Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 420413 від 20 травня 2008 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010885800071 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3.7853 га з кадастровим номером 0520485800010030314, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно із договором оренди землі без номеру та місця його складання від 29 травня 2008 року позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Проте відповідач всупереч нормам земельного та цивільного права, діючи всупереч інтересам ПСП "Еліта" взяті на себе зобов'язання та інші умови договору не виконує або виконує але з порушенням строків чи не у повному обсязі. Крім того в укладеному договорі оренди відсутні істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі", форма договору не відповідає типовій формі договору оренди, яка встановлена ч. 2 ст. 14 Закону України "Про оренду землі". Відповідач надав позивачу акт приймання - передачі земельної ділянки, який також оформлено неналежним чином зі значними порушеннями, так як у даному акті не зазначено реквізити відповідача (юридична адреса, код ЄДРПОУ), не зазначено дату передачі земельної ділянки та не вказано її кадастровий номер. У зв'язку з порушенням умов договору з боку відповідача, 30.07.2010 року позивачем через Війтівську сільську раду зареєстровано листа до Вінницької регіональної філії центру державного земельного кадастру Бершадського району з пропозицією не реєструвати договір оренди у ДЗК між ним та ПСП "Еліта" так як останній розрахунки згідно договору оренди знизив. Але, третя особа зазначений лист до ДЗК не відправила, чим порушила права позивача на вільне волевиявлення. Зобов'язання про своєчасну реєстрацію договору оренди землі у ДЗК взяв на себе відповідач, однак, в порушення п.7.4.1. договору та вимог закону України "Про оренду землі" договір оренди землі Відповідачем був зареєстрований в ДП "Центр ДЗК" лише 20 серпня 2010 року за №041003600107 тобто через 2 роки 2 місяці після його підписання. Таким чином відповідач, навмисно протиправно користуючись необізнаністю [PERSON], потуранням законодавству та державної земельної інспекції відділу держкомзему в Бершадському районі приховав від позивача факт несвоєчасної реєстрації договору оренди землі, тим самим створив штучні умови нібито договір оренди землі витікає лише з моменту реєстрації. За користування земельної ділянки, згідно п.3.1. договору відповідач повинен вносити орендну плату у грошовій формі 543,06 грн. (з виправленням на 1086 грн.) на рік, тобто 1,5% (з виправленням на 3%) від грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до п.3.2. договору розмір орендної плати за землю мав здійснюватися з урахуванням індексації інфляції. Відповідно до п.3.4. договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Але всупереч зазначених умов договору відповідач здійснював орендну плату у меншому розмірі і без врахування індексації інфляції. Крім того, відповідач без погодження з позивачем нав'язує виплату орендної плати у натуральній формі без складання відповідних актів та погодження ціни та видів натуральної продукції. Причому, ціни на продукцію, яка видавалась в рахунком орендної плати були завищені від продукції на ринку, а сама продукція була неякісною та не відповідала державним нормам. Будь-які офіційні документи (квитанції, накладні) відповідачем не видавались, що позбавляє можливість позивача права на захист. Пунктом 3.3. договору визначено, що відповідач взяв на себе зобов'язання виплачувати орендну плату за землю у терміни з 01 серпня до 31 грудня поточного року. Проте орендар щорічно порушував строки оплати і своєчасно її не виплачував орендодавцеві, що є порушенням п.3.6. договору, згідно якого відповідач за погодженням з позивачем може перенести термін орендної оплати. Також Позивач отримував несправедливу орендну оплату, причому у неповному обсязі, неякісним зерном та продуктами по явно завищеним цінам при тому все це супроводжувалося з погрозами з боку відповідача. Окрім того, відповідач виключно в своїх корисливих інтересах, та всупереч волі позивача у порушення вимог статі 30 Закону України "Про оренду землі" без відома орендодавця в односторонньому порядку провів зміни до п.3.1. договору оренди землі, які змінили умови договору, що є суттєвими для позивача. В свою чергу відносини щодо зміни договору оренди земельної ділянки повинні застосовуватися відповідно до положень ст.652 Цивільного кодексу України "Зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин". Письмова заява позивача до відповідача про розірвання договору оренди землі без номера від 29 травня 2008 року позитивного результату не дали. Крім цього відповідачем неналежно використовується вказана земельна ділянка, що призводить до погіршення її властивостей та їх втрати. Враховуючи вищенаведене, представник [PERSON] за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ПСП "Еліта" без номера від 29 травня 2008 року, зареєстрований Бершадським районним відділом ДП "Центр ДЗК" за №041003600107 від 20.08.2010 року; зобов'язати ПСП "Еліта" повернути [PERSON] земельну ділянку площею 3.7853 га з кадастровим номером 0520485800010030314, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, оскільки відповідачем порушуються умови вищевказаного договору оренди землі, зокрема невчасно виплачується орендна плата. При цьому виплата орендної плати здійснюється у натуральній або грошовій формі без попереднього погодження із орендодавцем. Якість отриманих в рахунок оренди зернових культур є надзвичайно низькою, що знижує її вартість та викликає необхідність використання сушарки. Відповідачем в наслідок тривалого використання землі проводяться роботи, які погіршують стан ґрунту та в подальшому можуть призвести до зниження її родючості. Просять визнати договір оренди недійсним, оскільки орендодавець його підписав не читаючи, а зміст договору суперечить вимогам законодавства, зокрема, відсутні істотні умови договору, які визнані обов'язковими, а саме: умови збереження стану об'єкта оренди; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, вони повідомили, що не мають документів, які б підтверджували неналежну якість ґрунту чи злакових культур, отриманих як орендну плату. Зерно, отримане від орендаря не поверталося останньому та будь - яких письмових претензій не пред'являлось. Представники відповідача Пшик А.С. та Сологуб М.Ф. в задоволенні позову заперечували, оскільки у даних обставинах відсутні будь - які факти чи обставини, які б порушували інтереси орендодавця. Так, умови договору виконуються в повному розмірі, орендна плата платиться вчасно та згідно із встановленим розміром. Внесення змін у договір оренди в частині збільшення суми орендної плати покращує становище позивача, а тому не може розглядатись як порушення його прав чи інтересів. Земельна ділянка використовується виключно за цільовим призначенням із дотриманням всіх правил та норм землеробства. Так, один раз на п'ять років проводиться моніторинг стану ґрунту на орендованих земельних ділянках. Результати такого моніторингу за 2013 рік підтверджують те, що використання відповідачем земельної ділянки позивача не призвело до зміни родючості ґрунту. Посилання позивача на відсутність істотних умов договору є невірним, так як дані умови обговорені у договорі при визначенні обов'язків орендаря, а також в підставах припинення дій договору та відповідальності сторін. Крім того, така умова, як "умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки", станом на день укладення даного договору оренди не входила в перелік обов'язкових умов. Однак, орендована земельна ділянка використовується ПСП "Еліта" виключно за цільовим призначенням особисто, на даний час нікому не передана та стан родючості ґрунтів не порушений. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3.7853 га з кадастровим номером 0520485800010030314, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №420413 (а.с.10). 29 травня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 20.0.2010 року за № 041003600107 (а.с. 8,9). Згідно з умовами договору земельна ділянка позивачем передається в оренду відповідачеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються особами, котрі беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються Цивільним та Земельним кодексами України, Законом України "Про оренду землі" та іншими актами законодавства, які витікають з них. Так, відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно частини 1 статті 15 ЗУ "Про оренду землі", в редакції, яка діяла на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору оренди землі згідно з положенням частини 4 статті 15 Закону України "Про оренду землі" є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Виходячи із положень частини 2 статті ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону. Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. За правилом частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 4, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу . Як вбачається з матеріалів справи спірний договір зареєстрований у встановленому законом порядку, що відповідно підтверджує його законність і дотримання вимог закону при його укладенні. До договору, як це вбачається із наданих реєстраційних документів, додані додатки, які визначені Законом та є його невід'ємною частиною. Зокрема, додано копію державного акта з описом меж; план та схему земельної ділянки; кадастровий план, акт погодження меж землекористування. Суд критично оцінює посилання позивача та його представника на заяву про прохання не реєструвати вищеописаний договір оренди землі (а.с.19) так як дану заяву було написано на ім'я директора Вінницької регіональної філії центру ДЗК, однак зареєстровано 30.07.2010 року у Війтівській сільській раді. При цьому будь - яких доказів про спрямування даної заяви адресату чи її отримання не надано. Крім того, позивач просить не проводити державну реєстрацію договору, укладеного у 2008 році, лише у 2010 році та не зазначає про його розірвання, недійсність, відкликання тощо. При цьому відповідач, одразу після укладення договору оренди у 2008 році уклав договір про надання послуг з ведення державного реєстру земель №020401629 від 12.11.2008 року, в якому умовою договору було проведення реєстрації договорів оренди. Тому проведення невчасної реєстрації договору оренди не залежало від ПСП "Еліта". В судовому засіданні встановлено, підтверджено та не оспорено всіма учасниками справи те, що сторони з умовами договору оренди від 29.05.2008 року під час його підписання були ознайомлені, [PERSON] підписував даний договір особисто, зауважень не подавав. Позивач, відповідно до умов договору, отримував орендну плату за належну йому земельну ділянку від ПСП "Еліта" у натуральній та грошовій формі щороку, що свідчить про двостороннє виконання даного договору з 2008 року по даний час. Суд не бере до уваги також твердження позивача про те, що використання відповідачем орендованої землі призвело до погіршення її якості, так як дані обставини не визнаються представниками ПСП "Еліта" та не підтверджені жодними доказами. При цьому відповідачем надано матеріали моніторингу та еколого - агрохімічної паспортизації сільськогосподарських угідь за 2013 рік, з яких вбачається, що стан ґрунтів, які використовує дане підприємство є задовільним. Так само суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу визнання договору оренди землі недійсним, відсутність такої істотної умови, як "умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.", так як дана умова була визнана обов'язковою після укладення спірного договору, оскільки статтю 15 Закону України "Про оренду землі" було доповнено абзацом дванадцятим згідно із Законом N 509-VI ( 509-17 ) від 16.09.2008 року. Щодо інших умов, на відсутність яких посилається позивач ( умови збереження стану об'єкта оренди; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини), то дані умови дійсно частково висвітлені у п. 5.1 договору, де вказано, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду; в п. 7.1.2 врегульовано питання дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів; п. 10.4 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за договором, якщо таке невиконання стало наслідком форс - мажорних обставин, абр подій настання яких сторони неспроможні були передбачити. Суд не бере до уваги також твердження позивача про те, що злакові культури, отримані ним від відповідача у вигляді орендної плати були надані невчасно та неналежної якості, так як дані обставини не визнаються представниками ПСП "Еліта" та не підтверджені жодними доказами. На першому аркуші спірного договору (а.с.8) дійсно містяться виправлення, які вказують на збільшення орендної плати та завірені печаткою орендаря. Дані виправлення не можуть бути розцінені як порушення істотних умов договору, які призвели до порушення прав орендодавця, так як навпаки передбачають передачі йому вдвічі більших коштів в рахунок оренди, ніж це було визначено попередньо. Суд також критично ставиться до посилання відповідача на те, що акт приймання - передачі земельної ділянки (а.с.13) оформлено з порушенням, так як у ньому не вказано реквізити відповідача, дату передачі земельної ділянки та її кадастровий номер. При цьому, даний акт було підписано сторонами 29.05.2008 року, що відображає дату передачі земельної ділянки, а відтиск печатки відповідача, наявний на акті містить код ЄДРПОУ ПСП "Еліта". Ст. 3 ЦПК України визначає, що захист права судом здійснюється виключно при встановлені судом порушення права особи яка звернулась за захистом. Аналогічну позицію містять і положення частини першої статті 15 ЦК України у якій визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем та його представником не наведено переконливо у чому саме полягає порушення права позивача та не доведено самого його порушення. Відповідно до положення частини 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. За змістом статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Подібні правовідносини досліджувалися Верховним Судом України у справах №6-78 цс13, № 6-94 цс13 із застосуванням тих самих норм матеріального права. У вказаних постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року по справі №6-78 цс13 та № 6-94 цс13 суд дійшов висновку та висловив правову позицію, яка є обов'язковою для застосування судами, що у відповідності до положень статей 15 ЦК України та 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Отже, враховуючи те, що за результатами розгляду справи факту порушення права [PERSON] не встановлено, а позивач посилається лише на формальне порушення закону, то у суду немає підстав для задоволення позову. Судові витрати по справі, в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України відшкодуванню позивачу не підлягають, так як в позовних вимогах відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed