Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що з 29.11.1975 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу подружжя придбало 1/2 частину житлового будинку №61а по вулиці Талаліхіна в м. Запоріжжя, 1/2 частину земельної ділянки (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства) та 1/2 частину земельної ділянки (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за цією ж адресою. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, та просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину будинку та 1/4 частину земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку із наступним. Судом встановлено, що з 29 листопада 1975 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. За час перебування у шлюбі сторони отримали у власність 1/2 частину житлового будинку №61а по вулиці Талаліхіна в м. Запоріжжя, що підтверджується договором міни, посвідченим Восьмою Запорізькою нотаріальною конторою від 04.04.1997 року, р.№2-856. Також, у відповідності до вказаного договору було отримано у власність 1/2 частину земельної ділянки (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства) та 1/2 частину земельної ділянки (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за адресою Талаліхіна 61а в м. Запоріжжя, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 27.05.2002 року (ІІІ-ЗП №018810). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/7923/14-ц від 02 грудня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7, якими встановлено, що будинок, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями будинку, якщо про це заявлено позов. Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивачка не просить про поділ будинку та земельної ділянки в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному будинку без його реального поділу. Враховуючи, що право власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки [PERSON], за адресою Талаліхіна 61а в м. Запоріжжя, отримано під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 204, 368, 372 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved