Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач вказує на те, що у 2014 році ним, було побудовано нежитлове приміщення по [ADDRESS]. Будівельні роботи здійснено без отримання дозвільних документів, що дають право на їх виконання. Земельна ділянка, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення, на час будівництва перебувала у користуванні ДБФ «Карітас-Спес» на підставі договору оренди землі з Любарською селищною радою. Рішенням ІХ сесії Любарської селищної ради від 17.08.2018 №328 [PERSON] передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 0,0050 га (кадастровий номер [NUMBER]), на якій розташоване самочинне будівництво, за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 21.08.2018 між [PERSON], та Любарською селищною радою укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки та зареєстровано право користування на неї в установленому законом порядку. 11.09.2018 року на вказану будівлю виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа №243/11092018). Згідно довідки відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту населення Любарської районної державної адміністрації від 04.09.2018 №199 нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS], не суперечить, вимогам Державних Будівельних Норм. Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. На підставі вищевказаного та з метою набуття права власності на зазначену будівлю, у вересні 2018 року позивач звернувся в Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області із заявою про введення в експлуатацію самочинно збудованого нежитлового приміщення - будівлю торгівлі, що розташована по [ADDRESS]. Листом від 01.10.2018 №1006-3-18/3523/18 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області відмовило [PERSON] у задоволенні заяви та повідомило про необхідність звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самовільно збудований об'єкт, після чого будівлю може бути прийнято в експлуатацію. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частинами 1, 2 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно, збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461 прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. У випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Посилаючись на норми ЦК України та звертаючи увагу на п. 2 та 10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», просить суд позов задовільнити, визнати за [PERSON], право власності на самочинно збудоване нежитлове приміщення - будівлю торгівлі, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні, скористався правом передбаченим ч.3 ст.227 ЦПК України щодо виступу з вступним словом його представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, виступивши з вступним словом, підтримав подану [PERSON] позовну заяву в повному обсязі, виклав зміст та підстави вимог щодо предмета позову, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник Любарської селищної ради у судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Пянківський Ю.І. в судовому засіданні, виступивши з вступним словом, ствердив що визнання права власності на нежитлове приміщення по [ADDRESS] можливе лише на підставі рішення суду, стосовно задоволення чи відмови у задоволенні позовної заяви покладається на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 30.10.2018 року відповідач Любарська селищна рада в особі селищного голови В.М. Герасимчука подав до суду відзив на позовну заяву, про визнання права власності на самочинне будівництво, в якому просив суд у задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] про визнання за ним право власності на самочинно збудоване нежитлове приміщення - будівлю торгівлі, розташовану за адресою: [ADDRESS] відмовити. Посилаючись на відсутність дозволу селищної ради на погодження забудови. Згідно Довіреності № 860 від 05.06.2018 року Любарська селищна рада в особі селищного голови В.М. Герасимчука уповноважила головного спеціаліста відділу юридичної та кадрової роботи Катанаху Миколу Миколайовича бути представником Любарської селищної ради у всіх державних органах (у тому числі судах). 02.11.2018 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що заперечення Любарської селищної ради є необґрунтованим, безпідставним та свідчать про упереджене ставлення до даної цивільної справи та суб'єктивне відношення до нього. 07.11.2018 року секретар Любарської селищної ради Янко В.В. подав до суду відзив на відповідь на відзив в якому зазначив, що уточнивши позовні вимоги позивача, обґрунтувавши зазначені нормативні підстави законодавства викладені у відповіді на відзив, дійшов висновку про не заперечення визнання права власності на самочинне будівництво за позивачем. 07.11.2018 року ухвалою Любарського районного суду Житомирської області підготовче засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до Любарської селищної ради, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Житомирській області про визнання права власності на самочинне будівництво - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 22 листопада 2018 року на 13 годину 00 хвилин. 14.11.2018 року секретар Любарської селищної ради Янко В.В. подав до суду заяву в якій просить відзив на позовну заяву, поданий Любарською селищною радою 30.10.2018 року, не брати до уваги. Зазначив, що Любарська селищна рада заявляє про визнання позову у повному обсязі. 22.11.2018 року ухвалою Любарського районного суду Житомирської області відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. В судовому засіданні було встановлено, що у 2014 році [PERSON], було побудовано нежитлове приміщення по [ADDRESS]. Рішенням IХ сесії Любарської селищної ради від 17.08.2018 №328 [PERSON] передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 0,0050 га (кадастровий номер [NUMBER]), на якій розташоване самочинне будівництво, за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується копією рішення Любарської селищної ради (а.с. 8). 21.08.2018 між [PERSON] та Любарською селищною радою укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки та зареєстровано право користування на неї в установленому законом порядку, що стверджується копією договору оренди землі (а.с. 9-10), копією розрахунку розміру орендної плати (а.с. 11), копією акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 12), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13). 11.09.2018 року на вказану будівлю виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа №243/11092018), що стверджується копією технічного паспорта (а.с. 14-20). Згідно довідки відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту населення Любарської районної державної адміністрації від 04.09.2018 №199 нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS], не суперечить, вимогам Державних Будівельних Норм, що стверджується копією довідки (а.с. 22). Листом від 01.10.2018 №1006-3-18/3523/18 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області розглянуло звернення [PERSON] щодо порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого у 2014 році нежитлового приміщення та повідомило такий порядок, що стверджується копією відповіді про розгляд звернення (а.с. 23). В судовому засіданні на запитання суду, представник третьої особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Пянківський Ю.І. ствердив, що не пам'ятає що саме подавав [PERSON] до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, заяву про введення в експлуатацію самочинно збудованого нежитлового приміщення будівлю торгівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] чи звернення про роз'яснення порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого у 2014 році нежитлового приміщення. Додав, що враховуючи лист від 01.10.2018 №1006-3-18/3523/18 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області адресований [PERSON], робить висновок про те, що позивачем подавалось звернення. В судовому засіданні на запитання суду позивач [PERSON] ствердив, що до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області звертався з зверненням. Суду не було надано відповідної заяви чи звернення. Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження від 29.10.2018 року за результатами проведеного технічного обстеження об'єкта, нежитлова будівля торгівлі за адресою: [ADDRESS], встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об'єкта необхідно усунути виявлені під час його технічного обстеження недоліки, зазначені в рекомендаціях (а.с. 86-100). Відповідно до вимог п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нежитлова будівля торгівлі за адресою: [ADDRESS] судом було взято до уваги посилання позивача на звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області. 16.10.2018 року ухвалою Любарського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Любарської селищної ради, третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, про визнання права власності на самочинне будівництво. Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] звертався до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області з зверненням а не з заявою про прийняття об'єкта до експлуатації. Належного документа який б свідчив про звернення [PERSON] до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області з заявою про прийняття об'єкта до експлуатації позивачем надано не було. Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )», положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. При вирішенні справ цієї категорії та застосуванні статті 376 ЦК суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень ЦК, Земельного кодексу України (далі - ЗК), законів України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" (далі - Закон № 2780-XII), від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (далі - Закон № 687-XIV), від 16 вересня 2008 року № 509-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI), від 22 травня 2003 № 858-IV "Про землеустрій", від 19 червня 2003 року № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об'єктів нерухомості. Застосування зазначених нормативних актів має здійснюватися із дотриманням вимог про дію актів цивільного законодавства у часі. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Отже, законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Саме до таких правових висновків щодо застосування статей 331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14), Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1328цс15), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 509/1784/17, провадження № 61-2875св18). Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Рішенням ІХ сесії Любарської селищної ради від 17.08.2018 №328 [PERSON] передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 0,0050 га (кадастровий номер [NUMBER]), на якій розташоване самочинне будівництво, за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Разом з тим [PERSON] не звертався до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області з заявою про прийняття об'єкта до експлуатації. А також належного дозволу та належно затвердженого проекту будівництва позивач не отримував. З урахуванням вказаних обставин справи та вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed