Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа : Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 18.09.2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 30.06.2011 року шлюб між ними було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинено з квітня 2010 року, з відповідачем проживають окремо. З 17.01.2011 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина. Жодного разу з червня 2012 року відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 13.01.2015 року складає 22894,73 грн. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі відповідача. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Додатково [PERSON] займається в гуртках, дошкільних навчальних закладах. Перевіркою Служби у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає неповнолітній [PERSON], якою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками. У зв'язку з цим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Крім того, пояснила, що вона не забороняла відповідачу спілкуватися з сином, він рідко його відвідував. До 2012 року відповідач приносив іграшки сину, двічі на місяць спілкувався з ним, а потім перестав його відвідувати. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач відмовився від пояснень, які він надавав в попередньому судовому засіданні. Відповідач пояснив, що йому чинять перешкоди в спілкуванні з сином. Він не має можливості відвідувати свого сина, оскільки позивач постійно змінює номер телефону, що позбавляє його можливості зустрітися зі своїм сином. На даний час він не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості населення, проживає з матір'ю пенсійного віку, яка має захворювання - цукровий діабет, та з співмешканкою. Аліменти він не сплачує по причині відсутності постійного заробітку. У Відділ ДВС він повідомляв про своє перебування на обліку в центрі зайнятості. Заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав він писав в Органі опіки та піклування в липні 2015 року, але написав її не обдумавши це. Представник третьої особи в судовому засідання пояснила, що з позовними вимогами згодна в повному обсязі, оскільки відповідач погодився на позбавлення його батьківських прав відносно свого сина - [PERSON], [INFO], так як написав заяву про це. Також, враховуючи характеристики з навчального закладу, [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не сплачує аліменти на утримання сина. Сусіди пояснили, що ніколи не бачили [PERSON] у свого батька. В навчальному закладі його також ніколи не бачили, відповідач не з'явився і на засідання комісії, хоча повідомлявся про день та час. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його донькою, з якою він і проживає. Відповідач приїзджав один раз до них додому, ще й дитині не було й півроку. Ніякої матеріальної допомоги відповідач не недавав. Зі слів доньки йому відомо, що відповідач телефонував лише для того, щоб взяти свідоцтво про народження [PERSON] та інші документи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її сином. Вона страждає на цукровий діабет. Є пенсіонеркою, громадянкою Росії, оформлювала пенсію на території Росії. Зараз вона не має можливості отримувати пенсію на території Росії, а тому перебуває на утриманні свого сина- [PERSON]. Останньому позивач не дозволяє бачитися з сином, хоча він наполягає на зустрічах. Позивач часто міняє номера телефонів. В дитячому садку відповідачеві теж не дозволяють бачитися з сином. Коли [PERSON] виповнилося півроку, вони не знали де проживають дитина разом з позивачем. До півроку її син та вона надавали матеріальну допомогу позивачу, а саме передавали подарунки, одяг, переводили гроші. До органів опіки та піклування відповідач не звертався з заявою про встановлення часів спілкування з сином, чому саме, вона не знає. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, свідків, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], 18.09.2009 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу : «[PERSON]». Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER], вбачається, що його батьками є сторони по справі. Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Згідно розрахунку Відділу ДВС Синельниківського МРУЮ заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.01.2015 року складає 22894,73 грн. Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 21.10.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 21.09.2015 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України і призначено покарання у вигляді 2-х років обмеження волі. Даний вирок було оскаржено відповідачем. Згідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року ухвалою від 26.11.2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення, вирок суду від 21.09.2015 року - залишено без змін. Згідно довідки квартального комітету № 8 та характеристики від 29.01.2015 року [PERSON] проживає разом з сином - [PERSON], 2010 року народження; братом - [PERSON], матір'ю - [PERSON], батьком - [PERSON], та характеризується з позитивної сторони. З характеристики [PERSON] вбачається, що останній відвідує дошкільний заклад № 12. Вихованням [PERSON] займаються : його мати, бабуся та дідусь. Інформація про батька відсутня, оскільки він ніколи не відвідував дошкільний заклад, не приймав участі в заходах, що відбувалися в дошкільній установі і групі, не цікавився життям [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 26.01.2015 року, комісією було встановлено, що умови проживання останньої добрі, є всі необхідні меблі для проживання, побутова техніка, чисто, охайно. Батько дитини не спілкується з дитиною та не цікавиться його життям. Дитина забезпечена усім необхідним та перебуває на утриманні матері. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Синельниківської міської ради, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що батько - [PERSON] вихованням сина не займається, аліменти на утримання [PERSON] не сплачує. В добровільному порядку 09.07.2015 року написав заяву про те, що він не проти того, щоб його позбавили батьківських прав. Дитина відвідує дитячий навчальний заклад № 12, батька дитини у дитячому садочку не бачили жодного разу. В матеріалах справи міститься довідка Синельниківського міськрайонного центру зайнятості № 1375 від 24.11.2015 року, згідно якої [PERSON] з 26.10.2015 року дійсно перебуває на обліку як безробітний; та довідка квартального комітету № 15 від 08.10.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] згідно пенсійного посвідчення [NUMBER] є пенсіонеркою, яка перебуває на матеріальному утриманні свого сина - [PERSON].. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.6 ст. 19 Сімейного Кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, судом не було встановлено жодних з підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України. Доводи позивача щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків з виховання їх сина не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду, оскільки суду не було надано документальних підтверджень щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини. Показання свідка [PERSON] не є належним доказом доводів позивача, оскільки з них не вбачається свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини. Засудження [PERSON] за ч.1, ч.2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати аліментів, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки даний злочин не є злочином щодо дитини. Висновок Органу опіки і піклування є належним чином не обґрунтований, оскільки на засіданні комісії був відсутній [PERSON], у зв'язку з чим не враховано його відношення до дитини та не встановлено його умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, суд не приймає до уваги, як доказ доводів позивача, заяву відповідача про його згоду на позбавлення батьківських прав, оскільки з його пояснень встановлено, що дану заяву він написав необмірковано. За таких обставин судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного та ст.ст. 19, 150, 164, 166 Сімейного Колексу України, Законом України "Про охорону дитинства", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: dismissed