Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

22.04.2016 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] «Про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та заборони здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду були уточненні, позивач посилалась на те, що 08.04.2016 невідомі їй особи намагались проникнути до її квартири №78, розташованої в будинку №51-А по вулиці 23 Серпня у м. Харкові. Після приїзду поліції зясувалося, що ці особи вважали себе власниками її квартири на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 11.04.2016вона звернулася до нотаріуса із заявою про отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, оскільки невідомі особи, які намагалися проникнути до її квартири відмовилися надати копію цієї довідки. В довідці, яку вона отримала, значилося, що її квартира відповідно до договору іпотеки №17744, укладеного 27.03.2007 з Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 25608887) віл 27.10.2015 перереєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс». Вказане рішення приватного нотаріуса [PERSON], позивач вважає незаконним, таким, що порушує її права та права її малолітньої дитини, оскільки на даний час не існує жодних правових підстав, за яких би на ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» мала право звернення до нотаріуса за виконавчим написом стосовно її квартири, тим паче, що належної оцінки її квартири після переобладнання (зроблено перебудову та змінено розташування кімнат із ванною кімнатою) не здійснювалося, та на цей час квартира має значно більшу вартість, ніж у 2007 році. Також позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця. Таким чином, на думку позивачки, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. Окрім цього, позивач зазначає, що вона не отримувала будь-яких повідомлень від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Окрім того, позивач зазначає, що в спірній квартирі, крім неї зареєстрована її малолітня дитина [PERSON], а також фактично мешкає малолітня дитина її доньки, однак відповідного дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідаче не було одержано. Тому вона просить суд визнання незаконним та скасування зазначене рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності щодо спірного житлового приміщення та заборонити відповідачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням. В судове\~засідання позивач\~[PERSON]\~не прибула\~надавши повноваження\~щодо представлення\~її інтересів\~в суді\~своєму представнику\~[PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав , викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» [PERSON], підтримав письмові заперечення на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки всі дії відповідачами були вчиненні в межах діючого законодавства. Співвідповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. При таких обставинах, суд враховуючи позицію представників позивача та відповідача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та співвідповідача. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Крім того, відповідно до ч. 1\~та п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Як передбачено частинами першою - п'ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до кредитного договору № 2001/0307/71-010, укладеного 27.03.2007 з Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» позивач отримала кредит у розмірі 80\~000 доларів США. В забезпечення виконання кредитного договору укладено договір іпотеки №17744, укладеного 27.03.2007 з Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], за яким передано в іпотеку (на суму 80\~000 доларів) майно: 3 кімнатна ізольована квартира № 78 будинку № 51-А, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня. В подальшому між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір відступлення права вимоги, в тому числі договору іпотеки від 27.03.2007, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбагк» та позивачем (а.с. 80). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з норм ст. 516 та ст. 517 ЦК України, повідомлення боржника про переуступку права вимоги має інформаційний характер і до нього ніяких доказів про відступлення права вимоги новий кредитор надавати не повинен. Відповідно до п. 11 іпотечного договору, іпотекодержавтель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, в разі, якщо на день, визначений Основним зобовязанням іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом , пеню, іншу заборгованість та санкції, що передбачені або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених цим зобовязанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 12 цього договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки : 12.1 За рішенням суду. 12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за Основним зобовязанням , а саме: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов Основного зобовязання , розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення буде виданий Іпотекодержателеві. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку. Сторони за договором іпотеки домовилися про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору шляхом викладення у договорі іпотеки відповідного окремого застереження ( п.12.3 договору іпотеки). Згідно з частиною другою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Суд звертає увагу, що за змістом положень статті 36 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір кредиту [PERSON], не виконувався, в звязку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується витягом з реєстру заборгованості боржників № 1-Б (а.с. 149). Відповідно до положень частин першої, третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 27.10.2015 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» для задоволення своїх вимог, як правонаступник права вимоги за договором іпотеки, звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка своїм рішенням № 25608887 від 27.10.2015 провів державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за субєктом ТОВ «ФК «Вектор Плюс». ( а.с.а.с. 124-160 ). В судовому засіданні встановлено, що згідно з умовами зазначеного договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предметом іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України "Про іпотеку". При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки. Згідно з умовами договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку"; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купі в л і - продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". Таким чином, відсутність факту реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке за змістом вимог Закону України "Про іпотеку" свідчить про те, що сторони домовилися про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії. Так, в матеріалах справи відсутні докази оспорення договору про іпотеку повністю або ж у частині розділу 5 "Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя". Аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним Судом України в Постанові від 28.09.2016 у справі № 6-1243цс16. Тобто, в такому разі, необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не вимагається. Щодо ствердження позивача про відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно, суд також вважає їх такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Частиною 1\~статті 461 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до\~Закону України\~\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~і який має печатку такого реєстратора. Згідно з ч. 1\~ст. 2, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~\~це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до\~\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;\~\~відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Відповідно до\~\~статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державним реєстратором є нотаріус, який: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктивних прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. \~ \~ \~ \~Також, не заслуговують уваги ствердження позивача, щодо порушення прав малолітніх дітей, так як суд вважає, що при укладенні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, оскільки вони не були власниками та не користувалися нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки. Таким чином, отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно. Аналогічна правова позиція і висновки викладені Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 21.01.2015, справа № 826/11317/13-а. Отже, з матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація права власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а саме 3-кімнатної житлової квартири № 78, загальною площею 76,9 кв.м., що розташована в [ADDRESS], відбувалася з дотриманням норм чинного законодавства України щодо реєстрації права власності. ТОВ «ФК «Вектор Плюс», було надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності за на предмет іпотеки. Підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав на квартиру, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], не вбачається. Вимоги позивача в частині заборони здійснення відповідачем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням також задоволенню не підлягають, так як вони є похідними від основних вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, приймаючи до уваги встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 16, 203, 216, 461 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »,

Outcome: dismissed