Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів посилаючись на те, що з Відповідачем [PERSON] вона вела спільне сімейне життя без укладення шлюбу з січня 2005 року до серпня 2008 року. У цей період вона народила доньку, [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком цих дітей, однак він відмовився подавати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства і не надає їй матеріальної допомоги на утримання дітей. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На підставі наведеного просила визнати [PERSON] батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , й стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання цих дітей у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину з часу подання заяви до суду. Позивачка, [PERSON] , та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в якій просять справу слухати за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, на задоволенні позову наполягають. Крім того, представник позивачки [PERSON] просить стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в сумі 15312 гривень, з яких 8866,80 грн оплата за проведення експертизи, 1500 гривень за проїзд позивачки з дітьми до м.Ужгород для відбору крові, 945 гривень проїзд адвоката Дан І.Й. до м.Рахів для ознайомлення з матеріалами справи та 4000 гривень оплата послуг адвоката. Відповідач, [PERSON] , та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] 30.08.2021 надсилав суду заяву та докази про те, що він хворіє та просив відкласти розгляд справи. На даний час даних про те, що [PERSON] продовжує хворіти у суду немає, заяв про відкладення розгляду справи Відповідач не надав, його неявка є повторною, тому суд розглядає справу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідно до якого у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Крім того, справа вже тривалий час знаходиться на розгляді суду, даний позов стосується інтересів неповнолітніх дітей, зокрема їх утримання, тому безпідставне відкладення судового розгляду суд допустити не може, оскільки це порушить не тільки права відповідачки, але й неповнолітніх дітей. Відповідач надав суду відзив з приводу позову, в якому зазначив про те, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими, оскільки він не перебував і не перебуває у шлюбі з позивачкою, сімейного життя з нею у період з 2005 по 2008 не вів, а лише інколи приїжджав до неї в гості допомагав робити ремонт житла. Через поведінку позивачки він має сумніви щодо його батьківства відносно дітей [PERSON] . Не заперечував щодо призначення у справі генетичної експертизи, та, якщо суд, за результатами експертизи та матеріалів справи дійде висновку щодо його батьківства щодо дітей [PERSON] та [PERSON] або однієї з них, у разі вирішення питання про стягнення аліментів просить звернути увагу на його непросте матеріальне становище: на даний час ніде не працює і не перебуває на обліку в центрі зайнятості, підприємницькою діяльністю не займається, інших доходів не має, проживає в будинку матері, власного житла чи земельної ділянки не має, стан здоров`я незадовільний, потребує медичної допомоги. Враховуючи наведене, у разі встановлення його батьківства просить позов про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з нього 1109 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішення суду законної сили. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [INFO] народився [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Батьками зазначених дітей зазначено: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Реєстрацію народження дітей проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, де батько записаний зі слів матері за її прізвищем на підставі заяви матері. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За клопотанням позивачки [PERSON] ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року у даній справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу, для визначення питання про те, чи являється відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком експерта №55, дослідження, проведене молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної зі зразків крові громадянки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вказує на те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене. Також, [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене. Висновок експерта відповідає всім вимогам, які ставляться до нього. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд бере до уваги наступні обставини: відповідач [PERSON] у відзиві зазначав, що в період 2005 по 2008 хоч і не вів спільного господарства з позивачкою, але інколи приїжджав до неї в гості допомагав робити ремонт житла, своє батьківство щодо зазначених дітей, у разі доведення кровного споріднення не заперечував, підтвердження спростування свого батьківства щодо дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народжених позивачкою, в процесі розгляду справи суду не надав. Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. З урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає доведеним факт батьківства відповідача щодо дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народжених позивачкою, на підставі пояснень самого [PERSON] , викладених у відзиві на позов, а також висновку експерта про беззаперечне біологічне батьківство відповідача, тому позовні вимоги в частині позову про визнання батьківства підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За положеннями статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на утриманні позивачки, відповідач, в порушення своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим [PERSON] просить стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання цих дітей у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину з часу подання заяви до суду. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до статті 182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач заперечуючи проти стягнення з нього аліментів у розмірі заявленому позивачкою - по 1500 гривень на кожну дитину, хоч і надав суду виписку із медичної картки амбулаторного хворого №3522, однак жодних застережень щодо неможливості працювати через будь-яке захворювання чи то встановлення йому інвалідності вона не містить. [PERSON] є особою працездатного віку, а надання ним доказів про відсутність у нього житла, земельної ділянки, а також того, що він не перебуває на обліку в центрі зайнятості, не є достатнім доказом матеріального стану, який би підтверджував його неспроможність надавати допомогу дітям. За таких обставин, враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов про стягнення аліментів, стягнувши з Відповідача в користь Позивачки аліменти на утримання цих дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідно віку, адже зазначена сума на утримання дітей на даний час не є значною і вона зможе забезпечити лише мінімальні потреби дітей, які на даний час не мають самостійного доходу та є шкільного віку. Аліменти на утримання дитини згідно зі ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в цьому випадку з 27.09.2019 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати в сумі 10306,20 грн (десять тисяч триста шість гривень 20 копійок), що складаються з: 768,40 грн сплаченого судового збору 8866,80 грн витрат на проведення молекулярно-генетичної експертизи, а також 198,60 грн, 198,60 грн, 236,40 грн, 37,80 грн витрат на проїзд її з дітьми до м.Ужгород для відбору крові. Інші судові витрати, заявлені [PERSON] , до стягнення не підлягають, оскільки [PERSON] не надала належних доказів для їх стягнення (квитанція про сплату, акт виконаних робіт тощо). Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 908 гривень судового збору, оскільки позивачка при подачі позову про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України про "Судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved