018 року. Зі змісту даного рішення вбачається, що кожна із сторін договору висловила свою пропозицію щодо укладення договору. Так, спочатку 5 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою про надання згоди на добровільний продаж предмету іпотеки, за ціною не нижче оцінки незалежного експерта та на час пошуку покупців, встановити пільговий платіж 300 дол. США. Однак, банк не направив відповідь про прийняття цієї пропозиції, тому договір не був укладений. Згодом, 20 січня 2014 року [PERSON] знову звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою (офертою) про готовність нею добровільно продати вищевказану 2-х кімнатну квартиру за умови списання залишку по кредиту. Однак, під час розгляду даної пропозиції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» запропонувало свої умови договору (оферту), які викладені в рішенні кредитного комітету від 04.02.2014 року, а саме продаж заставного майна - квартири [ADDRESS], за ціною не менше ніж 45 000,00 дол. США, при умові погашення заборгованості в сумі 45000,00 доларів США, а також відшкодування витрат на претензійно позовну роботу, погоджено укладення додаткової угоди про прощення залишку заборгованості. Відповідно до ст. 646 ЦК України, відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не погодилося на пропозицію [PERSON] та запропонувало свої умови пропозиції щодо укладення договору. Матеріали справи не містять жодного доказу направлення даної пропозиції банком [PERSON], як і доказів її отримання останньою. Крім того, пропозиція банку не містить строк для надання відповіді [PERSON] про прийняття даної пропозиції або відмови. Судовим рішенням встановлено, що надіслання відповіді про прийняття пропозиції укласти договір є обов'язковою умовою під час укладення договору (оферти). Однак, дана умова не була дотримана сторонами. Разом з тим, в порушення вимог законодавства сторони приступили до виконання пропозиції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ними були вчинені наступні дії: - банк зняв обтяження (іпотеку) з спірної квартири; - [PERSON] здійснила продаж квартири за погодженою з банком сумою і за всі кошти отримані від продажу здійснила погашення кредиту. Однак, жодна із сторін не виконала умови договору в повному обсязі. [PERSON] не було погашено претензійно позовну діяльність, а банком - не здійснено списання решти боргу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що сторони договір не уклали, оскільки не наступили умови, при яких було погоджено його укладення, зняття обтяження із майна по договору іпотеки не свідчить про те, що наступили умови для укладення договору про прощення заборгованості, а тому не можна визнавати даний договір дійсним. Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про визнання договору між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором №СNL-В00/171/2007 від 07.09.2007р. при умові погашення заборгованості за кредитом в сумі 45 000,00 дол. США та витрат на претензійно-позовну роботу - дійсним. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року у справі №127/23136/16-ц судом було встановлено ту обставину, що між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не укладався договір про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором № СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за рахунок реалізованого іпотечного майна було погашено спочатку відсотки, а потім кредит. З розрахунку заборгованості дійсно підтверджується відсутність заборгованості по відсоткам. Враховуючи наведене вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 43 822,69 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується посилання відповідача [PERSON] на те, що зобов'язання за договорами поруки припинилися, оскільки було змінено зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, то такі посилання суд вважає помилковим та до уваги не приймає, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідач зазначає, що внаслідок внесення змін до кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитними коштами був збільшений, а відповідно був збільшений і обсяг відповідальності як позичальника, так і поручителів. Так, згідно умов кредитного договору була визначена плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку - 4,49% річних + FIDR (7,5% станом на момент укладення договору). Таким чином, на момент укладення договору загальна відсоткова ставка складала 11,99%. (фіксований відсоток 4,49+7,5 FIDR). Згодом, 7 квітня 2009 року сторони уклали Додатковий договір №1 до кредитного договору, в якому зазначили про зміну розрахунку процентів. Так, на період з 07 квітня 2009 року до 7 вересня 2009 року використовується фіксована процентна ставка - 7% річних, а на період з 7 вересня 2009 до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором використовуватиметься плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток 5,09% річних + FIDR. Таким чином, на період з 07 квітня 2009 року до 7 вересня 2009 року сторони встановили менший відсоток за користування кредитом - 7% річних, що відповідно вплинуло на зменшення обсягу відповідальності як позичальника, так і поручителя. В подальшому, а саме на період з 7 вересня 2009 до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором сторони узгодили використання плаваючої процентної ставки: фіксований відсоток 5,09% річних + FIDR. При цьому, як вбачається з довідки АТ «ОТП Банк» від 20 жовтня 2016 року (а.с. 171, Т.1) для розрахунку процентів за користування кредитом згідно кредитного договору №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником прав і обов'язків якого на сьогодні є АТ «ОТП Банк», та [PERSON], використовується плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка (4.49) + FIDR. Розмір ставок FIDR, що використовувались для розрахунку процентів за користування кредитом за період з вересня 2007 року по лютий 2014 року: 01.09.2007 року по 31.08.2008 року - 7,5%; 01.09.2008 року по 31.08.2009 року - 10%; 01.09.2009 року по 31.08.2010 року - 6,5%; 01.09.2010 року по 31.08.2011 року - 6,0%; 01.09.2011 року по 31.08.2012 року - 8,0%; 03.09.2012 року по 31.08.2013 року - 8,0%; 02.09.2013 року по 28.02.2014 року - 8,0% (а.с. 171 Т.1). Аналізуючи вищевказані докази, суд приходить до переконання, що розмір ставок FIDR змінювався, як в сторону збільшення від початкової ставки, так і в сторону зменшення. Разом з тим, ні відповідачем [PERSON], ні його представником, не надано суду доказів щодо фактичного (реального) збільшення обсягів відповідальності поручителя в результаті зміни відсоткової ставки. Клопотань про призначення експертизи з питань визначення розміру можливого збільшення відповідальності поручителя за кредитним договором відповідачем не заявлялося, хоч таке право йому роз'яснювалося. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Слід зазначити, що пунктом 1.4.1.5.1. частини другої кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. к)-н) п. 2.3.7. чи/та п. 1.3.1.4. цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 4% річних, в порядку передбаченому цим договором. Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи Графіку погашення у новій редакції та сторони згідно з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п. к)-н) п. 2.3.7. чи/та п. 1.3.1.4. цього договору (пункт 1.4.1.5.2. частини другої кредитного договору). Аналогічне положення про підвищення процентної ставки на 4% також зазначено і в додатковому договорі №1. Пунктом 4.2 договорів поруки № SR-B00/171/2007, № SR-B00/171/2007/1 визначено, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Слід зазначити, що порукою за договорами поруки забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати відсотків за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі (стаття 2 договорів поруки). Крім того, умовами договорів поруки не передбачено що банк чи позичальник зобов'язані повідомляти поручителів про укладення додаткових договорів та отримувати від них згоду. Таким чином, суд вважає, що обов'язок контролювати порядок виконання умов кредитного договору позичальником покладається на поручителів, оскільки вони зобов'язались відповідати за виконання боржником його боргових зобов'язань. Тобто поручителі мають цікавитись порядком виконання боргових зобов'язань боржником. Посилання відповідача [PERSON] на не надіслання йому кредитором вимоги про виконання простроченого зобов'язання, суд не приймає до уваги. Так, позивач реалізував своє право на захист прав шляхом звернення до суду з даним позовом. Суд звертає увагу на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом 2 липня 2016 року, тобто протягом двох років відповідач [PERSON] був повідомлений вже про існування простроченого зобов'язання та мав вдосталь часу для виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Суд зазначає, що дійсно в матеріалах справи відсутні дані про надіслання позивачем відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд звертає увагу, що надіслання письмової вимоги поручителю, не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом для захисту своїх прав, а лише надає можливість поручителю виконати свої зобов'язання в добровільному порядку. Окрім того, відповідачем не вчинялись жодні дії щодо виконання своїх зобов'язань шляхом погашення заборгованості в період розгляду даної справи. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 509, 526 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за умовами окремих договорів поруки, поручителі взяли на себе зобов'язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов'язань боржником за кредитним договором, а тому кредитна заборгованість у даному випадку підлягає стягненню з кожного поручителя окремо. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2015р. при розгляді справи №6-255цс15. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумцій щодо фактів. З огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 07.09.2007 року, утворення у зв'язку з цим заборгованості, а також враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] виступила поручителями [PERSON], суд вважає, що вони повинні відповідати як солідарні боржники. Заборгованість на користь позивача підлягає солідарному стягненню з них в примусовому порядку. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за кредитним договором №СNL-B00/171/2007 від 7 вересня 2007 року в розмірі 43 822,69 доларів США, еквівалентом на 05.04.2016 року становить 1 139 153,20 грн. При цьому, згідно з абзацом 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 43 822,69 дол. США еквівалентно 1235799,86 грн. (43 822,69 х 28,20 = 1235799,86), а тому, оскільки позивач просить вказати еквівалент заборгованості в національній валюті, суд вважає необхідним зазначити в резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (11.09.2018р.). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. З огляду на задоволення позовних вимоги з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягненню 17087,30 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved