Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Державного підприємства "Державна вугільна компанія " (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь: нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 371 179, 54 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 29 лютого 2016 року по 08 квітня 2019 року він працював у відповідача на посаді провідного інспектора з організаційних питань загального відділу з послідуючим переведенням на посаду начальника загального відділу. 29 квітня 2019 року був звільнений, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі з ним проведено не було. Згідно розпорядження заступника керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у вищезазначеній справі визначено суддю Кондратенко О.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року вирішено питання про прийняття до розгляду справи та призначено судове засідання. 16 липня 2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та повернуто її позивачу. До судового засідання, позивачем були подано на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений, в порядку п.11 ст.128 ЦПК України; письмовий відзив на позов не надіслав; причини неявки суду не сповістив, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Законом, зокрема ст.47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом № 8-к від 26 лютого 2016 року [PERSON] було прийнято на посаду провідного інспектора з організаційних питань загального відділу ДП ? Державна вугільна компанія ? з 29 лютого 2016 року (а.с.18). Наказом № 13-к від 15 березня 2016 року [PERSON] переведено на посаду начальника загального відділу ДП ? Державна вугільна компанія ? (а.с.19). Згідно Наказу №77 від 01 лютого 2019 року, посаду начальника загального відділу ДП ? Державна вугільна компанія ? ліквідовано з 08 квітня 2019 року. Наказом №11-к від 08 квітня 2019 року [PERSON] звільнено з посади начальника загального відділу 08 квітня 2019 року у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці в т.ч. скорочення чисельності працівників ДП ? Державна вугільна компанія ?, п.1 ст.40 КЗпПУ. В підтвердження наявної заборгованості позивачем суду надано довідку № 32 від 09 квітня 2019 року, де зазначено, що станом на 09 квітня 2019 року заборгованість по виплаті заробітної плати перед [PERSON] за період часу з травня 2018 року по квітень 2019 року складає 371 179, 54 грн. (а.с.9). Доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату [PERSON] заборгованості по заробітній платі, яка складає 371 179, 54 грн. відповідачем суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом достовірно встановлено, що ні в день звільнення [PERSON] , а ні в послідуючому, відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем, а тому, відповідач повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 09 квітня 2019 року по 22 липня 2019 року ( як зазначено позивачем у позовній заяві ( з виправленими недоліками )). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови ? Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ? від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати ". Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 09 квітня 2019 року по 22 липня 2019 року ( саме, як зазначено позивачем у прохальній частині позовних вимог, уточненої позовної заяви з виправленими недоліками ) у розмірі 182 061, 75 грн. ( заробітна плата [PERSON] за лютий 2019 року - 45 927, 00 грн. ( 20 робочих днів ) + березень 2019 року - 56 643, 00 грн. ( 2 робочих днів ) = 102 570, 00 грн. : 40 робочих днів = 2 564, 25 грн. (заробітна плата за один робочий день ) х 71 день ( час затримки у виплаті заробітної плати за період з 09 квітня 2019 року по 22 липня 2019 року (як зазначено позивачем у прохальній частині позовної заяви з виправленими недоліками ( а.с.31-35 ))) = 182 061, 75 грн. ), без врахування відповідних податків і обов`язкових платежів. Зазначена позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню на його думку у розмірі 191 990, 00 грн. судом не приймається до уваги, так як під час проведення відповідних нарахувань позивачем допущено помилку у визначені суми середнього заробітку, оскільки, позивачем помилково проведено нарахування на 73 робочих дні ( квітень 2019 року - 16 робочих дні; травень 2019 року - 21 робочий день, червень 2019 року - 20 робочих днів, липень 2019 року - 16 робочих днів ), тоді коли вірним є: квітень 2019 року - 16 робочих дні; травень 2019 року - 21 робочий день, червень 2019 року - 18 робочих днів, липень 2019 року - 16 робочих днів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає вірним, стягнути з відповідача ДП ?Державна вугільна компанія? на користь позивача заборгованість по нарахованій але не виплачені заробітній платі за період часу з травня 2018 року по квітень 2019 року у розмірі 371 179, 54 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 09 квітня 2019 року по 22 липня 2019 року у розмірі 182 061, 75 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 820, 62 грн.

Outcome: partial