Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] матеріальний збиток завданий внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 55 338,22 грн., витрати пов'язані з визначенням вартості матеріального збитку у розмірі 1 400,00 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. та судові витрати 640 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 березня 2017 року о 21 год. 35 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Peugeot», номерний знак [NUMBER], рухаючись по вулиці О.Гончара біля будинку № 84 у м. Києві не вибрала безпечну швидкість руху, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди не зупинила транспортний засіб і залишила місце пригоди. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2017 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу. При зіткненні належний позивачу автомобіль «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER], отримав значні механічні ушкодження. Згідно звіту експерта-товарознавця від 02.06.2017 року величина матеріальних збитків завданих автомобілю марки «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER], становить 55 338 грн. 22 коп., вартість проведено експертизи становить 1 400 грн., витрати на правову допомогу складають 2 000 грн. Під час дорожньо-транспортної пригоди у машині позивача поряд з останнім знаходилася його вагітна дружина [PERSON], яка отримала забій м'яких тканин верхньої третини правого бедра. Внаслідок цього [PERSON] також заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях які він зазнав у зв'язку з ушкодженням власності - транспортного засобу та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв'язків, що виявилося певним ударом по його престижу. Також він втратив спокійний сон внаслідок постійних переживань за стан здоров'я своєї дружини та їхньої майбутньої дитини, після дорожньо-транспортної пригоди він не має можливості внаслідок постійних переживань бути зосередженим на роботі, що призводить до зниження результативності його праці та постійних нарікань з боку його керівництва. Завдану моральну шкоду визначено у розмірі 25 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснив, що його автомобіль був майже відновлений у вересні 2017 року, проте ще й по даний час виявляються приховані пошкодження, на ремонт транспортного засобу він витратив значно більше коштів, ніж зазначено у висновку спеціаліста. До події дорожньо-транспортної пригоди 23 березня 2017 року його автомобіль пошкодженим не був. Відповідач спочатку виходила на зв'язок, хотіла компенсувати йому всі витрати для проведення ремонту автомобіля, проте у подальшому будь які зв'язки з нею втрачені. Завдані збитки [PERSON] йому не відшкодовувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи положення норм ст. ст. 169 ч.4, 224 ч. 1 ЦПК України, викладені вище обставини та думку позивача, судом вирішено розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2017 року по справі про адміністративне правопорушення № 761/14938/17, [PERSON] 23 березня 2017 року о 21 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом марки «Peugeot», номерний знак [NUMBER], рухаючись по вулиці Олеся Гончара біля будинку № 84 у м. Києві, не вибрала в установлених межах безпечну швидкість руху та під час виникнення перешкоди, яку вона об'єктивно спроможна була виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди не зупинила транспортний засіб і залишила місце пригоди (а.с. 6, 6 зв.). Вказаною постановою суду відповідача визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як убачається із матеріалів справи, позивач є власником автомобіля «Mitsubishi Colt», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно звіту автотоварознавчого дослідження № 2/06-ТЗ від 02.06.2017 року, складеного СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп», вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER], складає 55 338 грн. 22 коп. (а.с. 7-11, 12-30). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За нормою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем сплачена вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 400 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2/06-ТЗ від 02.06.2017 року виданою ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» (а.с. 31). Отже, на користь [PERSON] з відповідача підлягає стягненню у відшкодування завданої останньою у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою позивачу майнової шкоди через пошкодження його автомобіля у розмірі 55 338,22 грн. та понесені позивачем витрати по оплаті послуг спеціаліста за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1 400 грн., що підтверджується письмовими доказами. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом при вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди враховуються положення п.п. 5, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Дослідивши матеріали справи, враховуючи суть позовних вимог, характер і тривалість моральних страждань позивача, пережитий психічний стрес під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та моральні переживання, заподіяні [PERSON] як власнику транспортного засобу, неможливість у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою користуватися транспортним засобом за призначенням через необхідність відновлення автомобіля, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та істотності вимушених змін у його житті, а також те, що через небажання відповідача у добровільному порядку врегулювати спір позивач змушений хвилюватися, перебувати в стані напруженого чекання, витрачати час на звернення до експертів, спеціалістів та до суду, чим заподіяно позивачу моральну шкоду. З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем - 25 000 грн., є завищеним. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Ще позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача сплачених ним витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. З матеріалів справи убачається, що позивачем на представництво його інтересів видано на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 22.04.2017 року (а.с. 35, 35 зв.). На підтвердження сплати коштів у розмірі 2 000 грн. за надання юридичних послуг позивачем надано квитанцію від 22.04.2017 року видану ФОП [PERSON] (а.с. 31а). Згідно положень частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема, й витрати на правову допомогу. Як роз'яснено у п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Натомість матеріали справи не містять відомостей про те, що представник позивача являється адвокатом або фахівцем в галузі права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в дохід держави в сумі 1 280 грн. (а.с. 1, 46а).

Outcome: partial