Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] у період з 1983 року по 2006 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах: учня прохідника підземного, прохідника 4 розряду на ділянці ПР-1, прохідника 5 розряду з повним робочим днем. Робота в шахті під землею є джерелом підвищеної небезпеки. Це робота з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику і небезпеки для здоров'я, яка пов'язана з шкідливими, важкими і небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Робота на шахті пов'язана з важкою фізичною працею в несприятливих умовах, з постійним тісним контактом з пилом і шкідливими факторами. Робота в шахті пов'язана з важкою фізичною працею в несприятливих метеорологічних умовах, з постійним, тісним контактом з пилом і токсичними газами. Саме ця професія і стала основною і відповідальною за розвиток у нього професійного захворювання, а саме: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія. Причини професійного захворювання - фізичне перенапруження. Захворювання первинне. Професійне захворювання виникло з причин недосконалості технічних процесів, відсутності СІЗ хребта на підприємстві. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням був складений акт розслідування професійного захворювання від 12 квітня 2006 року, відповідно до якого комісія з розслідування професійного захворювання відповідними службами вугільного підприємства прийшла до висновку про отримання позивачем професійного захворювання. При первинному проходженні медичного огляду в Обласній Медико-соціальної експертної комісії 16 травня 2006 року [PERSON] була встановлена 3 група інвалідності, та 40 % стійкої втрати професійної працездатності із подальшим переоглядом та необхідністю у додаткових видах допомоги. 19 квітня 2006 року [PERSON] був звільнений з займаної посади за станом здоров'я. Позивачу рекомендовано лікування, та протипоказана праця пов'язана з підземними роботами. Внаслідок зазначених пошкоджень здоров'я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання професійного захворювання позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 40 %, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 70 000,00 гривень. 02 квітня 2014 року в судовому засіданні представником відповідача надано заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити в їх задоволенні. Вимоги заперечення обґрунтовані тим, що [PERSON] йдучи працювати шахтарем знав про шкідливі умови праці, але все рівно працював шахтарем за власним бажанням. Шахтарям надається додаткова відпустка для відновлення здоров'я, після втрати здоров'я шахтарі отримують страхові виплати, для відновлення здоров'я, тобто моральної шкоди завдано не було, а працював він в важких умовах добровільно. Наявність факту моральної шкоди, яка, як певний психічний стан особи, згідно ст.ст. 59, 145 ЦПК України, пп. «д» п. 1.1 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.1995 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.1996 року за № 136/1161, може бути встановлена лише за висновком МСЕК. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги своєї позовної заяви підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні. Представник відповідача Фумжи О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви [PERSON] Надав суду пояснення, викладені в запереченні на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з 1983 року по 2006 рік перебував у трудових відносинах з Державним підприємством "Донецька вугільна енергетична компанія" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта Південнодонбаська № 3 ім. Н.С. Сургая", працюючи за спеціальностями: учня прохідника підземного, прохідника 4 розряду на ділянці ПР-1, прохідника 5 розряду з повним робочим днем. Ця професія стала причиною розвитку у позивача професійного захворювання, а саме хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія. [PERSON] встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності із подальшим переоглядом та необхідністю у додаткових видах допомоги. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як встановлено в судовому засіданні з боку позивача порушень вищезазначених вимог допущено не було. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 1-32 рп/2008 встановлено, що застраховані громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання мають право на відшкодовування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Свою моральну шкоду позивач оцінив у 70 000 грн. Згідно пп. 1 п. 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Згідно п.9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я. Згідно п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди Державним підприємством "Донецька вугільна енергетична компанія" відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська № 3 імені М.С.Сургая" у розмірі 70 000 грн., суд не вважає обґрунтованими. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 13 000,00 грн. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст..88 ЦПК України, відповідно до якої якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. На підставі ст. 16 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 14 ЗУ «Про охорону праці», Рішення Конституційного Суду України 08 жовтня 2008 року № 1-32 рп/2008, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених Постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472,

Outcome: partial