Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

05 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 18 вересня 2014 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу №1/33/12m/0038 у відділені № 33 ПАТ "АКБ "Капітал" м.Дружківки у розмірі 30 000 грн. на строк до 19 вересня 2015 року із нарахуванням 24% річних по депозиту. Постановою Правління НБУ від 20 липня 2015року № 466 ПАТ "АКБ "Капітал" віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. На неодноразові звернення [PERSON] з питань повернення вкладу відповідач не реагує. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, законодавство та його права, як споживача. Тому з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня, передбачена п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», в розмірі 45000 грн. з розрахунку: 30000 х 3%х50 днів прострочення. Крім того, боржник несе відповідальність на підставі ст.625 ЦК України і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму вкладу 30000 грн., пеню в розмірі 45000 грн., відсотки в розмірі 8220 грн., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 27 листопада 2015 року у ПАТ «Приватбанк» йому була повернута сума вкладу у розмірі 30531,78 грн. Але відсотки за депозитом за липень, серпень, вересень 2015 року відповідач йому не сплатив. Останній раз йому виплатили відсотки за депозитом за червень 2015 року. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому відсотки за депозитом за липень, серпень, вересень 2015 року, відсотки за порушення грошового зобовязання, судові витрати на правову допомогу. Просить його позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року №516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Суд встановив, що 18 вересня 2014 року між сторонами укладений договір № 1/33/6m/0073 строкового банківського вкладу (депозиту) Пенсійно-Призовий, згідно з умовами якого Банк приймає від [PERSON] грошові кошти (вклад) у розмірі 30000 грн. на строк 12 місяців+1 день з 18 вересня 2014 року по 19 вересня 2015 року, та зобовязується повернути вклад вкладнику та виплачувати проценти за вкладом в розмірі 24% річних. Проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує строку закінчення цього договору. Виплата вкладнику доходу у вигляді процентів за користування його коштами здійснюється шляхом перерахування коштів у відповідному розмірі на поточний рахунок вкладника. Відповідно до п. 3.4.3 банк зобовязався виплачувати щомісячно вкладнику за користування його коштами дохід у вигляді процентів. Після спливу строку депозитного вкладу [PERSON] отримав у ПАТ «Приватбанк» суму у розмірі 30531,78 грн. З його слів суд встановив, що ця сума є сумою депозиту, яку він вкладав у ПАТ «АКБ «Каптал». Суд встановив, що відповідач не сплатив на користь позивача проценти за користування депозитом за період з 01 липня по 19 вересня 2015 року відповідно до умов договору, розмір яких складає 1578,08 грн. з розрахунку: 30000х24%/365х80=1578,08. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки боржник після спливу строку депозитного вкладу не повернув позивачеві суму вкладу та проценти за депозитом у загальній сумі 31578,08 грн., то на підставі ч.2 ст.625 ЦК України він зобовязаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором. Суд встановив, що позивач частково отримав суму вкладу та процентів 27 листопада 2015 року, тому сума трьох процентів річних має бути розрахована за період з 20 вересня по 26 листопада 2015 року і складає 173,90 грн. Відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав суду доказів, які б спростовували пояснення позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., які підтверджені квитанцією, також з відповідача на користь державного бюджету м.Дружківки підлягають стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial