Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову покликається на те, що 11.08.2014 року ним було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 450 грн. для бронювання туру до Туреччини. Розпискою від 28.08.2014 року [PERSON] зобов'язувався повернути отримані кошти у двотижневий термін з огляду на анулювання вищезгаданого туру до Туреччини. При цьому, [PERSON] було зазначено, що у разі неповернення ним коштів він згоден на перерахування штрафної пені у розмірі 10% від суми 17 450 грн. за кожен прострочений день, починаючи з 11.09.2014 року. Поряд з цим, 18.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова було винесено вирок по справі № 461/4534/14-к, яким встановлено, що [PERSON] у період з 09.08.2014 року по 11.08.2014 року, маючи умисел на заволодіння коштами [PERSON], шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом надання туристичних послуг з організації туристичної подорожі у Туреччину (м. Анталія), заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов'язання, отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 450 грн., заволодівши ними без мети подальшого повернення, чим спричинив [PERSON] матеріальну шкоду. Як наслідок [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190; ч. 2 ст. 190 КК України. З огляду на те, що у межах кримінального провадження [PERSON] цивільного позову подано не було, вважає, що наявні правові підстави для задоволення його позову про повернення матеріальних збитків у розмірі 193 349,82 грн., з яких 17 450, 00 грн. - основний борг; 1 256,40 грн. - інфляційні втрати; 143, 42 грн. - 3 % річних; 174 500,00 грн. - пеня. 10.03.2015 року позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просить стягнути із [PERSON] 35 849,82 грн., з яких 17 450,00 грн. - основний борг; 1 256,40 грн. - інфляційні втрати; 143,42 грн. - 3 % річних; 17 000,00 грн. - моральна шкода. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд позов задоволити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. З наданих суду документів вбачається, що 11.08.2014 року [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 450 грн. для бронювання туру до Туреччини. З огляду на анулювання вищезгаданого туру, [PERSON] розпискою від 28.08.2014 року взяв не себе обов'язок повернути отриману грошову суму у двотижневий термін. 18.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова було винесено вирок по справі № 461/4534/14-к, яким встановлено, що [PERSON] в період з 09.08.2014 року по 11.08.2014 року, маючи умисел на заволодіння коштами [PERSON], шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом надання туристичних послуг з організації туристичної подорожі у Туреччину (м. Анталія), заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов'язання, отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 450 грн., чим спричинив [PERSON] матеріальну шкоду. Як наслідок [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190; ч. 2 ст. 190 КК України. У процесі судового розгляду було встановлено, що станом на день розгляду справи належні позивачу кошти не були повернуті, цивільний позов у межах кримінального провадження № 461/4534/14-к [PERSON] не подавався. Згідно з ч.1. ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" від 31.03.1989 року № 3 визначено, що при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз'ясненням, даним у п.3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. У вироку Галицького районного суду м. Львова по справі № 461/4534/14-к від 18.12.2014 року встановлено, що [PERSON] заволодів грошовими коштами [PERSON] у розмірі 17 450,00 грн., що додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 28.08.2014 року. Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищенаведене, позивачем було правомірно нараховано суми інфляційних втрат у розмірі 1 256,40 грн. та 3 % річних у розмірі 143,42 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. З ч. 1-4 ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Абзацом 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Встановлено, що позивачу діями відповідача, які полягали у вчиненні шахрайства, завдано моральних страждань, які позначили негативні зміни у його житті: думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи. На підставі ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, факт порушення права власності [PERSON] внаслідок вчиненого [PERSON] злочину свідчить про наявність правових підстав для задоволення також вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищенаведеним, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 358,50 грн.

Outcome: approved