Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], про визнання квартири за адресою: [ADDRESS], спільним майном подружжя; визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири з подальшою реєстрацією його права власності в органі державної реєстрації; визначення порядку користування спільною частковою власністю у вигляді вказаної квартири, виділення йому у користування кімнат, житловою площею 11,9 кв. м та 9,8 кв. м, а відповідачці кімнат, житловою площею 16,6 кв. м та 11,7 кв. м, та залишенням інших приміщень у спільному користуванні, та стягнути із відповідачки на його користь судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 15 листопада 1996 року сторони зареєстрували шлюб. У них є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. 11 червня 2002 року вони з дружиною на їхні спільні подружні кошти придбали зазначену квартиру за договором купівлі-продажу. На цей час вартість квартири складає 128640 грн. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири право власності було зареєстроване в ОКП "Дніпродзержинське БТІ" на відповідачку. Не зважаючи на те, що право власності на зазначену квартиру зареєстроване тільки на його дружину, це майно є спільним подружнім, оскільки придбане на спільні подружні кошти під час шлюбу. Вважає, що їхні з дружиною частки в придбаній ними квартирі є рівними, тобто кожен з них має право на 1/2 частину квартири, вартість якої складає 64320 грн. Після придбання квартири їхня сім'я, дружина, він та дочка вселилися та були зареєстровані в спірній квартирі, на яку відкритий особистий рахунок. Квартира є його єдиним місцем проживання. Ця квартира чотирьохкімнатна, кімнати окремі, її загальна площа 80,4 кв. м, житлова площа 50,0 кв. м. Житлова площа кімнат наступна: 16,6 кв. м, 9,8 кв. м, 11,9 кв. м, 11,7 кв. м, на кожного з співвласників припадає по 25,0 кв. м житлової площі. На цей час між ним та відповідачкою склалися напружені стосунки, які спонукають його до вирішення питання про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири та про визначення порядку користування нею. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить: визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], в розмірі 2/3 частини на суму 138180,66 грн. та за [PERSON] в розмірі 1/3 частини на суму 69090 грн., виділивши їй квартиру в натурі, стягнувши з неї на користь відповідача за зустрічним позовом належну йому частку в розмірі 69090 грн. Просила також визнати за нею право власності на автомобіль "ВАЗ 211040", реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, на гараж [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі "Енергетик - 2" в місті Дніпродзержинську в такому ж співвідношенні - 2/3 частини та 1/3 частини. Розділити спільне сумісне майно - автомобіль "ВАЗ 211040", шляхом виділу його в натурі відповідачу, стягнувши з нього на її користь 30773,44 грн.; та гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі "Енергетик - 2" в місті Дніпродзержинську, шляхом виділу його в натурі відповідачу та стягнувши з нього на її користь 11810 грн.; також стягнути із відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що із [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 15 листопада 1996 року по 06 жовтня 2011 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу нею та відповідачем по справі за спільні кошти було придбано зазначені квартиру, автомобіль, гараж. Це майно, окрім квартири, оформлено на ім'я відповідача, воно було придбано у шлюбі за спільні кошти та є спільним майном подружжя на праві спільної сумісної власності. Відповідно до рішення суду, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки, але до теперішнього часу вона їх не отримує, а відповідач обмежується періодичною матеріальною допомогою у незначних розмірах, а утримання дочки потребує значних витрат, що є істотним й при поділі майна, тому вона просить врахувати інтереси неповнолітньої дочки, яка знаходиться на її утриманні та вихованні, шляхом відступлення від рівності часток у спільній сумісній власності, збільшивши її частку до розміру 2/3 частин. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року позов [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільного подружнього майна, визначення порядку користування спільним майном задоволено частково. Визнано квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину цієї квартири. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 571 гривню 87 копійок, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості спірного автомобіля в сумі 314 гривень 24 копійки. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, придбаного за сумісні кошти під час шлюбу та виділ його в натурі задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, автомобіля ВАЗ 211040 реєстраційний номер, [NUMBER], 2010 року випуску. Поділено спільне майно подружжя наступним чином: - виділено [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2010 року випуску; - стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля [NUMBER], 2010 року випуску в сумі 24080,08 грн. Визнано за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на 1/2 частину спільного майна - гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Енергетик 2» в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, площею 24,08 кв. м. Поділено спільне майно подружжя - гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Енергетик 2» в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, площею 24,08 м.кв., наступним чином: - виділено [PERSON] гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Енергетик 2» в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, площею 24,08 кв. м.; - стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини гаражу в сумі 8857,5 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1356,73 грн., витрати на проведення експертизи по визначенню вартості спірного гаражу в сумі 440,64 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду змінити в частині, та визнати за сторонами право власності на квартиру у рівних частках, а також визначити між мешканцями порядок користування квартирою, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав. Суд першої інстанції виходив із того, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1996 року до 06 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис № 785, та визнано сторонами в судовому засіданні. Від спільного життя у сторін 21 березня 1998 року народилася дочка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 274. [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] [PERSON] хворіє та потребує додаткових витрат на своє утримання. Їй встановлений діагноз: неврит малоберцового нерву, хронічний декомпенсирований тонзиліт, дифузний зоб 1 ст., S образний сколіоз 2 ст., та вона потребує постійного нагляду лікаря та лікування, лікування в умовах санаторію, що спеціалізується на ураженні опорно-рухової системи, рекомендовано ДДТ на ліву поперекову область № 10, ЛФК, масаж, меблі по зросту, санаторно-курортне лікування, обстеження щитовидної залози та гормонів, басейн. Все це потребує додаткових витрат. Відповідач за первісним позовом [PERSON] займається утриманням та лікуванням спільної дитини. Вона возила доньку в санаторій, придбала для дитини для лікування Профілактор Євменова, вартістю, з доставкою та установкою - 2140 грн. З січня 2014 року відповідач з дитиною взагалі проживають за іншою адресою. Данні обставини підтверджуються: довідкою, направленням, виданими 6-ю міською лікарнею (т. 3 а.с. 15, 16), копією аркуша з медичної картки [PERSON] (т. 3 а.с. 17), товарним чеком № 28 від 02 червня 2012 року, лікувально-оздоровчою програмою (т. 3 а.с. 18-20), довідкою ЛКК ЦПМСД № 3 від 12 червня 2012 року (т. 3 а.с. 24) та визнано сторонами в судовому засіданні. З позивача за первісним позовом із 09 серпня 2011 року стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь відповідача за первісним позовом до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа по справі 2-1548/2011. Заборгованості по аліментах немає. З кінця 2013 року позивач за первісним позовом почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. Дані обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Під час сумісного проживання в період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано на відповідача за первісним позовом - [PERSON] Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 11 червня 2002 року, посвідченим нотаріально, технічним паспортом на квартиру. Також судом встановлено, що під час сумісного проживання між сторонами склався порядок користування спірною квартирою, а саме: позивач за первісним позовом проживав в кімнаті площею 11,9 кв. м, відповідач за первісним позовом - в кімнаті площею 9,8 кв. м, дочка сторін - в кімнаті площею 11,7 кв. м., в кімнаті 16,6 кв. м не проживав ніхто - це зала. Данні обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Крім того, в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та гараж № [NUMBER] в ГБК «Енергетик - 2» в місті Дніпродзержинську, площею 24,08 кв. м., що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 березня 2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22484212 від 15 квітня 2009 року, технічним паспортом на гараж № [NUMBER] договором купівлі-продажу № 138 від 29 червня 2010 року. Зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і підлягає поділу між останніми. Будь яких договорів щодо розподілу спільного майна між сторонами укладено не було. Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя, а саме квартири, взявши до уваги, що спільна дочка сторін проживає із відповідачкою за первісним позовом та знаходиться на її утриманні, потребує додаткових витрат на лікування, позивач за первісним позовом не приймає участі в вихованні та розвитку дитини, платить аліменти за рішенням суду, розмір яких недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування дитини, як було встановлено в судовому засіданні, почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини лише після подання відповідачем зустрічного позову про розподіл майна подружжя, що розцінюється судом як спроба уникнути відступу від засади рівності часток подружжя у праві власності на майно, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, що має істотне значення, а тому суд прийшов до висновку про необхідність відступу від засади рівності часток подружжя при розподілі квартири. А саме, визнав за [PERSON] право власності на 2/3 частини спірної квартири, а за [PERSON] і на 1/3 частину спірної квартири. Вимоги позивача за первісним позовом в частині визначення порядку користування квартирою суд не задовольнив, оскільки запропонований позивачем порядок користування не співпадає з ідеальним розміром виділених сторонам часток у праві власності на цю квартиру, та суперечить порядку користування квартирою, який склався між сторонами під час їх спільного проживання. Визначення нового, запропонованого позивачем за первісним позовом, порядку користування квартирою, з виділенням позивачу у користування кімнат, житловою площею 11,9 кв. м та 9,8 кв. м, а відповідачу кімнат, житловою площею 16,6 кв. м та 11,7 кв. м, із залишенням у спільному користуванні інших приміщень порушить права відповідача та спільної дитини сторін, передбачені законодавством України. Вимоги позивача за зустрічним позовом в частині виділу їй спірної квартири в натурі зі стягненням з неї на користь відповідача за зустрічним позовом вартості частки останнього в праві спільної власності на спірну квартиру суд не задовольнив, оскільки частка відповідача в праві спільної часткової власності на квартиру не є незначною, і таке припинення права власності завдасть істотної шкоди інтересам останнього. Позивач за зустрічним позовом не здійснив попереднього внесення вартості частки майна на депозитний рахунок суду, як того вимагає ч. 2 ст. 365 ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач за зустрічним позовом іншого житла не має, що також унеможливлює припинення права власності його на частку у спільному майні у вигляді спірної квартири. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності на 2/3 частини автомобіля та гаражу, а за відповідачем за зустрічним позовом у розмірі 1/3 частини вказаного майна, суд вважав за необхідне ці позовні вимоги задовольнити частково, визнавши за кожною із сторін по справі право власності на 1/2 частину цього майна. Вирішуючи питання про задоволення зустрічного позову в частині розділу спільного майна подружжя шляхом виділу в натурі відповідачеві за зустрічним позовом автомобіля і гаражу, та стягнення з відповідача вартості 2/3 частини зазначеного майна, суд вважав за необхідне частково задовольнити ці позовні вимоги, оскільки між сторонами склався порядок користування майном, позивач за первісним позовом має посвідчення водія і користується спірним автомобілем та гаражем, відповідач не має посвідчення водія та відповідно не користується даним майном, через що суд прийшов до висновку про необхідність виділу в натурі цього майна відповідачеві за зустрічним позовом. Що стосується зобов'язання відповідача сплатити вартість належної позивачеві частки, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки даного майна. Суд вважав необхідним стягнути із відповідача за первісним позовом сплачений позивачем судовий збір та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості автомобіля, пропорційно до задоволених позовних вимог, а також стягнути із відповідача за зустрічним позовом сплачений позивачем судовий збір та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості спірного гаражу, пропорційно до задоволених позовних вимог. Вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки квартири не задоволені, оскільки у відповідності до ст. 79 ЦПК України не є судовими витратами по справі. Вимоги сторін за первісним та зустрічним позовами про стягнення витрат на правову допомогу, також не задоволені, остільки ними не надано суду калькуляцій, що підтверджують порядок нарахування та розрахунок вартості отриманої ними правової допомоги. До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 1, 2 ст. 60, ст. 69, ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 1, 2 ст. 364, ст.ст. 365, 370 ЦК України, роз'яснення п. 23,30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Але із висновками суду щодо підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя та визнання за ними права власності на квартиру у співвідношенні 2/3 частини та 1/3 частина, погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права та не врахуванням обставин у справі. Підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя суд вважав те, що спільна дочка сторін проживає із відповідачкою за первісним позовом та знаходиться на її утриманні, потребує додаткових витрат на лікування, позивач за первісним позовом не приймає участі в вихованні та розвитку дитини, платить аліменти за рішенням суду, розмір яких недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування дитини, як було встановлено в судовому засіданні, почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини лише після подання відповідачем зустрічного позову про розподіл майна подружжя, що суд розцінив як спробу уникнути відступу від засади рівності часток подружжя у праві власності на майно, а тому із урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, що має істотне значення, суд прийшов до висновку про необхідність відступу від засади рівності часток подружжя при розподілі квартири. Згідно роз'яснення абзацу 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Але суд не врахував встановлені обставини, а саме що [PERSON] сплачує аліменти на доньку у розмірі ? частини від усіх видів заробітку на підставі виконавчого листа, виданого 01.11.2011 року (т.1 а.с.83-85, т.3 а.с.2,34,66,73-74,201). Розмір аліментів у грошовому виразі в окремі періоди перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Отже ці докази спростовують доводи [PERSON], що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки. Та обставина, що спільна дочка сторін проживає із відповідачкою за первісним позовом та знаходиться на її утриманні, також не може вважатися істотною обставиною для застосування ч.2,3 ст.70 СК України, оскільки нормами сімейного законодавства передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину та приймати участь у її вихованні. Доводи про те, що неповнолітня дочка потребує додаткових витрат на лікування, також не можуть бути підставою для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні, оскільки ст.185 СК України передбачено обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, а розмір участі батьків у разі спору вирішується судом. Але із позовами до суду із цього приводу [PERSON] не зверталась, а тому це може бути окремою підставою позовних вимог. Крім того, сторонами визнано в судовому засіданні, що із кінця 2013 року [PERSON] почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1000 гривень. Отже, [PERSON]В не довела, що її колишній чоловік не вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету, витрачав майно подружжя для задоволення виключно або переважно своїх особистих потреб, або вчиняв будь-які дії, які перешкоджали нормальному існуванню сім'ї, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування положень частин 2 та 3 статті 70 СК України при поділі майна. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та провести поділ квартири між сторонами у рівних частинах. Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що наявні підстави в частині визначення порядку користування спірною квартирою, за яким кожному із співвласників виділяються по дві житлові кімнати. Під час сумісного проживання між сторонами склався порядок користування спірною квартирою, а саме: позивач за первісним позовом проживав в кімнаті площею 11,9 кв. м, відповідач за первісним позовом - в кімнаті площею 9,8 кв. м, дочка сторін - в кімнаті площею 11,7 кв. м., в кімнаті 16,6 кв. м не проживав ніхто - це зала. Ці обставини визнані сторонами в суді першої інстанції та не спростовані достовірними доказами. Як вбачається із матеріалів справи запропонований позивачем порядок користування квартирою порушить права відповідача та спільної дитини сторін, а також ще однієї дитини відповідачки, яка проживає у цій квартирі, інтереси і житлові права якої, також необхідно врахувати при вирішенні цього спору. Із врахуванням інтересів всіх осіб, які мешкають у спірній квартирі, відсутні підстави для визначення судом порядку користування квартирою, відповідно до вимог ст.ст.358,361 ЦК України, ст.156 ЖК України. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду повністю не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення наявні лише в частині відступлення від засади рівності часток подружжя у праві власності на квартиру.

Outcome: partial