Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказувала, що 06 жовтня 2016 року помер її чоловік [PERSON], який за час життя оформлював земельну ділянку, площею 1 га., кадастровий номер 2323686600:01:004:0002, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. У період з 2014 року і по час смерті [PERSON] хворів на невиліковну хворобу і практично безперервно до смерті перебував у різних лікарських установах. Після смерті чоловіка вона звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та надала всі наявні документи, які віднайшла у речах померлого. Право власності на вищевказану земельну ділянку за [PERSON] підтверджуються наказом Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23 листопада 2014 року № ЗП/2323686600:01:004/00000053. В установлений законом строк вона звернулась до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Була відкрита спадкова справа № 110/2016. 16 травня 2017 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської нотаріальної контори Запорізької області винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Мотивуючі відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначила, що нею не були подані правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Вона є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. Вона не має інших правовстановлюючих документів на земельну ділянку померлого [PERSON], крім наданих нотаріусу. Інших спадкоємців першої черги спадкування немає. В позові [PERSON] просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 06 жовтня 2016 року. У відзиві\~на позов Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області зазначило, що, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок приватизації земельної ділянки визначений ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту (землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, ї двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, [PERSON] почав процес приватизації земельної ділянки, а саме: отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 08 лютого 2012 року № 41 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства", розробив проект щодо відведення; розробив та погодив проект щодо відведення земельних ділянок ПП "Земляки, [PERSON] від 08 лютого 2013 року; Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області постановило наказ від 23 січня 2014 року № ЗП/2323686600:01:004/00000053 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність". Відповідно до пп. 1 п. 3 зазначеного наказу [PERSON] повинен був встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та здійснити державну реєстрацію права приватної власності у Державному реєстрі речових прав. Проте технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі ст. 55 ЗУ "Про землеустрій" розроблена не була, та право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Таким чином, [PERSON] не набув права власності на вказану в позові земельну ділянку. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст. 1225 ЦК України). Таким чином спірна земельна ділянка не може входити до складу спадщини, оскільки у [PERSON] було відсутнє право власності на неї. З набранням чинності з 01 січня 2013 року ЗУ "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету України від 17 жовтня 2012 року № 1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З приписів вище зазначених нормативних правових актів вбачається розмежування поняття Державна реєстрація земельної ділянки та поняття Державна реєстрація права. Також на законодавчому рівні розмежовано повноваження органів на яких покладено здійснення відповідних Державних реєстрацій. На даний час, Держгеокадастр України та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Держава реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 ЗУ "Про державний земельний кадастр"). Ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані субєкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 25 Закону поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно - територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Повідомлення про зареєстровані (припинені) речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в тому числі і за рішенням суду надходить з органів реєстру прав і після чого відомості вносяться у Поземельну книгу. П. 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 передбачено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до п. 113 цього Порядку. В пункті 113 Порядку зазначено, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електронній та паперовій формі. Отже, після реєстрації права на землю органами реєстру прав, державний кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну інформацію про реєстрацію права, відповідно до чого і внесе відомості до Поземельної книги. Іншого порядку державної реєстрації прав, чи скасування державної реєстрації такого права законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно - правовими актами, не встановлено. Відповідно до п. 113 Порядку № 1051 Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Отже, для того, щоб кадастровий реєстратор у порядку, передбаченому вищевказаним Порядком, міг отримати відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та внести відомості до Поземельної книги, необхідна наявність зазначених відомостей у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На підставі вищевказаного Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області просило відмовити в задоволенні позову [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав. викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що з 10 січня 1976 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Розпорядженням голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 08 лютого 2012 року № 41 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства" [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1 га., в контурі поля № 16 на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 23 січня 2014 року № ЗП/2323686600:01:004/00000053 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], та передано йому у власність земельну ділянку, площею 1 га., кадастровий номер 2323686600:01:004:0002, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. 06 жовтня 2016 року [PERSON] помер. Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської нотаріальної контори Запорізької області, від 16 травня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 1 га., кадастровий номер 2323686600:01:004:0002, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок приватизації земельної ділянки визначений ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту (землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, ї двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до статті 2 ЗУ "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Ч. 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані субєкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно. П. 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 передбачено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до п. 113 цього Порядку. В пункті 113 Порядку зазначено, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електронній та паперовій формі. Отже, після реєстрації права на землю органами реєстру прав, державний кадастровий реєстратор отримує в порядку інформаційного обміну інформацію про реєстрацію права, відповідно до чого і вносе відомості до Поземельної книги. Іншого порядку державної реєстрації прав, чи скасування державної реєстрації такого права законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно - правовими актами, не встановлено. Відповідно до п. 113 Порядку № 1051 Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Отже, для того, щоб кадастровий реєстратор у порядку, передбаченому вищевказаним Порядком, міг отримати відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та внести відомості до Поземельної книги, необхідна наявність зазначених відомостей у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Після видачі наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області від 23 січня 2014 року № ЗП/2323686600:01:004/00000053 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", запис у земельно-кадастрову книгу про передачу земельної ділянки [PERSON] а також відомості до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не вносилися. Право власності на землю виникає з моменту державної реєстрації цього права, однак, як установив суд, воно зареєстроване за спадкодавцем в установленому порядку не було. За таких обставин, суд першої дійшов висновку про те, що посилання позивача на те, що спірна земельні ділянка належала її чоловіку на підставі наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області від 23 січня 2014 року № ЗП/2323686600:01:004/00000053 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", а відтак увійшла до складу спадкового майна, а тому вона має право на спадкування її за законом, що є підставою для визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування, є безпідставними.

Outcome: dismissed