Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (далі також позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовувався тим, що 24.07.2006 року між АКБ "ТАС комерцбанк" та [PERSON] (далі також відповідач) було укладено кредитний договір №046/0706/671-057, за умовами якого відповідач отримав від банку кредит у сумі 8 тис. дол. США, для придбання автомобіля [NUMBER]. В забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, 15.12.2009 року між АКБ "ТАС комерцбанк" та [PERSON] був укладений договір поруки №046/0706/64-057-Р-2 від 15.12.2009 року. Посилаючись на те, що 11.07.2011 року позивач виконав зобов'язання відповідача по справі та сплатив всю наявну заборгованість перед банком за кредитним договором у сумі 4 133,86 дол. США та 1134 грн., просив суд стягнути з відповідача сплачену ним суму коштів в перерахунку на національну валюту України станом на дату винесення рішення у порядку регресу. Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судові повістки, що направлялися за адресою його реєстрації, були повернені до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, 24.07.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №046/0706/64-057, відповідно до умов якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 8100 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,0% річних та щомісячною комісією в розмірі 0,15% від першочергової суми кредиту, строком повернення до 22.07.2011 року (а.с.14-16). 15.12.2009 року між ПАТ "Сведбанк» (який є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк") та [PERSON] було укладено договір поруки №046/0706/64-057-Р-2, за умовами якого останній як поручитель зобовязався відповідати перед банком за виконання зобовязань боржником [PERSON] згідно кредитного договору №046/0706/64-057 від 24.07.2006 року в розмірі 3896,55 дол. США 55 центів, з сплатою 11,0% річних за їх використання та щомісячною комісією в розмірі 0,15% від першочергової суми кредиту (а.с.13). За період дії кредитного договору, у зв'язку з відсутністю коштів у боржника, позивачем [PERSON] було сплачено 4019,90 дол. США в рахунок погашення кредиту та відсотків за користування кредитом та 1134,00 грн нарахованої комісії, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-34, 80) і є підставою вимоги про повернення цих коштів відповідачем. Згідно довідки ПАТ "Сведбанк", зобов"язання по кредитному договору №046/0706/64-057 від 24.07.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], повністю виконано (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст. 554 ЦК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який потерпів змін в результаті виконання ним обовязку за боржника. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобовязанні, серед яких передбачено і виконання обовязку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобовязанні після виконання ним обовязку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права не вчиняється. При цьому обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобовязанням. Отже, такі відносини вважаються суброгацією що є заміною кредитора у зобовязанні (перехід прав кредитора до іншої особи) в існуючому зобовязанні, тобто між поручителем і боржником не виникає нове зобовязання, а має місце перехід прав кредитора до третьої особи на підставі закону. З огляду на викладене, враховуючи, що згідно наявних в матеріалах справи платіжних документів позивач як поручитель виконав зобов"язання відповідача як боржника перед банком за кредитним договором щодо повернення коштів у розмірі 4019,90 дол. США в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування та 1134,00 грн нарахованої комісії, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача зазначеної суми коштів, що відповідає обсягу задоволених позивачем вимог кредитора за основним зобовязанням. Водночас, інша частина вимог щодо стягнення з відповідача коштів у сумі 113,99 дол. США, задоволенню не підлягає, оскільки належних доказів на підтвердження сплати позивачем вказаної суми коштів в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором від 24.07.2006 року позивачем не надано та останні в матеріалах справи відсутні. За змістом ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року, відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Також у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За матеріалами справи заборгованість відповідача визначена у іноземній валюті - дол. США. Офіційний курс гривні, встановлений НБУ по відношенню до долара США станом на 2 листопада 2016 р. (на день ухвалення судового рішення) 1 дол. США 25 грн 58 коп. Таким чином, заборгованість відповідача визначена у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долара США станом на день ухвалення судового рішення, становить 102 829 грн 04 коп., виходячи з розрахунку 4019,90 дол. США х 25,58 грн/дол. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та підтверджені документально витрати по сплаті судовий збір пропорціно до розміру задоволених вимог у розмірі 943 грн 68 коп. (970,44 грн. х 4 019,90 дол. / 4 133,86 дол.).

Outcome: partial