Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про зобов'язання останнього виконати переказ грошових коштів, згідно заяви-доручення від 25.12.2014 року, з поточного рахунку позивача № [NUMBER], відкритого у відповідача гроші в сумі 94105,23 дол. США на його поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в ПАТ "Банк Національний Кредит"; зобов'язати відповідача виконати переказ, згідно заяви доручення від 25.12.2014 з поточного рахунку позивача № [NUMBER] 27975,78 грн. на його поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в ПАТ "Банк Національний кредит". В зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання доручень позивача на переказ коштів, просить стягнути з відповідача на його користь в порядку п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пеню в розмірі 1599,78 дол. США та 475,58 грн. Також в зв'язку з безпідставним користуванням грошима просить стягнути з відповідача на його користь 7704 грн. 06 коп. відсотків. На підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути на його користь з відповідача 45318 грн. 05 коп. інфляційних витрат та 2054 грн. 41 коп. - 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.01.2013 року між сторонами було укладено ряд договорів, а саме: договір про надання комплексних банківських послуг [NUMBER]; договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER] (у доларах США); договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки № [NUMBER] (у гривні). Станом на 11.12.2014 на рахунках позивача, відкритих на підставі вказаних договорів: № [NUMBER] знаходилося 94105,23 дол.США; № [NUMBER] знаходилося 27975,75 грн. На вимогу представника позивача про переказ вищезазначених коштів на рахунки позивача, відкриті у ПАТ "Банк Національний Кредит", відповідач, з посиланням на положення Постанови Правління Національного банку України від 29.08.2014 року № 540, відмовив у такому переказі. Вважаючи відмову відповідача такою, що порушує його права як споживача банківських послуг, а також порушує вимоги чинного законодавства у сфері фінансових послуг, позивач просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача засобами поштового зв'язку до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутністю та у відсутність позивача, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також представник відповідача подав письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи. В поданих запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. За наведених обставин враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 18.01.2013 року між сторонами було укладено наступні договори: - Договір про надання комплексних банківських послуг [NUMBER] (а.с. 8) за умовами якого, відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу банківські послуги, а останній взяв на себе зобов'язання використовувати відкриті йому поточні рахунки відповідно до умов цього договору, згідно з режимом використання відповідно до вимог законодавства; - Договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER] за умовами якого, відповідач взяв на себе зобов'язання відкрити позивачу поточний рахунок у доларах США № [NUMBER], випустити йому платіжну картку та здійснювати банківське обслуговування клієнта відповідно до вимог чинного законодавства, а останній сплачувати кошти за надані йому послуги; - Договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER] (у доларах США) за умовами якого, відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу банківські послуги, а останній взяв на себе зобов'язання використовувати відкриті йому поточні рахунки відповідно до умов цього договору, згідно з режимом використання відповідно до вимог законодавства; - Договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER] (в національній валюті) за умовами якого, відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу банківські послуги, а останній взяв на себе зобов'язання використовувати відкриті йому поточні рахунки відповідно до умов цього договору, згідно з режимом використання відповідно до вимог законодавства. 25.12.2014 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою-дорученням про перерахування з поточного рахунку позивача № [NUMBER] на його поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в ПАТ «Банк Національний Кредит», грошових коштів в сумі 94105,23 дол. США, а також про перерахування з поточного рахунку позивача № [NUMBER] на його поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в ПАТ «Банк Національний кредит» - 27975,78 грн. Відповідач прийняв вищевказані заяви до виконання, проте, до цього часу не виконав, з посиланням на Постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 та з пропозицією надати повний пакет документів необхідний для здійснення вищевказаного перерахунку коштів до іншого банку (а.с.14). За наведених обставин позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушив його права як споживача банківських послуг, а також в порушення вимог чинного законодавства, безпідставно не перерахував на його вимогу грошові кошти на рахунки, відкриті в іншій банківській установі. Разом з цим, суд не може погодитись з доводами позивача, викладеними у його позовній заяві виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно пп. 3.1.1 п. 3.1 розділу 3 умов Договорів банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки від 18.01.2013 року [NUMBER] та [NUMBER] відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цих договорів. З підпунктів 3.3.1. та 3.3.3. п. 3.3. розділу 3 вищевказаних договорів вбачається право банку відмовити клієнту, зокрема, у проведенні розрахунків та касових операцій при неможливості ідентифікувати клієнта, а також право банку зупинити надання послуг клієнтові у разі його відмови надати банку документи та/або відомості, необхідні банку для здійснення заходів з валютного контролю. Листом начальника управління з розвитку комунікацій та після продажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ПАТ "Дельта Банк" від 29.12.2014 року № 05-2719997 представнику позивача - [PERSON], зокрема, було роз'яснено, що для виконання переказу коштів, йому необхідно звернутися до банку та надати повний пакет документів (а.с.14). Докази виконання представником позивача вимог вищевказаного листа в матеріалах справи відсутні. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідач не порушував прав позивача, а тому, його звернення до суду є передчасним та необґрунтованим. Оскільки, судовим розглядом порушення відповідачем прав позивача встановлено не було, то і вимоги позову щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за безоплатне користування грошима є безпідставним та задоволенню не підлягають. Крім того, 02.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 р. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання. Призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені спеціальним законом. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Відтак, після відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, в тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я позивача. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed