Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі- ПАТ "КБ "Надра") в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію звернулось до суду із вказаним позовом. Зазначало, що 29 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] укладено кредитний договір "Автопакет" № 106/П/2008-840, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США для придбання автотранспортного засобу на загальну суму 14 475 доларів США 25 центів із розрахунку 14,7 % на рік строком з 29 лютого 2008 року по 27 лютого 2015 року. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій [PERSON] зобов'язалась відповідати перед банком як солідарний боржник. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року. Посилаючись на те, що взятих на себе зобовязань за кредитним договором [PERSON]не виконав, [PERSON] та [PERSON]поручились за виконання [PERSON]зобовязань за кредитним договором, просило стягнути зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку 3250 доларів США39 центів та 45043 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором, зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку 3250 доларів США39 центів та 45043 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у відсутність представника позивача. Крім того, представник позивача надав пояснення про те, що остання оплата заборгованості була здійснена 09 жовтня 2014 року в сумі 53 долара США, та про те, що штраф по кредитному договору розраховується як 10% від суми кредиту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявлялись, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних заяв до суду не подавали. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно він порушив умови кредитного договору, через коливання вартості валюти, не завжди вносив мінімальний платіж у визначеному договором розмірі, однак розмір заборгованості не визнав. Також пояснив, що поручителі є його дружина та син, які в судове засідання наміру з`являтись не мають. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подав до суду письмові заперечення, відповідно до яких, на думку [PERSON], банк не набув права вимоги до поручителів, оскільки не направив поручителям письмової вимоги; солідарна відповідальність поручителів [PERSON] та [PERSON] виключається, оскільки вони є поручителями за самостійними договорами поруки; розрахунок заборгованості, наданий банком, підписаний особою, повноваження якої не підтверджено; позивачем не вказано за яке саме порушення банком застосовано штраф до позичальника, крім того штраф і пеня застосовано за одне й те ж порушення, що є подвійною відповідальністю; оскільки тимчасова адміністрація в банку введена 06 лютого 2015 року, відсутні підстави визначати гривневий еквівалент заборгованості на іншу дату; договір не містить попередження позичальника про те, що валютні ризики несе саме він; банк пропустив шестимісячний термін звернення до поручителя, оскільки зобовязання за договором позичальник перестав виконувати 22 травня 2014 року, а до суду банк звернувся 29 квітня 2015 року. Крім того, у запереченні міститься вимога про застосування трирічного строку позовної давності з 25 квітня 2012 року першого виникнення заборгованості по тілу кредиту. Інших заяв, клопотань від позивача та його представника до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення [PERSON], його представника, вивчивши надані докази, дійшов наступних висновків. Установлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", [PERSON] та [PERSON] укладено договір "Автопакет" № 106/П/2008-840, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США для придбання автотранспортного засобу на загальну суму 14475,25 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 14,7 % на рік, комісії за розрахунки за договором -2 % (одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів), строком з 29 лютого 2008 року по 27 лютого 2015 року, а [PERSON] зобовязався повернути фактично одержану суму кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, інші обовязкові платежі, передбачені цим договором та штрафні санкції. Крім того, за умовами вказаного договору [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за цим договором. Також для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором «Автопакет» від 29 лютого 2008 року, 29 лютого 2008 року між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість (а.с. 8-10). Останній платіж [PERSON] за цим договором здійснив 09 жовтня 2014 року в сумі 53 долари США. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом умов кредитного договору "Автопакет" № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року, викладених в п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3 позичальник зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Розмір мінімального платежу 277,57 доларів США. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно з п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог пп. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок. За змістом п. 1.1 вказаного договору такою сумою є 14475,25 доларів США. За змістом п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.8 договору «Автопакет» поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з вказаного договору, з позичальником як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із вказаного Договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Повідомлення, що направляється Банком Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю. Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.1 договору поруки від 29 лютого 2008 року поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору№ 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року, у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із вказаного Договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). За таких обставин, оскільки [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, поручителі поручились за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, за умовами договорів позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, суд вважає позов банку обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, з інформації, отриманої з сайту банку, вбачається, що 26 жовтня 1993 року НБУ видало ВАТ КБ «Надра» ліцензію №21 на право здійснювати банківські операції, визначені п. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а з 04 листопада 2005 року - додаток до дозволу, згідно якого банк отримав право здійснювати операції з валютними цінностями. Оскільки сума кредиту у договорі «Автопакет» визначена у доларах США без зазначення еквіваленту, позивач має право на стягнення боргу по кредиту та процентам відповідно у іноземній валюті без зазначення еквівалента (правова позиція у постанові ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі №6-145цс14). Разом із тим, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватись лише у національній валюті України. Таким чином, на думку суду, зі [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь ПАТ "КБ "Надра" 3250,39 доларів США, з яких 2852,81 долари США непогашеного кредиту та 397,58 доларів США несплачених процентів, та 45043 грн. 19 коп., з яких 11096,73 грн. пені та 33946,46 грн. штрафу, в рахунок боргу за кредитним договором та зі [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь ПАТ "КБ "Надра" 3250,39 доларів США, з яких 2852,81 долари США непогашеного кредиту та 397,58 доларів США несплачених процентів, та 45043 грн. 19 коп., з яких 11096,73 грн. пені та 33946,46 грн. штрафу, в рахунок боргу за кредитним договором, що не суперечить вимогами ст. 11 ЦПК України. Доводи представника [PERSON] про те, що кредитор не набув права вимоги до поручителів, оскільки відповідно до п.п. 3.2.5, 3.2.8 договору «Автопакет» (аналогічні за змістом п.п. 2.1, 2.4 договору поруки від 29 лютого 2008 року) банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із вказаного Договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині), при цьому повідомлення, що направляється Банком Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю, суд не приймає до уваги, оскільки відсутність такого письмового повідомлення поручителя не може бути перешкодою для кредитора у доступі до правосуддя. Крім того, звернувшись до суду із вказаним позовом, банк фактично реалізував положення договорів щодо обовязкового направлення банком поручителю повідомлення у письмовій формі з вимогою виконати зобовязання із зазначенням розміру невиконаних позичальником зобовязань, а також розрахунку суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити. Заяву представника [PERSON] про застосування строків позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 7.2 договору «Автопакет» сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років, відповідно до п. 1.5 договору поруки поручитель підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору, а відтак суд не може погодитись і розрахунком заборгованості, наданим [PERSON] Доводи представника [PERSON] про те, що солідарна відповідальність поручителів виключається суд не приймає до уваги, оскільки у справі, що розглядається, виконання зобовязання позичальника забезпечується фактично двома договорами поруки, отже, положення ч. 3 ст. 554 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягають, водночас у такому випадку кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники саме з такими вимогами і звернулось до суду ПАТ «КБ «Надра». Доводи представника [PERSON] про припинення поруки суд також не приймає до уваги з таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як вбачається з постанови ВСУ від 17 вересня 2014 року по справі №6-53цс14, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). У справі, що розглядається, строк дії договорів поруки обумовлений строком дії кредитного договору (п. 1.1 договору поруки, п. 1.1.4 договору «Автопакет») до 27 лютого 2015 року. Позов ПАТ «КБ «Надра» надійшов до суду поштою згідно штампу на конверті на пошту зданий 07 травня 2015 року. За змістом п.п. 2.2.1, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 договору «Автопакет» позичальник вносить черговий мінімальний платіж 277,57 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо протягом дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімальний платіж та/чи інші платежі, то банк приймає виконання позичальником зобовязань по договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитною лінією; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитною лінією; відсотки за користування кредитом; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредитної лінії; сума кредиту. З метою виконання умов, передбачених п. 2.2.4 цього договору, банк при наявності несвоєчасного та/чи не в повному обємі виконання позичальником своїх зобовязань щодо сплати мінімально необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти, згідно черговості, передбаченої п. 2.2.4 цього договору, або іншої черговості, встановленої на розсуд банку. Таким чином правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань. Доводи представника [PERSON] про те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, жодним чином не може засвідчувати розмір такої кредитної заборгованості з огляду на положення Інструкції про касові операції в банках України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 квітня 2012 року №6-20цс12, суд оцінює критично, оскільки, сам [PERSON] у судовому засіданні визнав, що він порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку із чим утворилась заборгованість, а відтак, на думку суду, доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором підлягає оцінці поряд з іншими доказами за правилами ст. 212 ЦПК України. Доводи представника [PERSON] про те, що п.п. 4.3.3 та 4.3.4 договору «Автопакет» у розумінні п. 5.3 не передбачають застосування відповідальності до позичальника у вигляді штрафу 10% за несвоєчасну сплату мінімального необхідного платежу та відсотків, при цьому позивач не зазначив, яку умову договору порушив позичальник, а, отже, штраф нараховано банком за те ж порушення, що і пеню, а саме - порушення строків повернення кредиту, тому має місце подвійне стягнення неустойки, суд не може прийняти з огляду на наступне. Відповідно до п. 5.2 договору «Автопакет» від 29 лютого 2008 року у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1 (забезпечити банк всіма необхідними документами для здійснення дій, визначених у п. 2.1 цього договору), 4.3.2 (суворо дотримуватись положень цього договору), 4.3.7 (протягом двох робочих днів повідомляти банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобовязань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують), 4.3.9 (на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника), 4.3.10 (надавати додаткове забезпечення виконання зобовязань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим договором) цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору тобто 10% від 14475,25 доларів США (1447,53 доларів США). Відповідно до п. 5.1 договору «Автопакет» у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. Таким чином положення договору «Автопакет» передбачають сплату пені як виду цивільно-правової відповідальності у разі порушення строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту та сплату штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору «Автопакет», підстави для застосування пені і штрафу за договором «Автопакет» різні. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] визнав, що він порушував умови договору «Автопакет», суворо не дотримувався положень цього договору, не завжди вносив мінімальний платіж у розмірі, визначеному договором, що є достатньою підставою для застосування штрафу відповідно до положень договору «Автопакет». Також за змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доводи представника [PERSON] про те, що споживач не був попереджений про те, що валютні ризики несе саме він, суд оцінює критично з огляду на те, що вказані обставини свого підтвердження не знайшли, оскільки таке попередження може мати як усний, так і письмовий характер; крім того, за змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доводи представника [PERSON] про те, що при визначенні заборгованості позичальника позивач мав відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виходити з курсу долара США станом на 06 лютого 2015 року часу запровадження Тимчасової адміністрації банку, суд також не приймає до уваги, оскільки за змістом п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті, а відтак вказане положення закону поширюється на вклади в іноземній валюті, а не на кредити в іноземній валюті. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із такого. Стаття 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат, не передбачає солідарного стягнення з відповідачів судового збору, а відтак розмір судового збору, який слід стягнути з кожного з відповідачів в дохід держави (оскільки при зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував з посиланням на п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній на звернення до суду з позовом), необхідно визначити у розмірі 404 грн. 23 коп. (ціна позову 121269,33/3Х0,01) відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову.

Outcome: approved