Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 23 серпня 2014 року, зареєстрований виконавчим комітетом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 10. У судове засідання сторони по справі не з'явились, але до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. За таких обставин, судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Водночас, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до переконання про задоволення позову, в частині вимог про розірвання шлюбу, без з'ясування і дослідження інших обставин справи - з посиланням лише на правове обґрунтування позову. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Водночас, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про повернення їй дошлюбного прізвища та стягнення на її користь 300 гривень, як вказує, витрачених нею на правову допомогу з огляду на наступне. Так, питання зміни прізвища, в даному випадку, має вирішуватись в позасудовому порядку органами ДРАЦС у відповідності до приписів ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та наказу Міністерства Юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року "Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні". За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, наданих позивачем документів не достатньо для підтвердження факту понесення нею витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Крім цього, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial