Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

14 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, який обґрунтував тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Заповіту на спадкове майно [PERSON] не залишила. 23 вересня 2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області відкрито спадкову справу щодо майна [PERSON] Право на спадкування мають спадкоємці за законом першої черги: позивач [PERSON] та донька спадкодавця - [PERSON] Посилаючись на те, що згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № [NUMBER] , власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на весь спірний будинок. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року було відкрито провадження у справі (а.с.54). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області суду від 16 березня 2017 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/8879/16-ц за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.95). 16 серпня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява третьої особи [PERSON] (а.с.100-104), яку вона мотивує тим, що є донькою померлої [INFO] [PERSON] . Рішенням Саратського районного суду Одеської області по справі № 2-27 від 15 січня 1981 року проведено поділ майна колгоспного двору по [ADDRESS] , та за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності у рівних частках на 11/20 частину зазначеного домоволодіння, а за батьком [PERSON] - на 9/20 частин. Тобто, згідно вказаного рішення [PERSON] є власником 11/40 частин спірного житлового будинку. 21 липня 1982 року Саратським райвідділом РАГС видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого остання отримала прізвище « [PERSON] ». 02 вересня 1982 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Колісненської сільської ради Саратського району Одеської області та зареєстрованому в реєстрі за № 122, [PERSON] придбала у [PERSON] 9/20 частин вказаного вище домоволодіння. Посилаючись на ці обставини, [PERSON] просить: визнати, що житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності її та її матері [PERSON] та визнати за нею право власності на 11/40 частин житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на 29/80 (1/2 від 29/40 частин) вказаного житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року провадження у цивільній справі було поновлено (а.с.127). Ухвалою Саратського районного суду від 09 жовтня 2017 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с.146). Ухвалою Саратського районного суду від 03 листопада 2017 року провадження у цивільній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 495/8879/16-ц за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.159). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року провадження у цивільній справі було поновлено (а.с. 180). Позивач [PERSON] під час розгляду справи свій позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав. Представник відповідача Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 216). Третя особа за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , яку належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилась, надала заяву, в якій зазначила, що зустрічний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, первісний позов визнає частково, не заперечує щодо його задоволення з урахуванням вимог за зустрічним позовом, просила розгляд справи провести за її відсутності (а.с. 213). Вислухавши позивача [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 25 січня 2002 року Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 111). Рішенням Саратського районного суду Одеської області у справі № 2-27 від 15 січня 1981 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна колгоспного двору, яке набрало законної сили 26 січня 1982 року, встановлено, що сторони та їх дочка [PERSON] є членами колгоспного двору, а житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою є майном колгоспного двору. Зазначеним рішенням суду здійснено в натурі поділ майна колгоспного двору по [ADDRESS] , та за [PERSON] та її донькою [PERSON] визнано право власності у рівних частках на 11/20 частин зазначеного домоволодіння, а за [PERSON] - на 9/20 частин (а.с. 217-219). Згідно акту судового виконавця Саратського районного суду від 25 березня 1981 року на підставі виконавчого листа № 2-27 від 15.01.1981 року проведено поділ домоволодіння. розташованого в [ADDRESS] (а.с. 107). Таким чином, на підставі зазначеного рішення, [PERSON] та [PERSON] належало по 11/40 частин житлового будинку [ADDRESS] (11/20 частин :2). 21 липня 1982 року Саратським райвідділом РАГС видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.110). 02 вересня 1982 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Колісненської сільської ради Саратського району Одеської області та зареєстрованому в реєстрі за № 122, [PERSON] придбала у [PERSON] належні йому 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 109). Тож, [PERSON] є власником 29/40 частин житлового будинку [ADDRESS] (11/40 частин + 9/20 частин). Згідно свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , виданого 24 травня 1992 року Білгород-Дністровським відділом РАГС Одеської області, [PERSON] , [INFO] , 27 травня 1992 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.114). 23 жовтня 1993 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 11 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 8). 01 листопада 1996 року Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 25 січня 2002 року Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області. Після одруження дружина обрала прізвище « [PERSON] » (а.с.117). На підставі рішення сесії Кулевчанської сільської ради №34-УІІ від 22 січня 2016 року в [ADDRESS] на вулицю Болгарська. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 11 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 9). Заповіту [PERSON] не залишила, тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги: донька спадкодавця [PERSON] та її чоловік [PERSON] .. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що право власності спадкодавця [PERSON] на 29/40 частин житлового будинку [ADDRESS] та право власності [PERSON] на 11/40 частин зазначеного будинку виникло до набрання чинності діючим ЦК України, тобто в порядку, який існував на час його придбання. Відповідно до ст. ст.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року N 1952-IV, що набрав чинності з 27 січня 2005 року. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 N 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У 1982 році підстави набуття права власності регулювалось Цивільним кодексом Української РСР, введеним в дію з 01.01.1964 року Законом УРСР від 18.07.1963 р. № 1540-VІ. Положення ЦК УРСР не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з положеннями ст.112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності, зокрема, двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до частини 1, 2 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. За змістом статті 123 ЦК УРСР 1963 року частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при утворені з одного двору двох і більше дворів (поділ). Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Статтею 125 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюється, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документа на речі. Таким чином, на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області у справі № 2-27 від 15 січня 1981 року, в результаті поділу майна колгоспного двору, та згідно з договором купівлі-продажу від 02 вересня 1982 року, посвідченим секретарем Колісненської сільської ради Саратського району Одеської області та зареєстрованим в реєстрі за № 122, спадкодавцю [PERSON] належало право на 29/40 частин житлового будинку [ADDRESS] (11/40 частин + 9/20 частин). [PERSON] належить право на 11/40 частин зазначеного житлового будинку на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області у справі № 2-27 від 15 січня 1981 року про поділу майна колгоспного двору. Тому суд вважає безпідставними ствердження позивача [PERSON] про те, що складу спадщини входить весь спірний житловий будинок. Оскільки за рішенням суду у справі № 2-27 від 15 січня 1981 року відбувся поділ майна колгоспного двору та визначені конкретні частки кожного з його членів, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] в частині визнання спірного будинку об`єктом спільної власності її та [PERSON] є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню. Ст. ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 23 вересня 2016 року чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області. За його заявою було заведено спадкову справу № 202/2016 (а.с. 86) та роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 46). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року [PERSON] визначено додатковий строк 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Рішення набрало законної сили 24 травня 2017 року (а.с. 166-177). Листом завідувача Білгород-Дністровської міськнотконтори від 05 серпня 2017 року за № 1718/02-14 [PERSON] . роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 116). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У частині 1 ст.1278 ЦК визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до частин 1- 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач та третя особа прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тому що подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно нотаріус відмовив. Таким чином, первісний позов належить задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку від 29/40 частин спадкового майна, що складає 29/80 частин (29/40 частин : 2) житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині вимоги позивача не знайшли підтвердження, а тому в їх задоволені належить відмовити. Зустрічний позов [PERSON] належить задовольнити частково та визнати за нею право власності на 11/40 часток житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку від 29/40 частин спадкового майна, що складає 29/80 частин (29/40 частин : 2) житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В задоволені решти зустрічного позову належить відмовити. За положеннями ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно довідки серії МСЕ № 079421 від 06.05.2006 року [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи безстроково (а.с.51). Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" він звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Outcome: partial