Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в котрій вказано, що 23 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до якого відповідач отримав у кредит 16\~000 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 14 % річних та зобовязувався до 23 червня 2015 року погасити надану йому суму в кредит зі сплатою річних відсотків, шляхом сплати чергових платежів впродовж наданого йому строку, тобто до 23 червня 2015 року. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обовязків відповідно до кредитного договору, виникла заборгованість і станом на 10 вересня 2014 року вона становить 5\~673,28 долари США, що еквівалентно 73\~479,15 гривень, у тому числі 3\~641,01 долар США, що еквівалентно 47\~157,61 гривень заборгованості за кредитом, 438,69 доларів США, що еквівалентно 5\~681,82 гривні заборгованості по сплаті відсотків, 1\~593,58 долари США, що еквівалентно 20\~639,72 гривень пені за невчасну сплату кредиту та відсотків. ПАТ «[PERSON] Аваль» було направлено [PERSON] вимогу про виконання порушеного зобовязання, яка ним не була виконана. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору, що складає 5\~673,28 долалір США, що еквівалентно 73\~479,15 гривень. [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» м. Київ вул. Лєскова 9 про визнання кредитного договору недійсним в котрій вказано, що 23 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № [NUMBER], проте банк неодноразово порушував права позивача як споживача та пункти кредитного договору, а також законодавство. Позивач вважає, що його було введено в оману шляхом надання кредиту в доларах США , а не в гривнях як він просив, та кредити в різній валюті мають і різні відсотки за користування. Таким чином, він не міг вибрати ті умови кредиту де потрібно сплачувати 17 відсотків річних, а не 14. Позивач вважає, що відповідач на час укладення кредитного договору не мав ліцензії НБУ, яка б дозволяла сторонам використовувати іноземну валюту як засіб платежу при використанні своїх зобовязань за кредитним договором. Позивач погашав кредит та проценти за користування даним кредитом в доларах США, стягнення якої в іноземній валюті передбачено кредитним договором, та потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу. Проте, неправомірно банком було відраховано плановий платіж в доларах США зараховано на погашення пені. Та ставка по її нарахуванні різнитися з ставкою вказаною в договорі. Таким чином, нарахування штрафних санкцій в іноземній валюті є порушенням чинного законодавства України. Враховуючи викладене, просив визнати кредитний договір недійсним. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав вимоги позову та заперечувати проти вимог зустрічного позову, мотивуючи це тим, що у заяві анкеті позивач у графі валюта кредиту обрав долари США. Відповідно до кредитного договору процентна ставка становить 14 % річних, в звязку з чим твердження позивача про введення його в оману є хибними. Враховуючи вимоги ст..192, 1054 ЦК України, ст..99 Конституції України, вимоги ст..ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вимоги Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, доводи позивача стосовно відсутності ліцензії у банку на підставі яких банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку є хибними та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата відсотків за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії. Таким чином банк мав необхідні дозвільні документи для здійснення операцій з валютними цінностями. Що стосується зарахування коштів на погашення пені, то п.7.7 кредитного договору визначає порядок черговості погашення кредиту від отриманих платежів. Крім цього, строк позовної давності сплив щодо оспорювання кредитного договору, так як був укладений сторонами у 2008 році. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог за первісним позовом та пояснив, що йому неправомірно було нараховано пеню, щодо збільшення її відсоткової ставки та неповідомлення його про це збільшення, а також зняття з його платежу в іноземній валюті коштів на погашення пені в даній валюті. Банком не надано документів щодо отримання кредиту ним саме в доларах США та банк не має відповідної ліцензії на надання та здійснення операцій в іноземній валюті. Крім цього, змінився курс долара США. Проте не заперечував того факту, що був період коли не проводилися проплати за кредитним договором чи в неповній мірі, проте проводив проплати вчасно. Підтримав заявлені вимоги в зустрічному позові. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає.. Так, в судовому засіданні з копії кредитного договору та додатку до договору (а.с. 5-17), копії виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 73-100, 114, 135), умов кредитування по програмі «Кредит під заставу нерухомості» у ВАТ «[PERSON] Аваль» (а.с. 18-20), копії виписки по рахунку № [NUMBER] (а.с. 21), копії листа-вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 22), розрахунку заборгованості за кредитним договором № [NUMBER] (а.с. 23-26), копії паспорта (а.с. 27-29), копії витягу з статуту (а.с. 31-33), копії банківської ліцензії, копії дозволу Національного банку України, копії додатку до дозволу (а.с. 69-72, 132 - 134), копії заявки-анкети на отримання кредиту під заставу (а.с. 111), копії меморіального ордеру (а.с. 113, 163), копії листа (а.с. 22, 153-156), копії заяви (а.с. 157-158), копії акта № 51 від 29.01.2014 року (а.с. 146-148) встановлено, що 23 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до якого відповідач отримав у кредит 16\~000 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 14 % річних та зобовязувався до 23 червня 2015 року погасити надану йому суму в кредит зі сплатою річних відсотків, шляхом сплати чергових платежів впродовж наданого йому строку, тобто до 23 червня 2015 року. Надано кредит на підставі ліцензії та додатку до дозволу виданої НБУ 11 жовтня 2006 року на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, в тому числі в іноземній валюті. ПАТ «[PERSON] Аваль» було направлено [PERSON] вимогу про виконання порушеного зобовязання, яка ним не була виконана. Відповідно до п.п. 1.1. та 1.2 даного кредитного договору сума кредиту становить 16\~000 доларів США. Згідно п.п. 1.3.1 даного кредитного договору виконання зобовязань позичальником за цим договором забезпечується іпотекою а саме житловий будинок з надвірними будівлями, загальна площа 64,70 кв.м., розташований за адресою Яготинський р-н, с. Панфили, вул.. Набережна, 10 та земельна ділянка 0,2169 га, вартість майна визначається у розмірі 154 220,00 гривень. Відповідно до 1.1.6. даного кредитного договору датою остаточного погашення кредиту є 23 червня 2015 року. Згідно п.п. 1.2.1 даного кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 14 % річних. Відповідно до п.п. 1.3.2 даного кредитного договору щомісячний платіж по кредиту 299,84 доларів США. Згідно п.п. 1.3.3 даного кредитного договору датою погашення щомісячних ануїтетних платежів є 23 число кожного календарного місяця протягом строку кредиту. Відповідно до п.п. 2.1. даного кредитного договору кредитор відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовм призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та Тарифів кредитора, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором. Згідно п.п. 3.1 даного кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п.п. 1.2.1 договору. Відповідно до п.п. 3.3 даного кредитного договору проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році. Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтет них платежів у порядку, визначеному статею 7 цього договору. Згідно п.п. 5.1 даного кредитного договору виконання всіх та окремих зобовязань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою нерухомості, визначеної в п.п. 1.1.3 цього договору. Відповідно до п.п. 7.1 даного кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтет них платежів в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Згідно п.п. 7.2 даного кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтет ними платежами у валюті кредиту, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п.п. 1.3.3 цього договору. Якщо дата сплати, зазначена в п.п. 1.3.3 договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній п.п. 1.3.3 договору. Відповідно п.п. 7.10 даного кредитного договору комісії, пені та штрафи за цим договором розраховується в валюті кредиту згідно з додатками до цього договору. Сплата пені та штрафів на користь кредитора резидента України за цим договором здійснюється позичальником в національній валюті України (для кредитів в іноземній валюті розмір комісії визначається по офіційному курсу Національного банку Украаїни на день сплати). Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора нерезидента України здійснюється позичальником в валюті кредиту (для кредитів в іноземній валюті). Згідно п.п. 15.7 даного кредитного договору позичальник підтверджує, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «[PERSON] Аваль» та орієнтовну сукупність вартість кредиту, що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Відповідно до п.п. 16.3 даного кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання. Відповідно до п.10.4 кредитного договору, кредитор має право здійснювати договірне списання коштів у розмірі фактичних грошових зобовязань позичальника за цим договором з поточних рахунків позичальника на умовах, передбачених п.7.4 цього договору. Кредитор є отримувачем коштів по договірному списанню. Відповідно до п.7.7 кредитного договору, вимоги кредитора щодо погашення кредиту підлягають задоволенню з отриманих від позичальника платежів у такій черговості: сплата пені та штрафів за неналежне виконання позичальником зобовязань за цим договором; сплата прострочених процентів за користування кредитом; погашення простроченої до сплати суми заборгованості за кредитом, якщо таке прострочення матиме місце; сплата процентів за кредитом; погашення суми заборгованості за кредитом. У випадку порушення позичальником будь-якої з умов договору, кредитор має право самостійно визначити інший порядок (черговість) погашення заборгованосі позичальника перед кредитором. Таким чином, станом на 10 вересня 2014 року відповідач має заборгованість перед позичальником 5\~673,28 долари США, що еквівалент 73\~479,15 гривень, у тому числі 3\~641,01 долар США , що еквівалентно 47\~157,61 гривень заборгованості за кредитом, 438,69 доларів США, що еквівалентно 5\~681,82 гривні заборгованості по сплаті відсотків, 1\~593,58 долари США, що еквівалентно 20\~639,72 гривень пені за невчасну сплату кредиту та відсотків. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі. Сплата неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст..261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до судової практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, не є підставою для визнання договору недійсним надання кредиту в іноземній валюті, оскільки Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролюне містить такої заборони. Так, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ст. 2 Закону країни Про банки і банківську діяльністькошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Вимоги підпункту в п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролюпередбачають наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України"\~ в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу\~, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК\~. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Суд не може прийняти до уваги доводи [PERSON] в тій частині, що даний кредитний договір був укладений з порушенням вимог ст..203 ЦК України, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами справи, та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязань, що виникли з такого правочину, є помилковим у звязку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не довів вказаних обставин в судовому засіданні. Так, [PERSON] в судовому засіданні в силу ст..60 ЦПК України не надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимог ст.203 ЦК України чи укладення його під впливом обману. Твердження [PERSON] щодо відсотків за користування кредитом та ставки по пені, то дані твердження спростовуються як наявним та чинним кредитним договором, так і розрахунком заборгованості за кредитним договором. Крім цього, чинному законодавству України не суперечить стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті, при наявності генеральної ліцензії та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. З огляду на те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, можуть стягнуватися й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Таким чином, на час укладення договору кредиту банк мав відповідну ліцензію та письмовий дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті, що не суперечить вимогам чинного законодавства України, сторонами був підписаний кредитний договір з обумовленою сумою та відповідними відсотками за користування кредитом, а також відповідна пеня та штраф за неналежне виконання умов договору. Так, [PERSON] не надав доказів, що підтверджували факт не пропущення ним строку позовної давності щодо зустрічних позовних вимог та те, що він довідався або міг довідатись про порушення свого права в межах строку позовної давності. При цьому, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, що становить 5673, 28 доларів США, що еквівалентно 73479 гривень 15 копійок. Таким чином з врахуванням викладеного, суд ввважає, що первісний ползов підлягає до задоволення, а вимоги зустрічного позову знаходить необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: approved