Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач)- звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів, в якій вказує, що 10 вересня 2011 року між нею та Відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований того ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1672. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з Позивачем. Позивач зазначає, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на утриманні Позивача. На даний час шлюб між ними розірвано. Позивач вказує, що дитина потребує значних коштів на продукти харчування та речі. Добровільно про сплату аліментів домовитися з Відповідачем не вдалося. Як відомо Позивачу, Відповідач на даний час отримує пенсію. Окрім того, є керівником та засновником декількох юридичних осіб, зокрема приватного сільськогосподарського підприємства «СТЕП», а також юридичної особи селянського (фермерського) господарства «САД». Враховуючи те, що прибутком після сплати податків в державний бюджет та інших обов'язкових відрахувань згідно з чинним законодавством розпоряджається власник юридичної особи, а це Відповідач по справі, зокрема і щодо відрахувань учасникам виплати дивідендів, відсотків тощо то стягнення з нього аліментів у частковому відношенні матиме нерегулярний характер. Крім того, стягувачеві аліментів як і державному виконавцеві з примусового виконання рішення суду буде важко щомісяця встановлювати, де, в якому розмірі платник одержав кошти, відсотки, що у свою чергу не дає можливості відповідно визначити розмір частки від його заробітку. Тому вважає, що такий порядок стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідатиме інтересам дитини. За даних обставин, враховуючи нерегулярні численні доходи Відповідача із багатьох джерел, свідоме само ухилення ним від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, Позивач вважає, що на утримання дитини необхідно стягувати з Відповідача аліменти саме в твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, Позивач остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просить, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі розміром 2500 гривень. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши учасників судового процесу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року, вирішено, шлюб зареєстрований 10 вересня 2011 району, актовий запис № 1672, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - розірвати. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини залишено - "[PERSON]". Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 06 липня 2017 року № 852, [PERSON], 1980 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS], разом з синами: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Як вбачається з копії виписки із історії хвороби № 3022, наданої «Інститутом єндокрінології і обміну речовин ім.. В.П. Коміссаренко» м. Київа, [PERSON], має діагноз правобічний вузловий зоб 3 ступеня, в зв'язку з чим, рекомендовано обмеження фізичних та емоційних навантажень. Згідно зі статтями 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 180, частини першої, частини другої, статті 183, частини першої статті 184 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до частини другої статті 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до частини другої статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Представник Позивача в судовому засіданні надав довідку про розмір пенсії за віком [PERSON] за період липень - грудень 2017 року, яка становила всього - 10887 гривень 72 копійки; довідки про розмір заробітної на ПСП «Степ» за 2015 рік - 41176 гривень 20 копійок, за 2016 рік - 38640 гривень та за 2017 рік - 48300 гривень, а також довідки про невиплату [PERSON] девідентів за період з 2012 рік по 2017 рік в зв'язку з відсутністю прибутків та не нарахування заробітної плати [PERSON] як засновнику СФГ «Сад», які суд бере до уваги при визначенні розміру аліментів. Суд також враховує стан здоров'я Відповідача його матеріальне становище та можливість сплачувати аліменти на дитину у визначений Позивачем спосіб. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що Відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Згідно до статті 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним Позивачем. Поряд з тим, оскільки Відповідач не оспорив позову, зважаючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України), діючи в інтересах дитини, слід стягувати аліменти у розмірі 2500 гривень щомісячно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому згідно зі частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 06 листопада 2013 року у справі №6-113цс13. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації закону згідно пункту 8 статті 8 ЦПК України у порядку,передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Враховуючи те, що Позивач за подання позову, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial