Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» та [PERSON], в якому з врахуванням уточнених вимог ,просить стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» матеріальну шкоду, яка складає різницю між фактичним розміром шкоди заподіяної його майну та страховим відшкодуванням 17643 гривні та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, а також стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі франшизи по договору страхування 510 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, а також стягнути в солідарному порядку з відповідачів судові витрати. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що є власником автомобіля марки ВАЗ 21112 реєстраційний номер [NUMBER]. 13.02.2016 року з вини водія [PERSON], котрий порушив Правила дорожнього руху і був притягнений до адміністративної відповідальності, його автомобіль отримав механічні ушкодження. Цивільна відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування, страховиком є ВАТ НАСК «Оранта». Страховик виплатив йому 25795,31 гривню спричиненої матеріальної шкоди. Іншу суму матеріального збитку , на думку позивача, повинен відшкодувати страховик, а суму франшизи та вартість товарознавчого дослідження просить стягнути із винної особи [PERSON] Суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2016 року об 11 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ДЕУ Нексія реєстраційний номер [NUMBER] в м. Коростені на вулиці Пролісковій при виїзді на головну дорогу Київ-Ковель, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21112 реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого відбулося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив Правила дорожнього руху України . Відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2016 року (а.с.10) [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 340 гривень штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта» згідно з полісом №АЕ/3756567 (а.с.9) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 50 тисяч гривень, розмір франшизи становить 510 гривень. В передбачений Законом триденний термін [PERSON] повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду. 31 березня 2016 року до страхової компанії надійшла заява від [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 25.02.2016 року (а.с.34) та платіжного доручення від 30 травня 2016 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в сумі 25795,31 гривень. Проте, не погоджуючись з таким розміром страхового відшкодування , [PERSON] просить стягнути із страхової компанії кошти в сумі 17643 гривні з урахуванням висновків судової авто-товарознавчої експертизи, тобто суму недоплаченого страхового відшкодування. Статтями 1 та 5 Закону України « Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст.7 Закону України «Про страхування»). Відповідно до вимог ч.4ст.9 цього Закону розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відносини у сері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на звіт №17 від 25.04.2016 року. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, яка діє у редакції наказу від 24 липня 2009 року №1335/5/1159, ринкова вартість транспортного засобу враховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, в яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон'юнктури ринку регіону. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача не перевищують ринкової вартості до ДТП, то його не можна вважати фізично знищеним, а тому підлягає відшкодуванню матеріальний збиток, який має бути розрахований за формулою: вартість ремонтно-відновлювальних робіт + вартість необхідних для ремонту матеріалів + вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу + величина втрати товарної вартості. Ухвалою суду було призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту Ільїнському А.А.. Оскільки згідно із рецензією Харківського НДІСЕ від 04.04.2017 року рецензентом встановлено, що судовим експертом Ільїнським А.А. під час проведення експертизи та складання висновку допущено низку порушень щодо його оформлення, повноти та обгрунтованості дослідження, то суд вважає, що даний висновок експертизи не є належним та допустимим доказом і не може бути покладений в основу рішення для визначення розміру страхового відшкодування (ст.ст.58,59 ЦПК України). Крім того, позивач [PERSON] фактично отримавши від страхової компанії суму страхового відшкодування , звернувся до суду з позовом до страхової компанії про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи,яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи,яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи ,яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди,свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно із статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення коштів із страхової компанії є безпідставними. Разом з тим, суд вважає, що відповідно до п.36.6ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") відповідач [PERSON] має відшкодувати суму франшизи в розмірі 510 гривень. Суд вважає частково підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] спричиненої йому моральної шкоди. При цьому суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивача, витрати на відновлення автомобіля, тривалість порушення його права власності на вказаний автомобіль, зміни у організації його життя і зусиль, яких йому довелося докладати для відновлення попереднього стану. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.ст. 23,1167 ЦК України , суд вважає, що підлягає до задоволення 2000 гривень спричинена моральна шкода. Оплата експертизи в цивільній справі проводиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. При цьому витрати , пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи (п.45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Разом з тим суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на звіт щодо визначення вартості матеріального збитку. Згідно з ч.3ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи , належать: 1)витрати на правову допомогу; 2)витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3)витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4)витрати, пов'язані з проведенням огляду за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5)витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Витрати, пов'язані з розглядом справи , можуть виникати після відкриття провадження у справі, тобто під час розгляду справи. Звіт був проведений до відкриття провадження в справі. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги (а.с.52) При цьому ні позивачем, ні його представником не надано суду розрахунку, з чого складається вказана сума, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року. Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови , стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial