Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на нежитлову будівлю - магазин літ. "Б" з ганком літ "б", що розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивач зазначає, що користується вказаним приміщенням з 2009 року. До судового засідання позивач не з`явився, однак відповідно поданої письмової заяви просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове судове засідання також не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, покладався на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи встановив наступне: Відповідно до акту, складеного 06 липня 2020 року, [PERSON] користується нежитловою будівлею - магазином, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з 2009 року, використовує його в підприємницькій діяльності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомiрно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власностi не встановлена судом. Згідно з ст. 331 ЦК України право власностi на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном i продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власностi на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про напувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved