Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

27.10.2016 року Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації звернувся до суду в інтересах дитини [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] року [PERSON] народила хлопчика, якого залишила в пологовому відділені Шаргородської ЦРЛ, написавши заяву про відмову забрати дитину, оскільки не бажає її виховувати та не має змоги утримувати. Після чого, на підставі розпорядження голови Шаргородської РДА №91 від 26.04.2016 року «Про реєстрацію народження дитини» відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського РУЮ у Вінницькій області здійснено державну реєстрацію народження залишеної в пологовому відділені дитини згідно ч. 1 ст. 135 СК України. В актовому записі вказано прізвище дитини «[PERSON]» ім'я «[PERSON]», по батькові «[PERSON]». В графі «батько» зазначено «[PERSON]», в графі «мати» - «[PERSON]». З 14.04.2016 року по 10.08.2016 року новонароджений [PERSON] перебував в дитячому відділені Шаргородської ЦРЛ. Розпорядженням першого заступника голови Шаргородської райдержадміністрації від 05 серпня 2016 року № 185, малолітню дитину [PERSON] було направлено до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне утримання. За місцем проживання на території Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та місцем реєстрації (за час проживання) в [ADDRESS] відповідач [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, неодноразово судима. [PERSON] раніше тричі позбавлялась судом батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації від 18 жовтня 2016 року № 01.1-38/3290, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, орган опіки та піклування Шаргородської РДА просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та передати дитину органу опіки та піклування Шаргородської РДА для вирішення питання про подальше влаштування. У судовому засіданні представник позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON], позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та передати дитину органу опіки та піклування Шаргородської РДА для вирішення питання про подальше влаштування. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з'явилася, хоча про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення їй судової повістки 11.11.2016 року на 22.11.2016 року (а.с.70), про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управляння юстиції у Вінницькій області 27.04.2016 року (а.с. 5). 13.04.2016 року [PERSON] відмовилася забрати дитину з пологового відділення Шаргородської ЦРЛ, що підтвержується її заявою про відмову забрати дитину з пологового будинку (а.с.11). Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що державна реєстрація народження проведена відповідно ч.1 ст. 135 СК України на підставі розпорядження Шаргородської РДА від 26.04.2016 року №91 (а.с.6-7). Наказом начальника служби у справах дітей №023 від 10 травня 2016 року малолітню дитину [PERSON] поставлено на облік як дитину, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 15). Згідно довідки Шаргородської ЦРЛ від 06.10.2016 року новонароджений [PERSON] з 14.04.2016 року по 10.08.2016 року перебував в дитячому відділені Шаргородської ЦРЛ (а.с.14). Розпорядженням першого заступника голови Шаргородської райдержадміністрації № 185 від 05 серпня 2016 року, малолітню дитину [PERSON] було влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне утримання (а.с.16). Як вбачається з повідомлення директора Шаргородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шалавінської Н.А. № 01-19/244 від 06.06.2016 року, [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах з 2013 року. Неодноразово перебувала під соціальним супроводом: з 11.07.2013 року по 31.10.2013 року; з 26.03.2015 року по 01.10.2015 року, що завершені з негативним результатом, внаслідок чого була позбавлена батьківських прав відносно трьох своїх дітей. Неодноразо притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності (а.с. 21). Відповідно до довідки Тульчинського обласного будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки №488 від 11.10.2016 року малолітня дитина [PERSON] знаходиться на вихованні в Тульчинському обласному будинку дитини з 10.08.2016 року. За час перебування дитини в закладі, мати дитину не відвідувала (а.с. 26). Згідно довідок-характеристик №913 від 12.10.2016 року, виданих виконавчим комітетом Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та №2054 від 13.10.2016 року, та виконавчим комітетом Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] зареєстрована за місцем проживання батьків у [ADDRESS], проживає в [ADDRESS]. За час проживання на територіях сільських рад [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Народила трьох дітей, відносно яких позбавлена батьківських прав (а.с. 18,19). Із рішень Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 квітня 2008 року у справі № 2-260/2008; від 27 грудня 2013 року у справі № 152/2614/13-ц; від 02 березня 2016 року у справі №152/69/16-ц вбачається, що [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 36-44). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА Вінницької області №65 від 13.10.2016 року, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 50-52). Згідно висновку органу опіки та піклування Шаргородської РДА №01.1-38/3290 від 18.10.2016 року, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 53-55). Під час обстеження матеріально - побутових умов проживання відповідача [PERSON] встановлено, що остання проживає в [ADDRESS] з [PERSON] у незареєстрованому шлюбу в будинку, який складається з двох кімнат та коридору. В будинку з меблів є тільки ліжко та крісло. В будинку не створено умов для проживання та виховання малолітньої дитини, іжа вісутня, будинок потребує ремонту (а.с.27-29). Як пояснили в судовому засіданні завідуючий дитячим відділенням Шаргородської ЦРЛ Лозовий А.І., та медична сестра відділення [PERSON] дитина [PERSON], [INFO] з 14.04.2016 року по 10.08.2016 року перебував в дитячому відділенні Шаргородської ЦРЛ, оскільки мати дитини [PERSON] відмовилась його забрати з пологового будинку. Весь час дитина утримувалась за рахунок коштів лікарні, а коли не було коштів то на харчування та підгузки кошти давали працівники лікарні. Відповідач [PERSON] за весь час пребування дитини в Шаргородській ЦРЛ прийшла лише один раз у нетверезому стані, ображала медичних працівників і хворих, дитиною не цікавилась. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 180 - 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 15 ЗУ "Про охорону дитинства". Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 8 ЗУ " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…( ст. 15 ЗУ " Про охорону дитинства"). Відповідно до п.п. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.ч.1,2 ст.155 СК України). Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум ВС України у п.16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач [PERSON] не використала можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень в судовому засіданні, на виклик суду не з'явилася. Небажання [PERSON] надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з'явитися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Таким чином, суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право дитини на сімейне життя і виховання. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, яка ніде не працює, зловживає спиртними напоями, має негативні соціальні зв'язки, разом з тим є молодою працездатною особою і спроможна сплатити аліменти на утримання дітей у мінімальному розмірі, визначеному в ч.2 ст.182 СК України.

Outcome: approved