Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON](далі - Відповідач)треті особи:орган опіки та піклування (Попільнянська селищна рада Житомирської області) про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування кого вказує, що 28 травня 2015 року він перебував у шлюбі з Відповідачем. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області шлюб був розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, [PERSON] хоч і залишилась фактично проживати в квартирі [ADDRESS] однак, періодично покидає місце проживання, повністю ігнорує покладені на неї законом обов'язки, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, поводить себе агресивно. [PERSON] не спілкується з дітьми, тобто не дбає про їхнє нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не бере педагогічної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Що свідчить про те, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. На підставі вищевикладеного, Позивач просить, позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позбавити Відповідача батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що піклується про дітей, готує їм їсти, пере одяг, ходить з ними в магазин та спілкується і грається біля будинку. Отримує пенсію по інвалідності. Бажає проживати з дітьми та піклуватися про них, тому просить не позбавляти її батьківських прав. Відповідно до положень частини четвертої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Представник третьої особи органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області в судовому засіданні зазначила, що існують підстави для позбавлення батьківських прав. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та третьої особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статті 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частини третьої статті 10, частини другої статті 59, частини першої, частини четвертої статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач по справі ні в своєму поясненні ні в позовній заяві, та документах, які долучено до справи, належним чином не довів, що Відповідача доцільно позбавляти батьківських прав. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 2015 року, шлюб зареєстрований 13 листопада 2004 року Верб'язькою сільською радою Воловецького району Закарпатської області, актовий запис № 13, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено «[PERSON]». Як вбачається з Свідоцтв про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] та серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] їх батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], 1982 року народження зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім'ї входять: колишня дружина - [PERSON], [INFO]; син -[PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO] та мати - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 26 січня 2016 року № 276. Квартира за адресою [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1994 року та копією довідки Попільнянської селищної ради від 2015 року № 3657. Як вбачається з характеристик опікунської ради Попільнянської селищної ради від 04 грудня 2015 року та Попільнянської гімназії №1, [PERSON] відвідує Попільнянський ДНЗ «Сонечко» з 2012 року. За час відвідування дитячого садка дівчинкою переважно опікується тато [PERSON] та бабуся [PERSON]. Під час спілкування [PERSON] багато розповідає про бабусю, тата і братика, практично не згадує про маму. Останнім часом мама дівчинки не приймає участі у вихованні. Вона не забирає [PERSON] з дитячого садка, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям дочки у дитячому колективі. [PERSON] навчається в 3-Б класі. В даний час проживає з батьком, бабусею та сестрою. Бабуся стежить за зовнішнім виглядом дитини. На заняттях пасивний, не вміє працювати самостійно і тому потребує допомоги. Має недостатній словниковий запас, має проблеми з вимовлянням звуків, тому при письмі допускає велику кількість помилок. У учня несформовані функції уваги та пам'яті. Мама рідко відвідує школу. Вихованням та навчанням дитини займається бабуся і батько. [PERSON], проживає за місцем реєстрації [ADDRESS]. Не працює, розлучена та має двох дітей. Зі слів сусідів та депутата селищної ради округу № 17, де вона проживає, [PERSON] характеризується не врівноваженою особою, що не контролює свої дії, особливо в стані алкогольного сп'яніння. Не одноразово лікувалась і лікується на даний час в Житомирській неврологічній лікарні. Наведене стверджується довідкою - характеристикою виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 12 січня 2016 року № 89 та листом депутата округу № 17. Згідно листа Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 14 січня 2016 року № 210, [PERSON], 1983 року народження, жителька [ADDRESS], до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку не притягувалась та не перебуває на обліку в Попільнянському ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області. Відповідно до довідки Попільнянської ЦРЛ від 04 листопада 2016 року, [PERSON], 1983 року народження, перебуває в психіатричному кабінеті Попільнянської районної поліклініки. В судовому засіданні оглянуто медичну карту стаціонарного хворого № 3787 [PERSON], [INFO], з матеріалів якої вбачається, що [PERSON], неодноразову проходила курс лікування в Житомирській обласній лікарні № 1, Територіальному медичному об'єднанні «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві та в обласній психіатричній лікарні м. Берегово з діагнозом шизоафективний розлад, маніакальний тип. Відповідно до копії довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією від 07 квітня 2017 року, [PERSON], є інвалідом другої групи, причина інвалідності загальне захворювання. Як вбачається з Акту обстеження житлово - побутових умов проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 05 січня 2016 року, за місцем проживання: [ADDRESS], житлові умови малолітніх дітей не порушені, створені всі належні умови проживання, навчання та всебічного розвитку дітей. Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя і розцінюється як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. (Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016, №760/18209/15-ц та від 14.09.2016, №216/2914/14-ц). Обставин, які є беззаперечними підставами та свідчили б про винну поведінку Відповідача щодо ухилення її від виховання доньки, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками, та є підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав судом не встановлено. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 липня 2007 року за №3 визначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Відповідно до довідки Попільнянської ЦРЛ від 04 листопада 2016 року, [PERSON], 1983 року народження, протягом останніх 5 - ти років на обліку в наркологічному кабінеті Попільнянської районної поліклініки не перебувала і в даний час не перебуває. Враховуючи матеріали справи, суд вбачає відсутність Відповідача свідомого ухилення від виконання батьківського обов'язку щодо виховання дітей У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частини другої, четвертої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачається з частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, положеннях Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до яких, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 19 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 164 СК України, передбачено вичерпний перелік підстав позбавлення матері, батька судом батьківських прав. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Суд вважає, що позбавлення Відповідача батьківських прав щодо дітей, не принесе позитивного результату у долі дитини. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів винної поведінки Відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов'язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей. На підставі наданих документальних доказів неможливо встановити характер стосунків, що склалися між матір'ю та дітьми, та зробити висновок про те, що Відповідач дійсно взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків. Згідно із статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п'ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішеннями виконавчого комітету Попільнянської селищної ради від 20 січня 2016 року № 2 та від 25 січня 2018 року № 7, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Суд не погоджується з висновками органу опіки та піклування, оскільки вони є не обґрунтованими і поверховими, не підкріплені належними доказами, ґрунтується лише на підставі документів, наданих Позивачем. Також з засідання виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 1 від 20 січня 2016 року на якому вирішувалось питання про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], вбачається, що за результатами голосування «за» -5, «проти» - 3. Суд додатково звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, але аналіз доказів у їх сукупності свідчить про наявність у Відповідача материнського ставлення до дітей, бажання виконувати свої батьківські обов'язки, що на думку суду узгоджується з інтересами дітей. Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). Положенням пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд вважає, що відсутні встановлені законом підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав. Таким чином, у задоволенні позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: dismissed