Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що, відповідно до укладеного договору б/н від 15 серпня 2018 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 4010,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 30 квітня 2018 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 19304,62 грн., з яких: 3548 грн. - заборгованість за кредитом, 11234,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3364,33 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 907,36 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 19304,62 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1762 грн. В судовому засіданні представник позивача Антіпін А.Ю. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та пояснив, що 14.08.2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості, з іншого рахунку клієнта, відкритого в банку, що відповідає умовам п. 4.6 договору. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, раніше через канцелярію суду подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, а також слухати справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що, відповідно до укладеного договору б/н від 15 серпня 2008 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 4010,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В період дії кредитного договору відповідач [PERSON] не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 30 квітня 2018 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 19304,62 грн., з яких: 3548 грн. - заборгованість за кредитом, 11234,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3364,33 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 907,36 грн. - штраф (процентна складова). Згідно копії довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» тип картки - «VISA Classic» була видана ПАТ КБ "Приват Банк" відповідачу під час заключення договору. Пунктом 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що для пред'явлення послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає картку, її вид і термін дії визначається в Заяві і Пам'ятці клієнта, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору являється дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви. З копії Заяви вбачається, що відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER], однак термін дії картки не вказаний, а Пам`ятка клієнта до позову не додана. Відповідно до пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою позичальника складають між банком і відповідачем договір, останній діє 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін. Згідно п. 4.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. У силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України). Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У поданих до суду запереченнях на позовну заяву відповідач [PERSON] просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову з підстав передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України (а.с. 32). Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу II умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле МОНТН). За умовами договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки закінчився у серпні 2009 року. За таких обставин судом встановлено, що строк дії картки закінчився в серпня 2009 року, тобто відповідач не мав змоги користуватися кредитною карткою, з часу закінчення терміну її дії. Враховуючи, що за умовами кредитного договору від 15 серпня 2008 року позичальник остаточно повинен погасити кредит у серпні 2009 року, що відповідає строку дії картки, з відповідним позовом про стягнення суми кредитної заборгованості банк звернувся у травні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, перебіг якого почався після закінчення дії кредитного договору і сплив через три роки - у серпні 2012 року, що за змістом статей 266, 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс15. Доводи представника позивача Антіпіна А.Ю. про те, що позичальник погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому строк позовної давності слід відраховувати з 14 серпня 2015 року, коли банк здійснив договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними, оскільки переривання позовної давності можливе виключно у межах строку позовної давності, проте, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що списання грошової суми відбулось 14 серпня 2015 року, тобто після спливу позовної давності до пред'явлення позовної вимоги. Крім того, списання в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника грошей без повідомлення останнього не може вважатись вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним боргу в розумінні положень частини першої статті 264 ЦК України. Тому, встановлений законом трирічний строк сплив у серпні 2012 року. Крім того, умова укладеного кредитного договору, щодо автоматичної пролонгації дії кредитного договору на новий строк, якщо від позичальника не надійшла заява про закриття карткового рахунку, передусім має на меті лише те, щоб при видачі позичальнику кредитної картки із новим строком дії не було необхідності кожен раз укладати новий договір, а тому пролонгація умов кредитного договору на новий строк може мати лише у разі одночасного отримання позичальником кредитної картки із новим терміном дії, оскільки в протилежному випадку останній буде позбавлений можливості здійснювати свої права та обов'язки за цим кредитним договором. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з пропуском позовної давності. Питання про стягнення судового збору, суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed