Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області та просила виділити їй в натурі 1/4 частину жилого будинку за [ADDRESS] , який складається із кухні, площею 7,0 кв.м. та трьох житлових кімнат - 18,1 кв.м., 15,4 кв.м. 11,5 кв.м. і який належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Крім того, позивач просила встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок, пропорційно до розміру часток її та [PERSON] у праві спільної часткової власності на будинок. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що вказаний будинок належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності, зокрема вона є власником 1/4 частини будинку, а [PERSON] - 3/4 частини будинку відповідно. Через неможливість спільного користування вказаним будинком, позивач просила виділити їй в натурі житлову кімнату площею 15,4 кв.м., а також надати їй в користування частину земельної ділянки на якій розташований будинок для обладнання окремого доступу до будинку тощо. В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене державним нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Кушал Д.В. 24 травня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №3-2 (спадкова справа №244-2006), згідно якого [PERSON] успадкувала після [PERSON] , який помер [INFO] , 1/8 частку жилого будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , а також просила визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/8 частину вказаного жилого будинку з надвірними будівлями. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності її батькам - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті матері, яка померла [INFO] , згідно ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.08.2002, якою було затверджено мирову угоду по справі щодо поділу спадкового майна, за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 будинку з надвірними будівлями, за [PERSON] (позивачем по справі) було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 будинку з надвірними будівлями, а за нею, [PERSON] , було визнано право власності на 1/2 спадкового майна, тобто 1/4 будинку з надвірними будівлями. Після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] як спадкоємець за заповітом, успадкувала ще 1/8 частину будинку з надвірними будівлями. [PERSON] вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким [PERSON] успадкувала вказану частину будинку є недійсним, оскільки було видане з порушенням вимог цивільного законодавства. Зокрема [PERSON] зазначила, що [PERSON] з 1980 року постійно проживає в Йорданії, де перебуває у шлюбі, від якого в неї народилися троє дітей. Хоча [PERSON] разом із дітьми була прописана у спірному будинку вона там постійно не проживала, як до смерті спадкодавця, так і після відкриття спадщини. Також [PERSON] ствердила, що саме вона проживала з батьком та доглядала його і саме вона після його смерті прийняла спадщину. За таких обставин, вважаючи [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/8 спірного будинку. В ході судового розгляду адвокат Савінський О.П., як представник [PERSON] , позов останньої підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, уточнивши позовні вимоги. Так, представник позивача, з урахуванням висновку спеціаліста (експертного дослідження) №271ед/015 від 08.06.2015, просив виділити [PERSON] в натурі житлову кімнату площею 15,4 кв.м. (№1-5), а також надати їй в користування частину земельної ділянки на якій розташований будинок по [ADDRESS] , відповідно до запропонованого варіанту №1, яка обмежена поворотними точками 4-5-6-7-8-9-10-11-12-19-18-4, а саме: відстань між поворотними точками 4-5 становить 9,88 м.; відстань між поворотними точками 5-6 становить 5,28 м.; відстань між поворотними точками 6-7 становить 1,41 м.; відстань між поворотними точками 7-8 становить 3,40 м.; відстань між поворотними точками 8-9 становить 0,25 м.; відстань між поворотними точками 9-10 становить 0,60 м.; відстань між поворотними точками 10-11 становить 5,05 м.; відстань між поворотними точками 11-12 становить 3,85 м.; відстань між поворотними точками 12-19 становить 15,85 м.; відстань між поворотними точками 19-18 становить 7,53 м.; відстань між поворотними точками 18-4 становить 8,92 м. Проти зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності представник останньої заперечив, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема вказав, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька як спадкоємець за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована з ним в одному будинку і саме цей будинок був її місцем проживання. Представник відповідача - зустрічного позивача [PERSON] - [PERSON] проти первісного позову заперечила, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема вказала, що [PERSON] став власником вказаного будинку в 1969 році, який на той час був недобудований. В подальшому [PERSON] добудував веранду, а у 2001 році оформив на себе право власності на будинок. Коли до будинку переїхала її мати - [PERSON] (відповідач), то будинок був у занедбаному стані, вона почала змінювати конфігурацію кімнат, утеплювати будинок, а пізніше була зроблена надбудова. Також представник відповідача ствердила, що [PERSON] у спірному будинку постійно не проживала, так як мешкала з сім'єю за кордоном, а коли вона приїздила в Україну, то ніхто їй не чинив будь-яких перешкод у користуванні будинком. Також представник відповідача зазначила, що висновок спеціаліста (експертне дослідження) №271ед/015 від 08.06.2015, який був зроблений експертом [PERSON] не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, оскільки останній спірний будинок не оглядав, а робив свій висновок виключно за документами (технічним паспортом), які не могли бути покладені в основу дослідження, так як не відображають дійсну конфігурацію кімнат в будинку, їх розташування тощо. Представник Ярмолинецької селищної ради Стасюк Р.В. не заперечував проти задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, а також підтверджується матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу від 07 квітня 1969 року [PERSON] придбав у [PERSON] жилий будинок, цегляний, незакінчений будівництвом, 60% готовності, що знаходиться по [ADDRESS] (т. 2 а.с. 146-147). В подальшому, 17 червня 1987 року, даний будинок, загальна площа якого становила 59,0 кв.м., житлова - 45,0 кв.м., з добудовую у вигляді веранди, був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується відповідним актом комісії при виконкомі Ярмолинецької селищної ради народних депутатів (т. 2 а.с. 148). Рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 19.06.2001 №56 "Про право власності на житловий будинок" за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (т. 2 а.с. 149). 26 червня 2001 року Ярмолинецькою селищною радою було видане свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яким було посвідчено право власності [PERSON] на вказаний жилий будинок (т. 2 а.с. 150). Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 05.08.2002 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частку в спадковому майні після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , було затверджено мирову угоду, за наслідками якої за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , за [PERSON] (позивачем по справі) було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 вказаного будинку з надвірними будівлями, а за [PERSON] , було визнано право власності на 1/2 спадкового майна, тобто 1/4 зазначеного будинку з надвірними будівлями, а [PERSON] відмовився від своєї частки на користь [PERSON] (т. 1 а.с. 8, 64). 27 червня 2001 року згідно договору дарування [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором дарування та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 69, 255). [INFO] [PERSON] помер в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2006, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області (т. 1 а.с. 58). Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] як спадкоємець за заповітом 06.06.2006 звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, а 24.05.2013 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого вона успадкувала 1/8 будинку з надвірними будівлями, по [ADDRESS] (т.1 а.с. 57, 58, 71, 72). Таким чином, станом на 24.05.2013 співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] були [PERSON] , якій належить право власності на 3/4 вказаного будинку, та [PERSON] , якій належить право власності на 1/4 зазначеного будинку. Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Із положень ст. 190 ЦК України слідує, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 04.10.1991 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (п.7), в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. За змістом указаних правових норм право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно кільком особам, із визначенням часток кожного із співвласників. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна в особисту власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. На відміну від виділу (ст. 364 ЦК України), за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Поділ житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності осіб, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі, повинен передати співвласнику частку жилого будинку, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 3 квітня 2013 року (справа № 6-12цс13), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 24.04.2014 за клопотанням представника [PERSON] по даній цивільній справі було призначено комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і на вирішення якої були поставлені питання щодо технічної можливості виділення в натурі [PERSON] належної їй частки у житловому будинку по [ADDRESS] та щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розташований (т. 1 а.с. 134). Згідно повідомлення експертів від 09.10.2014 через незабезпечення доступу до об`єкту дослідження (будинку за [ADDRESS] ), дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 170). Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 дану цивільну справу було повторно направлено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи згідно ухвали суду від 24.04.2014 (т. 1 а.с. 194). Згідно повідомлення експертів від 27.01.2015 через несплату [PERSON] вартості проведення експертизи згідно виставленого рахунку №7379 від 23.12.2014 дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 201). 13.02.2015 дану цивільну справу було повторно направлено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи згідно ухвали суду від 24.04.2014 (т. 1 а.с. 213). Згідно повідомлення експертів від 10.06.2015 через несплату [PERSON] вартості проведення експертизи згідно виставленого рахунку №2127 від 05.05.2015 дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 215). Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 26.11.2018 за клопотанням представника [PERSON] по даній цивільній справі знову було призначено комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 2 а.с. 87). Згідно листа Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.07.2019 через несплату [PERSON] вартості проведення експертизи ухвала суду про проведення експертизи була залишена без виконання, а матеріали справи були повернуті до суду (т. 2 а.с. 95). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Як передбачено ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Із положень ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] , в особі її представника, обґрунтувала свій позов висновком спеціаліста (експертним дослідженням) №271ед/015 від 08.06.2015, який був зроблений експертом Власюком В.В. Однак, експерт ТОВ "Бюро судових будземекспертиз" Власюк В.В. в судовому засіданні в якості спеціаліста пояснив, що висновок експертного дослідження не може вважатися висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, а таке дослідження він проводив виключно на матеріалах технічної документації, зокрема досліджував технічний паспорт на домоволодіння по [ADDRESS] , виготовлений КП "Ярмолинецьке БТІ" 05.06.2013. В той же час, допитана як свідок [PERSON] , яка є начальником КП "Ярмолинецьке БТІ" пояснила, що при виготовленні 05.06.2013 технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , працівники бюро технічної інвентаризації безпосередньо на об`єкт не виходили, а такий технічний паспорт видавався в зв`язку з отриманням [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Крім того, конфігурація жилих приміщень, які є на плані будівлі в технічному паспорті на спірний житловий будинок, виготовленому КП "Ярмолинецьке БТІ" 05.06.2013, не співпадають з конфігурацією жилих приміщень, які є на плані будівлі в технічному паспорті на спірний житловий будинок, виготовленому КП "Ярмолинецьке БТІ" 13.12.2017 на вимогу [PERSON] (т. 2 а.с. 30). Таким чином, висновок експертного дослідження №271ед/015 від 08.06.2015, виготовлений експертом ТОВ "Бюро судових будземекспертиз" Власюком В.В. не може вважатися висновком експерта по даній цивільній справі, не містить повну інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не надано інших належних і допустимих доказів щодо предмета спору, то суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до довідки виконкому Ярмолинецької селищної ради №1883 від 22 травня 2013 року, на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані разом з спадкодавцем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 61). 06.06.2006 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Динько Г.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (т. 1 а.с. 57). 24.05.2013 року державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Кушал Д.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 71). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). В силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24.04.2017 справа №689/403/14-ц (провадження № 22-ц/792/190/17) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 27.06.2001 відповідно до якого [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] було встановлено факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Цим же рішенням [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене державним нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Кушал Д.В. 24 травня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №3-2 (спадкова справа №244-2006), згідно якого [PERSON] успадкувала після [PERSON] , який помер [INFO] , 1/8 частку жилого будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , а також про визнання за [PERSON] , права власності на 1/8 частину вказаного жилого будинку з надвірними будівлями. На підставі ст. 181,190,356,364,367, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed