Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, мотивуючи тим що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Буського районного суду від 11 жовтня 2011 року. Зі час подружнього життя мають двоє дітей, [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, діти залишилися проживати з позивачкою та перебувають на її утриманні. Згідно судового наказу від 10 травня 2011 року Буського районного суду Львівської області справа № 2н-57/2011, відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, починаючи з 21 квітня 2011 року. Старшим державним виконавцем відділу ДВС Золочівського РУЮ відкрито виконавче провадження № 26971781. З часу відкриття провадження [PERSON] недобросовісно виконує обов`язок щодо сплати аліментів, у зв`язку з цим, у нього, станом на 13.09.2019 р. утворилася заборгованість за несплату аліментів в розмірі 83762,00 грн. Крім цього, державним виконавцем надано розрахунки заборгованості по сплаті аліментів за весь період виконання виконавчого провадження з 21.04.2011 р., згідно якого розраховано пеню за несплату аліментів яка становить 27569,46 грн. Зі змінами у законодавстві, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, стягуваних за означеним рішенням, на даний час є занадто низьким, не забезпечує належного матеріального утримання дітей. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з останнього в користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментах в сумі 83762,00 грн та пеню в розмірі 27569,46 грн, згідно поданого розрахунку. [PERSON] до початку судового засідання, подала письмове клопотання про розгляд даної справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Клопотання чи заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, відзив на позов, не надав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 211, 247 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 14 лютого 2011 року перебували у шлюбі, такий зареєстрований Відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 24. Від шлюбу мають двох дітей, дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 12-13) Згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 11.10.2011 року, шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 18) Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторін, діти залишились проживати з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Згідно судового наказу Буського районного суду від 10.05.2011 року, справа № 2н-57/2011, з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2011 року, до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 16) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно довідки Золочівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, відповідач, станом на 30.05.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 69978,40 гривень (а.с. 15) Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 13.09.2019 року, така складає 83762,00 грн. (а.с 14) Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів, економічна ситуація у країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і звичайно розмір аліментів на дитину не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими необхідними речами. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За приписами абз. 3 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Оскільки з дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились зазначені вище обставини, зокрема доходи стягувачки, у зв`язку із знеціненням національної грошової одиниці, витрати на утримання дітей. Крім того, вона не працює має на утриманні трьох дітей, двоє з них, [PERSON] та [PERSON] народжені у шлюбі з відповідачем, та сина [PERSON] , [INFO] від другого шлюбу. Другий шлюб позивачки з [PERSON] , згідно рішення Буського районного суду від 06.02.2018 року, розірвано. Також суд враховує те, що діти сторін проживають разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню таких переважно лежить на позивачці. (а.с. 9, 10, 17) Відповідно до ст. 184 СК слід збільшити розмір стягуваних аліментів та визначити його у твердій грошовій сумі, який з врахуванням обставин, названих в ст. 182 СК на думку суду має становити не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а тому позов в цій частині підставний та підлягає до задоволення. Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, так як відповідач є молодим здоровим чоловіком, розмір доходу якого невідомий, інших дітей та непрацездатних утриманців не має, а тому виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно, до повноліття дитини. Виконавчий лист, а саме судовий наказ № 2н-57 від 02.06.2011 року, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, підлягає відкликанню після остаточного погашення заборгованості за цим виконавчим листом. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем аліментних зобов`язань у нього утворилась заборгованість по аліментних платежах на загальну суму 27569,46 грн. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Така відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ч.1 ст.196 СК України. Оскільки заборгованість по аліментних платежах виникла з вини відповідача, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки примусове виконання рішення суду, на думку суду вже свідчить про неналежне виконання. Окрім того відповідачем не надано суду письмового відзиву на позов та доказів, які б заперечували про неможливість сплати аліментів на утримання дітей. Окрім цього, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Судом встановлено, що відповідач знав про звій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України"). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При вирішенні даного спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, а саме постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц, яка зводиться до наступного. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1х1%хQ1) + (А2х1%хQ2) +...(Аnх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Суд визначає розмір неустойки (пені) у межах заявленої позивачем вимоги за період з січня 2013 року по січень 2020 року, згідно розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.4-7) у сумі 27569,46 грн. З урахуванням викладеного суд вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку, яка становитиме розмір 100 % заборгованості, а це 27569,46 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року за №3674-VІ. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 150, 180-181, 184, 192, 194, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved