Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] 12 липня 2019 року звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Соборний відділ поліції ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення та виключення відомостей про смерть з актового запис про смерть В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що вона народилася [INFO] у місті Дніпро та проживала разом зі своєю матір`ю в квартирі [ADDRESS] , потім проживала в квартирі [ADDRESS] , де й була зареєстрована. Частка квартири [ADDRESS] була передана у власність матері позивачки в порядку приватизації. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] вона переїхала проживати до рідного брата [PERSON] в с. Любимівка Солонянського району. Однак брат постійно її ображав та бив після чого вона поїхала проживати до своєї подруги в м. Харків. Жебракувала та бродяжила. В квітні 2018 року повернулася до м. Дніпро, розшукала свою тітку [PERSON] та по цей час мешкає разом з нею за адресою [ADDRESS] . Після її зникнення, тітка [PERSON] в 2006 році звернулася до Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про її розшук в зв`язку з чим [PERSON] була оголошена в розшук. 05 жовтня 2010 року відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків трупу для впізнання виданого о/у СУР Жовтневого РВ ДМУ [PERSON] , труп був впізнаний як [PERSON] [INFO] та 05 травня 2016 року Самарським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис № 2971 від 12 квітня 2007 року складений відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, та вилучено паспорт позивачки. Позивач є особою з інвалідністю з дитинства другої групи безстроково. Відповідно епікризу з історії хвороби № 7288 від 14 липня 2006 року позивачці встановлений діагноз «умственная отсталость в степени выраженой дебильности с нарушением поведения. Г70.1 Трудоспособность стойко утрачена. Инвалид 2-й групы». Періодично вона проходила лікування в КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», однак в зв`язку з відсутністю паспорта, вона позбавлена права на отримання медичної допомоги. Окрім того після смерті матері залишилася спадщина, яку вона не має можливості отримати без паспорта громадянина України. Для отримання паспорта їй необхідно виключити запис про її смерть, виключення відомостей про смерть необхідне для поновлення її в громадянських правах, отримання паспорту, відновлення її правоздатності, оформлення її особистих та майнових прав, що випливають із того факту, що вона є живою. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 липня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.13). Ухвалою судді від 17 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.14-16). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року ухвалу судді від 17 липня 2019 року про відмову у відкриті провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.55-59). 09 жовтня 2019 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху для надання часу позивачу усунути виявлення недоліки (а.с.63) Після усунення виявлених судом недоліків 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Соборний відділ поліції ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення та виключення відомостей про смерть з актового запис про смерть (а.с. 82-83) 18 листопада 2019 року ухвалою суду задоволення клопотання представника позивача про витребування та витребувано з Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області належним чином завірені копії документів, які зберіглися у справі про внесення змін до актового запису про смерть № 2971 від 12 квітня 2007 року, складеного відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції. Витребувано з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області належним чином завірену копію заяви від 30 грудня 2004 року про видачу паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] . (а.с.91-92) На виконання ухвали суду про витребування 05 грудня 2019 року до суду надійшли витребуванні документи (а.с. 104 -121) 17 грудня 2019 року судом винесено ухвалу про витребування з Соборного районного відділу в м. Дніпрі Державної міграційної служби у Дніпропетровській області належним чином завірену копію заяви про видачу паспорта (форма № 1) [PERSON] , [INFO] , а також інформацію про наявність паспорту позивача, який був вилучений у 2016 році. Витребувано з Соборного відділу поліції ДВП Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області копію оперативно-розшукової справи про розшук безвісно відсутньої особи [PERSON] , заведеної в 2010 році, а у разі неможливості надати копію справи - надати документи, які стали підставою закриття справи в зв`язку з розшуком позивача (а.с.130-131) 29 січня 2020 року на виконання ухвали надійшли витребуванні документи (а.с. 147-150, 152). Представник позивача надала заяву про слухання справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень на позовну заяву надано не було (а.с. 125,166) Представник третьої особи Соборний відділ поліції ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився про день та час повідомлений належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутності, рішення просили прийняти згідно норм чинного законодавства. (а.с. 95, 102,160) Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Основного України). Визначення у Конституції України людини як найвищої соціальної цінності в Україні покладає обов`язок як на державу, так і на її громадян виявляти необхідну повагу до кожної людини. Частиною першою статті 68 Основного Закону України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. В рішенні від 24 квітня 2018 року № З-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним та підлягає безумовному захисту з боку держави. В статтях 27, 28 Конституції України інституціалізовано не лише негативний обов`язок держави утримуватися від діянь, які посягали б на права людини на життя та повагу до її гідності, а й позитивний обов`язок держави, який полягає, зокрема, в забезпеченні належної системи національного захисту конституційних прав людини шляхом розроблення відповідного нормативно-правового регулювання; впровадженні ефективної системи захисту життя, здоров`я та гідності людини; створенні умов для реалізації людиною її фундаментальних прав і свобод; гарантуванні порядку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушень конституційних прав людини; забезпеченні невідворотності відповідальності за порушення конституційних прав людини (абзаци четвертий, п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини). Загальною декларацією прав людини 1948 року гарантується, що всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах; кожна людина повинна мати всі права і всі свободи незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (статті 1, 2); всі люди рівні перед законом і мають право, без будь- якої різниці, на рівний їх захист законом; усі люди мають право на рівний захист від будь- якої дискримінації, що порушує цю декларацію, і від будь-якого підбурювання до такої дискримінації (стаття 7). При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року). Аналогічні положення закріплені також у статті 4 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року. Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав порушення державами- відповідачами положень Конвенції через відсутність адекватних засобів правового захисту для людей з обмеженими можливостями (С.В. V. Romania, §§ 65-67; Parascinet ііа, §§ 34-38; і В. v. Romania (no. 2), § 97). У рішенні у справі "Stanev v. Bulgaria" січня 2012 року Європейський суд з прав людини висловив думку, що будь-який захисний захід повинен, наскільки це можливо, відображати побажання осіб з психічними розладами , здатних виразити свою волю. Невзяття їхньої думки до уваги може призвести до ситуації зловживання і перешкоди здійсненню прав вразливих осіб. Тому будь-який захід, прийнятий без попереднього обговорення з відповідною особою, вимагає, як правило, ретельного вивчення (§ 153). У рішенні у справі "Наталія Михайленко проти України" ("Nataliya Mikhaylenko v. Ukraine") від 30 травня 2013 року Європейський суд з прав людини визнав порушення права заявниці на справедливий суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, з огляду на те, що законодавство України на той час не передбачало права осіб, визнаних недієздатними, на безпосередній самостійний доступ до суду з метою поновлення своєї цивільної дієздатності. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , народилася [INFO] , батько [PERSON] мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.30) Згідно форми №1 [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] , подала заяву про видачу паспорта. 30 грудня 2004 року оформлено паспорт серія [NUMBER] (а.с. 29, 113). 06 грудня 2004 року Державною податковою адміністрацією України видано карту фізичної особи платника податку [PERSON] (а.с. 32) [INFO] [PERSON] , одружилася та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 117) [INFO] помер батько позивачки [PERSON] свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.73) [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 72) [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , актовий запис про смерть № 9984 (а.с. 119) [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 71) [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства другої групи безстроково. Відповідно епікризу з історії хвороби № 7288 від 14 липня 2006 року позивачці встановлений діагноз «умственная отсталость в степени выраженой дебильности с нарушением поведения. Г70.1 Трудоспособность стойко утрачена. Инвалид 2-й групы». Періодично вона проходила лікування в КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня (а.с. 28,79,) 12 квітня 2007 року на адресу міського відділу державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області було направлено лікарське свідоцтво про смерть № 948 від 04 квітня 2007 року на невідому жінку, віком 20-25 років. Труп родичам не був забраний та похований органами комунального господарства на «Ново - Ігренському » цвинтарі 13 квітня 2007 року, актовий запис про смерть № 2971. Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків трупу для впізнання, виданого о/у СУР Жовтневого РВ ДМУ [PERSON] 05 жовтня 2010 року труп був впізнаний як [PERSON] [INFO] (а.с. 33, 108-110) 23 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про внесення змін до актового запису про смерть № 2971, складений 12 квітня 2007 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, доповнивши відсутніми відомостями про померлу [PERSON] (а.с. 105). 25 квітня 2016 року доповнено актовий запис про смерть № 2971 від 12 квітня 2007 року складений відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції відомостям про померлу « [PERSON] » дата народження померлої « [INFO] «м. Дніпропетровськ Україна», громадянство « [PERSON] » та виправлено вік померлої з « 20-25 років » на «27 років » (а.с.120). Самарським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть [PERSON] , померлої лютий - березень 2007 року , актовий запис про смерть № 2971 (а.с.31) 23 квітня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соборного районного у місті Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовлено [PERSON] , щодо виключення відомостей про [PERSON] з актового запису про смерть № 2971 від 12 квітня 2007 року та рекомендовано звернутися до суду з заявою про визнання [PERSON] живою, в зв`язку з чим виключити відомості про неї з актового запису про смерть № 2971 від 12 квітня 2007 року, складеного відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 45). 07 червня 2019 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про посвідчення юридичного факту що ця особа є живою, оскільки нотаріусу не надано паспорт, або інший документ, що посвідчував би особу, та роз`яснено право на звернення до суду (а.с. 76-77) Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст.ст..24,25 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст.26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Отже, одним із юридичних фактів, у результаті настання якого відбувається виникнення, зміна, припинення цивільних правовідносин, є смерть фізичної особи. Смерть юридичної особи є правоприпиняючим юридичним фактом, в наслідок чого припиняється право та дієздатність померлого ( втрата як особистих немайнових так і майнових прав) та виникають у його родичів правовідносини з приводу спадщини. Нормою ст.46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання. Згідно ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірваннявання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. У цій справі спірні правовідносини пов`язані з відновленням цивільної правоздатності [PERSON] , а саме встановлення факту, що має юридичне значення, про те, що [PERSON] є живою; виключення відомостей про смерть [PERSON] з актового запису про смерть. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон). Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Встановлення факту про те, що Позивачка є живою, необхідно саме в судовому порядку, оскільки у неї не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення - паспорт, оформити спадщину після смерті матері, оформити пенсію по інвалідності, відновити лікування. Відповідно Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду закордон» 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Паспорт померлого здається до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який після реєстрації смерті громадянина надсилає паспорт до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. В 2016 році паспорт [PERSON] був вилучений у її тітки [PERSON] , оскільки було видано свідоцтво про смерть. Відповідно заяви Позивача про видачу паспорта від 30 грудня 2004 року їй був виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] підтвердили, що знають позивачку з дитинства, вона не мала постійного місця проживання та після смерті матері зникла, в зв`язку з чим була оголошена в розшук. З`явилася до своєї тітки [PERSON] в квітня 2018 року де й проживає по теперішній час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є старшою рідною сестрою позивачки, однак по документах - тіткою, оскільки була усиновлена своїми бабусею та дідусем. Позивачка з дитинства є інвалідом другої групи та періодично знаходилась на лікуванні в психіатричній лікарні. Постійного місця проживання не мала, а в 2006 році їх брат [PERSON] повідомив, що [PERSON] зникла. Вона зверталася до правоохоронних органів з заявою про розшук [PERSON] .. Впізнання проводилася по фотографіях трупа, після чого їй було видано свідоцтво про смерть [PERSON] та вилучено паспорт. В квітня 2018 року [PERSON] прийшла до нею додому та пояснила, що весь цей час була у подруги в Харкові . Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на зазначене, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, судом в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] є живаю та з врахуванням того що встановлення даного юридичного факту їй необхідно для відновлення її цивільної правоздатності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даного позову, у зв`язку з чим вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі На підставі викладеного та

Outcome: approved