Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Кредитного договору № 49.28/83-М-05 від 08.12.2005 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 березня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON], останній отримав у позивача кредит у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік, з кінцевим терміном повернення 08.12.2025 року. На забезпечення виконання зобов'язань 08.12.2005 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 33/83/Н/З-05, відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку належну йому на праві власності квартиру № [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, на вимоги Банку не реагував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 803 867, 40 грн. На підставі викладеного ПАТ "Дельта Банк" звертається до суду з даним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості відповідача перед Банком у розмірі 803 867, 40 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» квартири № [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 22.02.2016 року витребувано у ОСББ «Маяк-6» інформацію щодо власників та зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS], а також вказати дату реєстрації кожної особи. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 16.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог Банку, просив відмовити у позові. Представник третьої особи - Служби у справах дітей - в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 49.28/83-М-05 від 08.12.2005 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 березня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON], останній отримав у позивача кредит у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік, з кінцевим терміном повернення 08.12.2025 року. На забезпечення виконання зобов'язань 08.12.2005 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 33/83/Н/З-05, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру № [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, на вимоги Банку не реагував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 803 867, 40 грн. ПАТ "Дельта Банк" в позовній заяві просить в рахунок погашення заборгованості відповідача перед Банком у розмірі 803 867, 40 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» квартири № [ADDRESS]. Однак судом під час розгляду справи встановлено, що 06.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 180/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором № 49.28/83-М-05 від 08.12.2005 року, а також договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 33/83/Н/З-05 від 08.12.2005 року. Відповідно до вказаних Договорів всі права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 49.28/83-М-05 від 08.12.2005 року та за Договором іпотеки № 33/83/Н/З-05 від 08.12.2005 року, перейшли від ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] На виконання умов вищевказаних договорів позивач передав [PERSON] матеріали кредитної справи № 49.28/83-М-05 і оригінали правовстановлюючих документів щодо предмета іпотеки - квартири № [ADDRESS], що підтверджується Актом приймання-передачі оригіналів правовстановлюючих документів та Актом приймання-передачі кредитної справи. Крім того, факт відступлення прав вимоги за вищевказаними договорами підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, не маючи права законної вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, позивач ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності і з цих підстав йому в цьому позові слід відмовити. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню, оскільки ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем у позові до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed