Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серії СБ № 003001, що випущений 20.01.2014, шляхом видачі готівкою одноразовою операцією через касу банку вкладу в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США та нараховані, згідно договору банківського вкладу, відсотки. Вимоги обґрунтував тим, що 20.01.2014 між ним та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 3330/112/563798 з видачею купонного ощадного сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідно до умов п.1.1 договору, банк приймає від клієнта грошові кошти, перераховані з його поточного рахунку № [NUMBER] на рахунок банку, та видає клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, і зобов'язується виплатити клієнту (пред'явнику сертифікату) номінальну вартість сертифікату та сплачувати нараховані проценти на умовах та в порядку, передбаченому договором. Загальні характеристики сертифікату зазначені в п.1.2-1.7 договору: Серія та номер сертифікату: СБ 003001, Сума вкладу: 100 000 (сто тисяч) доларів США, Строк отримання (розміщення) вкладу: 367 днів, Дата вимоги вкладу: 22.01.2015, Процентна ставка за сертифікатом: 8% річних, Вид сертифікату: купонний. Відповідно до умов договору, 20.01.2014 позивач перерахував кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США на рахунок банку, про що свідчить платіжне доручення № 6451923 від 20.01.2014. 22.01.2015 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому коштів, внесених на депозитний рахунок, та нарахованих відсотків одноразово через касу банку. Проте, у листі від 3.02.2015 № 30/7/50-36 відповідач посилається на неможливість виплати, оскільки він обмежений у видачі готівкових коштів в іноземній валюті Постановою Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному і валютному ринках України» від 1.12.2014 № 758. Тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що встановлені Правлінням НБУ обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті є обов'язковими для банку. Тому виконати вимоги позивача він не має можливості. Заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2014 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 3330/112/563798 з видачею купонного ощадного сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідно до умов п.1.1 договору, банк приймає від клієнта грошові кошти, перераховані з його поточного рахунку № [NUMBER] на рахунок банку, та видає клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, і зобов'язується виплатити клієнту (пред'явнику сертифікату) номінальну вартість сертифікату та сплачувати нараховані проценти на умовах та в порядку, передбаченому договором. Загальні характеристики сертифікату зазначені в п.1.2-1.7 договору: Серія та номер сертифікату: СБ 003001, Сума вкладу: 100 000 (сто тисяч) доларів США, Строк отримання (розміщення) вкладу: 367 днів, Дата вимоги вкладу: 22.01.2015, Процентна ставка за сертифікатом: 8% річних, Вид сертифікату: купонний. Відповідно до умов договору, 20.01.2014 позивач перерахував кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США на рахунок банку, про що свідчить платіжне доручення № 6451923 від 20.01.2014. 22.01.2015 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому коштів, внесених на депозитний рахунок, та нарахованих відсотків одноразово через касу банку. Проте, у листі від 3.02.2015 № 30/7/50-36 відповідач повідомив про неможливість виплати з поточного рахунку повну суму вкладу і нараховані проценти в один операційний день, оскільки він обмежений у видачі готівкових коштів в іноземній валюті Постановою Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному і валютному ринках України» від 1.12.2014 № 758. Пп.6 п.6 вищевказаної Постанови передбачено, що: Погашення раніше випущених ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника здійснюється виключно шляхом перерахування коштів на рахунок власника сертифіката або його пред'явника. Погашення іменних ощадних (депозитних) сертифікатів, номінованих як у національній, так і в іноземній валютах, зі строком їх обігу не менше шести місяців здійснюється банками без обмеження сум тільки після настання терміну, зазначеного в цьому сертифікаті. П.п.9 п.6 Постанови передбачено, що: Уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно до п. 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577 із змінами, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Відповідно до п. 1.6. вищевказаного Положення, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. У п. 3.3. вищезазначеного Положення вказано, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. А в п. 3.5 вказаного Положення зазначено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено в судовому засіданні, умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору передбачено повернення вкладу і нарахованих відсотків 22.01.2015 року одноразово. Договір чинний, змін умов договору чи додаткових угод не укладалося. Зазначена вище постанова Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному і валютному ринках України» від 1.12.2014 № 758 ніяким чином не змінює умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Згідно до ст. 56 Закону України "Про національний банк України", Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правлін ня Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються поста новами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України, на яку посилався відповідач відмовляючи у задоволенні вимог вкладника, суперечить вимогам діючого законодавства. умовам договору, та обмежує права позивача на отримання належних йому коштів, порушує його право власності. До застосування підлягають норми Цивільного кодексу України, Конституції України. що мають вищу юридичну силу ніж Постанова НБУ. Згідно до ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЦК України, інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Крім вказаного, слід зазначити, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Оскільки відповідачем порушено умови укладеного між ним та позивачем договору, суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника шляхом видачі готівкою одноразовою операцією через касу банку вкладу в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США та нарахованих, згідно договору банківського вкладу відсотків, підлягають до задоволення. Позивач відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та до ст. 5 ч. 1 п. 7, п.10 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн.. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4,509,525,526, 530,610,627,638,1058,1060,1061 ЦК України, ст.ст. 2,55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 56 Закону України "Про національний банк України", Закону України «Про захист прав споживачів», Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 ,

Outcome: approved