Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду 16.12.2013 року. Провадження по справі було закрито на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2014 року (арк..справи 100-101 том1), ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано на підставі ухвали Апеляційного Суду Харківської області від 24.09.2014 року (том 1 арк.147-149) та справу направлено на новий розгляд іншому складу суду. Справа надійшла до суду 15.10.2014 року та була перерозподілена в провадження судді Руднєвої О.О. 31.07.2014 року [PERSON] звернувся по справі з зустрічним позовом, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 року справи об»єднані в одне провадження. Позивачка за первісним позовом(третя особа за зустрічним) [PERSON] (до шлюбу [PERSON].) та її представник за дорученням [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON].) позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Зустрічний позов в повному обсязі визнали та також просили його задовольнити. Пояснили , що між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори : 1)купівлі продажу житлового будинку в [ADDRESS], який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6776 (внесено в реєстр права власності на нерухоме майно 18.01.2008 року за № 15405229) ; 2) договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року. [PERSON] наполягала на тому, що її довірителька не була обізнана і укладала ці договори внаслідок помилки , просили визнати незаконним та скасувати протокол №3 від 18.12.2007 року зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» на підставі з яким [PERSON] призначено в.о. Генерального директора [PERSON], визнати, що [PERSON] не виконувала обов'язки в.о. Генерального директора в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року та не працювала у ТОВ «Крєпость - Консалтинг» на інших посадах з 2005 року по 2013 рік. Відповідачка за первісним та зустрічним позовами приватний нотаріус ХМНО [PERSON]. та її представник, адвокат за угодою Михайлов О.В. первісний та зустрічний позов не визнали, проти їх задоволення категорично заперечувала, пояснила, що нотаріуси й державні, й приватні не можуть бути відповідачами по справі, бо це є правовою позицією Верховного Суду України, показала, що діяла у відповідності з вимогами Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який діяв на момент укладення договорів. Пояснила, що відповідно до ст.27 Закону України «По нотаріат» нотаріус відповідальності за законність та правдивість документів, що подані учасниками угод не несе. Її представник, адвокат Михайлов О.В. звернув увагу суду про пропуск строку позовної давності з боку позивачів. Відповідач ПАТ «ОТП банк» як правонаступник ЗАТ «ОТП банк» в судове засідання неодноразово не з»являвся, про час розгляду попереджений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив, але борговий пакет переуступив ТОВ «Отп Факторинг Ураїна» Позивач за зустрічним позовом [PERSON] (третя особа за первісним позовом)та його представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнали в повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити. [PERSON] пояснив суду , що з 08.06.2007 року вийшов з засновників товариства з обмеженою відповідальністю та передав свою частку [PERSON] Протокол №3 від 18.12.2007 року не підписував та ніякої згоди на призначення [PERSON]. в.о. Генерального директора в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року не давав , бо займався іншими видами діяльності. Третя особа за первісним позовом -[PERSON], діючи від себе особисто та від ТОВ «Крєпость- Консалтинг» за повноваженнями і первісний і зустрічний позови визнала, проти позову не заперечувала. Пояснила, що вона в 2007 році вирішила придбати в [PERSON] (нині [PERSON]) житловий будинок в [ADDRESS], але в неї було тільки 12 000,00 доларів США . Тому вона вирішила оформити кредит в ЗАТ «ОТП банк» ,який оформила, але на ТОВ ««Крєпость- Консалтинг» було дорученням на оформлення договорів іпотеки,тому підписувати договір іпотеки від свого імені і від імені ТОВ«Крєпость- Консалтинг» було неможливо. Тоді ,коли оформлювали договір то приватний нотаріус ХМНО [PERSON]. сама зробила протокол №3, бо в неї був аркуш паперу з печаткою ТОВ«Крєпость- Консалтинг». [PERSON] в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» ніколи не працювала, а тільки приходила в приміщення ,бо займалася рекламною діяльністю. Вважає, що договори оформлені на підставі протоколу №3 ,який є нікчемним. Третя особа - [PERSON].(за первісним позовом) ,діючи від свого імені та за дорученням від імені [PERSON] позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Третя особа за зустрічним позовом ТОВ «ОТП факторинг Україна» в особі представника за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності для первісного та зустрічного позовів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з пояснення експерта ХНДЕКЦ [PERSON], опитавши в якості свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали архівної справи Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 , яке набрало законної сили після винесення ухвали Апеляційним судом Харківської області від 17.04.2014 року, ознайомившись з рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року № 639/10614/13ц,2/639/612/2014, суд приходить до наступного: Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що обов»язок доказування обгрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладається на сторони ,а судом докази тільки оцінюються, а також стосовно того, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає, що позивачка за первісним позовом [PERSON] обґрунтованість своїх вимог наданими суду доказами не довела. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що відповідачка приватний нотаріус ХМНО [PERSON]. обґрунтованість своїх доводів належними та допустимими доказами довела суду. Ураховуючи Правову позицію Верховного суду України від 05.12.2007 року №6- 16344 св 07, який вказав, що виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, слід зробити висновки, що при розгляді справ, які стосуються оспорювання прав та обов»язків сторін, які придбані на підставі здійснення нотаріальних дій - посвідчення договорів , угод тощо НОТАРІУСИ в розумінні вимог ст.ст.30,34,35 ЦПК України не є особами, прав та обов»язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість в результатах розгляду справи судом та реалізації прийнятого по справі рішення» У відповідності з ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку , що рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 , яке набрало законної сили після винесення ухвали Апеляційним судом Харківської області від 17.04.2014 року та від 11.03.2014 року № 639/10614/13ц,2/639/612/2014 встановлено та не підлягає подальшому доказуванню той факт, що підстав для визнання недійсними договорів: іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року ;2) кредитного договору №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року не існує. Відповідно до ст.7 Закону України « Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси в Україні діють у відповідності з Конституцією України та Законами України, постановами та розпорядженнями Верховної Ради України, Указами та Розпорядженнями Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат» визначено перелік дій, які здійснюють нотаріуси України. Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 , яке набрало законної сили після винесення ухвали Апеляційним судом Харківської області від 17.04.2014 року між [PERSON].(до шлюбу [PERSON].) та [PERSON] було укладено два договори : 1) договір купівлі - продажу житлового будинку в [ADDRESS] ,який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6776 (внесено в реєстр права власності на нерухоме майно 18.01.2008 року за № 15405229) ; 2) договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року. Ціна придбаного [PERSON] будинку за договором купівлі-продажу (п.1.3 Договору) від 20.12.2007 року становила 35336,00 гривень. В той же день, 20.12.2007 року між ЗАТ «ОТП банк» (правонаступником якого виступав ПАТ «ОТП банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-705/077/2007, на підставі з яким [PERSON] отримала кредит для придбання саме будинку ,який розташовано в [ADDRESS] в сумі 42673,00 швейцарських франків. При укладені договору іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року приватному нотаріусу ХМНО [PERSON]. було надано пакет документів (том справи 2 арк.27-64), серед вищевказаних документів є довіреність від Закритого Акціонерного товариства «Отп банк» від 26.09.2007 року з строком дії по 31.12.2008 року ,яку видано на ім.»я ТОВ «Крєпость - Консалтинг» з відповідним видом повноважень , у тому числі з правом укладати договори іпотеки нерухомого майна(арк..55том2) . Цю довіреність було підтверджено протоколом №3 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Крєпость - Консалтинг» від 18.12.2007 року(арк..54том2), який по суті і оспорюється позивачами за первісним та зустрічним позовами. У відповідності з цим протоколом визначено « У зв»язку з наданням [PERSON] короткочасної відпустки призначити виконуючим обов»язки Генерального директора [PERSON] з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року». Вищевказаний протокол №3 підписано засновниками ТОВ «Крєпость - Консалтинг» [PERSON] та [PERSON] та скріплено печаткою «ТОВ «Крєпость - Консалтинг». У відповідності з Законом України « Про господарські товариства» з змінами та доповненнями до нього: Ст.60 вищевказаного закону передбачає порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. \ Частина перша статті 60 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3095-III ( 3095-14 ) від 07.03.2002; в редакції Закону N 816-VIII ( 816-19 ) від 24.11.2015 \ Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними. \ Статтю 60 доповнено новою частиною згідно із Законом N 816-VIII ( 816-19 ) від 24.11.2015 \ Брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів. Будь-хто з учасників товариства з обмеженою відповідальністю вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. У випадках, передбачених установчими документами або затвердженими товариством правилами процедури, допускається прийняття рішення методом опитування. У цьому разі проект рішення або питання для голосування надсилається учасникам, які повинні у письмовій формі сповістити щодо нього свою думку. Протягом 10 днів з моменту одержання повідомлення від останнього учасника голосування всі вони повинні бути проінформовані головою про прийняте рішення. \ Частина статті 60 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3095-III ( 3095-14 ) від 07.03.2002 \ Голова зборів товариства організує ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана учасникам товариства. На їх вимогу повинні видаватися засвідчені витяги з книги протоколів. Зміни внесені до ч1,2 ст.60 Закону «Про господарські товариства» учасників цього процесу станом на 2007 рік не стосуються й тому суд вважає, що редакція саме цих частин статті не потребує первісного тексту Закону. В ч6 ст.60 Закону України безпосередньо вказано, що голова зборів товариства організує ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана засновникам товариства. Таким чином, законодавець у спеціальній нормі Закону передбачив, що повинна вестися книга протоколів засновників. Судом книга протоколів не надавалася та судом не досліджувалася. Головою загальних зборів засновників товариства згідно з протоколом обрано саме [PERSON]. Судом достеменно встановлено, що 08.06.2007 року засновник товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] звернувся до зборів засновників з нотаріально посвідченою заявою з проханням вивести його з членів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» за власним бажанням з передачею своє частини у статутному фонді в сумі 15500,00 гривень [PERSON](том1 арк.241). Доказів тим обставинам, що вищевказану нотаріально посвідчену заяву від 08.06.2007 року отримано не було [PERSON] суду не надала. Фактичний вихід з засновників відбувся тільки в 2008 році . На підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» від 09.06.2007 року(також протокол №3) (арк..183 том 1) [PERSON] виведено з засновників ТОВ «Крєпость - Консалтинг», тобто в подальшому до введення в засновники ТОВ «Крєпость - Консалтинг» [PERSON] - [PERSON] мала 100% в товаристві. Таким чином, оформлюючи 20.12.2007 року договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року, [PERSON] достеменно усвідомлювала, що протокол № 3 від 18.12.2007 року не є таким, що відповідає дійсним обставинам, бо на день оформлення цього протоколу [PERSON] засновником товариства не був та вона отримала його частину в Статутному фонді в розмірі 15500,00 гривень. Крім того судом встановлено, що в той же день 18.12.2007 року було видано іще один протокол №3 (том 1 арк.24) ,який визнано недійсним на підставі мирової угоди ,укладеної між [PERSON], ТОВ «Крєпость - Консалтинг» ( засновником [PERSON].), [PERSON] особисто, [PERSON] та [PERSON].(арк..18том1), мирову угоду затверджено рішенням Харківського Обласного постійно діючого третейського суду від 13.08.2012 року по справі №3/07-12(суддя М.О.Іоффе том 1 арк.17). Р І Ш Е Н Н Я КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ по справі №1-3/2008 від 10.01.2008 року № 1-рп/2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) в п.3.2. зазначає : Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року ( 995_069 ) та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) ( 995_059 ) від 15 червня 1976 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року). в ст.4 рішення КСС України передбачено: 4. Зі змісту клопотання випливає, що його автори порушують питання щодо відповідності положень абзацу сьомого статті 2, статті 3 Закону ( 1701-15 ) частинам першій, п'ятій статті 124, статті 125 Конституції України ( 254к/96-ВР ). Вони вважають, що в цих нормах Закону ( 1701-15 ) фактично закріплюється статус третейських судів як органів здійснення правосуддя. На основі порівняльного аналізу Конституційний Суд України дійшов висновку про відповідність Конституції України ( 254к/96-ВР ) зазначених положень Закону ( 1701-15 ). Правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ (пункт 3 мотивувальної частини Ухвали Конституційного Суду України від 14 жовтня 1997 року N 44-з) ( vz44u710-97 ). Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України ( 254к/96-ВР ) та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1. пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 ( v015p710-04 ). Тому в контексті статті 55 Конституції України ( 254к/96-ВР ) органи судової влади можуть здійснювати функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин. Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону ( 1701-15 ), є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України ( 254к/96-ВР ). Таким чином, суд приходить до висновку, що підтверджено дослідженням матеріалів цивільної справи, розглянутої Жовтневим районним судом м. Харкова від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 спір між цими ж сторонами почав розглядатися в Жовтневому районному суді м. Харкова за позовом ПАТ «Отп банк» до [PERSON] з 06.08.2011 року, зустрічний позов [PERSON] розглядався з 31.10.2011 року, [PERSON] залучено як третю особу по справі 28.03.2012 року. Таким чином, суд вважає, що не зважаючи на наявність невирішеного спору, який по суті як господарський спір міг вирішуватися Харківським Обласним постійно діючим третейським судом 13.08.2012 року по справі №3/07-12(суддя М.О.Іоффе том 1 арк.17) саме між засновниками та колишніми засновниками ТОВ «Крєпость - Консалтинг» [PERSON],[PERSON] ,[PERSON] , але ніяким чином між ними та [PERSON], яка до цього суб»єкту господарювання не мала ніяких відносин. Про те, вищевказане рішення третейського Суду не оскаржено, не оспорено і є діючим, але для суду при вирішенні саме цього спору відноситься тільки непрямим чином, бо свідчить про безвідповідальне відношення засновників ТОВ «Крєпость - Консалтинг» до виконання своїх документів. Як вказано вище за текстом судового рішення в ч 3 ст.60 Закону України «Про господарчі товариства» передбачено: «Брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів.» Таким чином вся діяльність товариства з обмеженою відповідальністю регулююється Статутом товариства. В Статуті ТОВ «Крєпость - Консалтинг» , який затверджено 18.07.2005 року №14801020000012327 (арк..226-228 том 1) в п.9.6»е» вказано , що виключною компетенцією зборів є визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу ,створення та визначення повноважень відповідних контролюючих органів. Як визначено Контрактом з Директором ТОВ «Крєпость - Консалтинг» [PERSON] від 01.09.2005 року (том 1 арк.229-232) загальні збори постановили укласти контракт саме з директором, а не з генеральним директором(як вказано в протоколі №3 від 18.12.2007 року), бо у відповідності з п.9.10 Статуту Генеральним директором може бути також особа яка не є засновником Товариства. В п.9.8. Статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» вказано, що учасник не має права голосу на загальних зборах товариства , що стосуються укладених ним правочинів ,а також стосовно спорів між ним та Товариством. Але Статутом товариства ,який діяв в редакції на момент виникнення спірних правовідносин не передбачена заборона загальним зборам щодо самостійного скасування незаконного рішення товариства. Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №3 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано: З метою забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленум Верховного Суду України ПОСТАНОВЛЯЄ дати судам такі роз'яснення: 1. Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV ), Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року N 1211-IV ) та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. 2. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину Таким чином, виходячи з норм діючого законодавства України суд приходить до висновку, що протокол загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю не є правочином, бо як документ регулюється вимогами Закону України «Про господарські товариства», а не Цивільним , Земельним, Сімейним Кодексами України , Законом України «Про оренду землі», Законом України «Поро захист прав споживачів» як вказує Верховний Суд України. Таким чином , суд приходить до висновку, що визнання нікчемності або недійсності оспорюваного протоколу не відноситься до компетенції суду ,бо він не є правочином. . При розгляді первісного позову [PERSON] стовно того, що вона не виконувала обов'язки в.о. Генерального директора в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року та не працювала у ТОВ «Крєпость - Консалтинг» на інших посадах з 2005 року по 2013 рік суд приходить до наступного: [PERSON] є дієздатною особою, яка має певну освіту, зареєстрована як приватний підприємець і станом на укладення 20.12.2007 року договору іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі [PERSON] саме як в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року достеменно усвідомлювала , що ніякого відношення до ТОВ «Крєпость - Консалтинг» вона не мала, але діяла навмисно, бо мала бажання ,насамперед, отримати гроші від договору купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS]. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори : 1) договір купівлі продажу житлового будинку в [ADDRESS] ,який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6776 (внесено в реєстр права власності на нерухоме майно 18.01.2008 року за № 15405229) ; 2) договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 між Закритим (тоді) акціонерним товариством «ОТП банк» , від імені якого діяло ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в особі в.о. Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , який внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. за № 6780 , який внесено приватним нотаріусом в реєстр заборон на відчуження 20.12.2007 року. Ціна придбаного [PERSON] будинку за договором купівлі-продажу (п.1.3 Договору) від 20.12.2007 року становила 35336,00 гривень. В той же день, 20.12.2007 року між ЗАТ «ОТП банк» (правонаступником якого виступав ПАТ «ОТП банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-705/077/2007, на підставі з яким [PERSON] отримала кредит для придбання саме будинку ,який розташовано в [ADDRESS] в сумі 42673,00 швейцарських франків. [PERSON] за її власним клопотанням була опитана як свідок в цивільному провадженні 26.10.2015 року (том 3 арк.76-84) розумних пояснень суду не надала, пояснити чому за договором будинок за 35336,00 гривень і для чого тоді [PERSON] отримала кредит на суму 42673,00 швейцарських франки , вартість іпотечного майна зазначена саме в цій сумі 42673 швейцарських франки також пояснити не змогла. Пояснень стосовно недоплати державного мита та штучного зменшення суми податку від купівлі-продажу не надала. На запитання відповідачки [PERSON] . стосовно того, яким чином вона придбала той будинок , що продавала пояснила, що договору купівлі - продажу за 2006 рік також не має. Таким чином , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України та присягнувши казати правду нічого не приховуючи та не спотворюючи, [PERSON] надала суду показання ,які суд розцінює критично і вважає, що метою цих свідчень було виключно бажання надати допомогу [PERSON] не виконувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року. Судом було витребувано в приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Д»яченка В.Є іпотечний договір від 11.12.2006 року (том3арк.112-115) у відповідності з яким [PERSON]. саме цей будинок в [ADDRESS] заклала під іпотеку за 191500,00 гривень до Банку «Фінанси та кредит», тобто продаючи будинок [PERSON] та сплативши за нього кредитні кошти в сумі значно більше ніж оцінено предмет іпотеки (відсотки, пеня, користування кредитом тощо), що підтверджено зняттям предмету іпотеки з реєстру обтяжень на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.12.2007 року, [PERSON].(до шлюбу [PERSON]) продала своє майно за ціною в майже в шість разів менш ,ніж сама його придбала, що є неприпустимим ,ураховуючи зріст цін на нерухомість саме в період 2007-2008 років , що є загально відомим та додаткового доказування не потребує. Ці обставини іще раз підтверджують висновок суду, що вартість проданого майна зменшена виключно навмисно з метою знизити податок державі та суму державного мита. Ці ж обставини підтверджуються договором купівлі- продажу від 11.12.2006 року (том 2 арк.28-29), згідно з яким купила будинок [PERSON] за 32 тисячі доларів США. Стосовно позовних вимог, що [PERSON] не виконувала обов'язки в.о. Генерального директора в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року та не працювала у ТОВ «Крєпость - Консалтинг» на інших посадах з 2005 року по 2013 рік - ці позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, бо єдиним документом ,який підтверджує трудовий стаж людини в Україні є трудова книжка. А ураховуючи ті обставини, що в Україні проведено персоніфікацію осіб й для обчислення трудового стажу враховується тільки той стаж , за який за працюючу особу сплачено пенсійні внески, то [PERSON] просить суд підтвердити ті обставини, які вказані в її трудовій книжці та в відомостях про застраховану особу (том 1 арк.13) У відповідності з вимогами ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником або уповноваженим ним органом або фізичною особою, який у відповідності з вимогами ст.23 КЗпП України повинен бути укладений на невизначений строк (безстроковий) на визначений строк або на виконання певної роботи. Суд вважає, що станом на отримання протоколу №3 загальних зборів ТОВ «Крєпость- Консалтинг» від 18.12.2007 року та станом на час підписання договору іпотеки [PERSON] дійсно не перебувала з ТОВ «Крєпость- Консалтинг» в трудових стосунках , але це не стало підставою для відмови в використані підробленого документу. На підставі п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яку затверджено Наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України № 58 від 29 липня 1993 року " Власник або уповноважений ним орган зобов"язані видати працівнику трудову книжку в день звільнення з внесеним в неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ, а також вноситься запис в трудову книжку працівника. Раніше внесений запис в трудову книжку анулюється у порядку, встановленому п.2.10 цієї Інструкції. На підставі п.4.3 Інструкції запис про звільнення засвідчується в установленому порядку, тобто печаткою підприємства. Запис в трудовій книжці позивачки за первісним позовом [PERSON] про прийняття її на роботу в.о. генерального директора ТОВ «Крєпость- Консалтинг» та про її звільнення відсутній., що вона підтвердила в судовому засіданні , надавши суду відомості про застраховану особу (том 1 арк.13) Про ці обставини [PERSON] була обізнана в 2007 році в грудні місяці, коли 20.12.2007 року підписувала у нотаріуса договір іпотеки за дорученням від ЗАТ «Отп банк». Суд погоджується з доводами представника відповідачки [PERSON].- адвоката Михайлова О.В. стосовно тим обставинам, що станом на час пред»явлення позову [PERSON] пропустила строк позовної давності. Стаття 256 ЦК Україии зазначає, що: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до стаття 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності з вимогами ст. 261 ЦК України : 1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 2. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. 3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. 4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. 5. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 6. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. 7. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Статтею 267 ЦК України передбачено ,що: 1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. 2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд не вважає поважними причини пропуску [PERSON] строку позовної давності, але приходить до висновку, що ,не зважаючи на ці обставини справа підлягає розгляду на загальних підставах. Суд приходить до висновку, що право [PERSON] щодо укладених 20.12.2007 року договорів купівлі - продажу житлового будинку та іпотеки не є порушеним., бо в неї не виникло жодних зобов»язань. Суд ураховує вимоги представника за дорученням ТОВ «Отп факторинг Україна» [PERSON] про застосування строків позовної давності, тож як сторона по справі мав можливість заявити про це на любій стадії судового розгляду На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] вже зверталися за захистом свого права й просили Жовтневий суд м. Харкова визнати недійсними кредитний договір кредитний договір №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року , на підставі з яким [PERSON] отримала кредит для придбання саме будинку ,який розташовано в [ADDRESS] в сумі 42673,00 швейцарських франків та договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року встановлено, що їх право не порушене та в задоволені позову відмовлено, рішення суду набрало законної сили. З аналогічними позовними вимогами до Жовтневого районного суду м. Харкова звертався і [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року та договору іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року [PERSON] в задоволенні позову було відмовлено (рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року № 639/10614/13ц,2/639/612/2014), рішення суду набрало законної сили. Суд приходить до висновку, що єдиною особою з всіх учасників процесу ,який залишився засновником ТОВ «Крєпость- Консалтинг», мав на руках установчі документи, доручення ЗАТ «ОТПбанк», печатку установи та був обізнаний з зразком підпису засновника [PERSON] була [PERSON]. За її бажанням вона була допитана як свідок в судовому засіданні 12.08.2015 року(том 2 арк.185-196)розумних пояснень суду не надала, пояснити чому за договором будинок за 35336,00 гривень та маючи тільки 12 000,00 доларів США вона отримала кредит на суму 42673,00 швейцарських франки , вартість іпотечного майна зазначена саме в цій сумі 42673 швейцарських франки також пояснити суду [PERSON] не змогла. Таким чином , суд приходить до висновку, що будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України та присягнувши казати правду нічого не приховуючи та не спотворюючи, [PERSON] надала суду показання ,які суд розцінює критично і вважає, що метою цих свідчень було виключно бажання надати [PERSON] не виконувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року та не сплачувати боргові зобов»язання за кредитним договором, бо як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року, яке набрало законної сили сплачувати за кредитними зобов»язаннями [PERSON] припинила в 2010 році. Пояснювала суду, що того, що в офісному приміщенні було розкидано документим невідомо ким, чи зверталася до органів міліції з приводу проникнення належної відповіді не надала. Доказів тим обставинам, що печатка установи була втрачена, викрадена тощо також суду не довела. Також ,як свідок в судовому засіданні 12.08.2015 року(том 2 арк.185-196) був допитаний [PERSON] який пояснив, що протокол №3 18.12.2007 року він не підписував, на підставі протоколу загальних зборів засновників 09.06.2007 року виключений з числа засновників. Чому виключений з реєстру тільки в 2008 році пояснити суду не зміг. У відповідності з висновком судової почеркознавчої криміналістичної експертизи № 154 від 22.05.2017 року (том справи 5 арк.справи 17-23) підпис від імені [PERSON] у рядку [PERSON] виконаний не [PERSON] ,а іншою особою. В судовому засіданні 11.08.2017 року експерт ХНДЕКЦ [PERSON] підтвердила свій висновок та пояснила, що підпис від імені [PERSON] могла виконати особа, яка знайома з його підписом та намагалася досягти формальної схожості підписів. Відносно інших осіб пояснила, що неможливо встановити ці обставини експертним дослідження. Також підтвердила, що підпис в оригіналі протоколу загальних зборів ТОВ «Крєпость- Консалтинг» від 18.12.2007 року №3 зроблено не [PERSON]. Пояснила за яких обставин не є можливим встановити чи зроблено підпис від його імені [PERSON], [PERSON] чи приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Єдиною особою, яка була ретельно знайома з підписом [PERSON] є [PERSON]. Але встановити чи саме [PERSON] займался виготовленням підпису [PERSON] на спірному протоколі №3 від 18.12.2007 року у порядку цивільної юрисдикції суд не має можливості. У відповідності з вимогами ч 6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. У відповідності з ч1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об»активному та безпосередньому дослідженні наявних доказів по справі. Згідно з ч 2 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. У відповідності з ч 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв»язок доказів у справі.. Надані суду як докази по справі висновок спеціаліста Інституту судової експертизи та криміналістики за договором №15/2016 від 30.06.2016 року (том 4 арк.65-71) стосовно того, що підпис від імені [PERSON] в протоколі загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» виконана не [PERSON] «або іншою особою?»- дослівно як у висновку (том 4 арк.67зворотня сторона) сам спеціаліст [PERSON] вказав що електрофотокопії недостатньо та потрібен оригінал документу, але 23.08.2016 року на підставі електрофотокопії (не оригіналу) прийшов до висновку , що підпис від імені [PERSON] виконано не [PERSON] ,а іншою особою(том 4 арк.70). Між тим і в тому і в іншому висновках спеціаліст [PERSON] посилається на перелік використаних джерел: 1. методика дослідження підписів, ДНДЕКЦ МВС України,Київ,2009 рік,2) «Судово-почеркознавча експертиза «,Київ 2007 рік,3) Почерковедческая экспертиза, Волгоград 1977 год,4) «Судебно-почерковедческая експертиза, Москва,1971 год,5) Методика исследования подписей,Москва,1970 год. Ні про які заявлені представником позивача зустрічним позовом [PERSON] -[PERSON] нові американські технології дослідження документів не за оригіналом ,а за електрофотокопією , про що було сказано при дослідженні доказів в судовому засіданні 11.08.2007 року в цих висновках згадки не існує. Суд приходить до висновку про недопустимість та неналежність цих доказів, бо вони виконані без оригіналу протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року, який зберігається в матеріалах справи приватного нотаріуса ХМНО [PERSON]., витребуваний та надавався судом тільки для дослідження експерту ХНДЕКЦ [PERSON]. При проведенні судової почеркознавчої експертизи експерт ХНДЕКЦ [PERSON] посилалася на використання наступних інформаційних джерел: 1. методика дослідження підписів ,ДНДЕКЦ МВС України,Київ,2009 рік ,2) Методика судово-почеркознавчої експертизи (загальна частина) ДНДКЕЦ МВС України, Київ, 2008 рік (реєстраційний код 1.1.54),3) [PERSON],[PERSON],[PERSON] Щодо формулювання синтезуючої частини висновків почеркознавчої експертизи ,методичні рекомендації/ДНДЕКЦ МВС України Київ,2008 рік,4) судово-почеркознавча експертиза:Навчально-методичний посібник/[PERSON],[PERSON],[PERSON] за гол.[PERSON] -Укр.центр духовної культури /,Київ 2007 рік,5) Тимчасова Інструкція з організації, проведення та оформлення проваджень у підрозділах МВС, затверджена Наказом Експертної служби МВС України 11.11.2016 року № 64н Таким чином, суд вважає, що при проведенні судової почеркознавчої криміналістичної експертизи № 154 від 22.05.2017 року (том справи 5 арк.справи 17-23) експертом ХНДЕКЦ [PERSON] використані більш нові джерела ніж при проведенні досліджень спеціалістом Інституту судової експертизи та криміналістики [PERSON], який наважився провести експертне дослідження не бачачи оригіналу документу. Це суд вважає підставою для невизнання цих досліджень Інституту судової експертизи та криміналістики належними та допустимими доказами по справі. Між тим, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно протокол загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року не підписував, заявив про свій вихід з засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» 08.06.2007 року, бо судом при дослідженні доказів встановлено, що 08.06.2007 року засновник товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] звернувся до зборів засновників з нотаріально посвідченою заявою з проханням вивести його з членів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» за власним бажанням з передачею своє частини у статутному фонді в сумі 15500,00 гривень [PERSON](том1 арк.241). Фактичний вихід з засновників відбувся тільки в 2008 році . На підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» від 09.06.2007 року(також протокол №3) (арк..183 том 1) [PERSON] виведено з засновників ТОВ «Крєпость - Консалтинг», тобто в подальшому до введення в засновники ТОВ «Крєпость - Консалтинг» в лютому 2012 року [PERSON] - тільки [PERSON] мала 100% частку в товаристві. В задоволенні позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року та договору іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року [PERSON] було відмовлено (рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року № 639/10614/13ц,2/639/612/2014), рішення суду набрало законної сили, таким чином, суд не встановив порушення будь-якого права [PERSON] Суд вважає, що а ні кредитний договір №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року ,а ні договір іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року (укладений саме на підставі підробленогопротоколу загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року) ніяких правових наслідків для [PERSON] не мають. Як вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення: В Статуті ТОВ «Крєпость - Консалтинг» , який затверджено 18.07.2005 року №14801020000012327 (арк..226-228 том 1) в п.9.6»е» вказано , що виключною компетенцією зборів є визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу ,створення та визначення повноважень відповідних контролюючих органів. Як визначено Контрактом з Директором ТОВ «Крєпость - Консалтинг» [PERSON] від 01.09.2005 року (том 1 арк.229-232) загальні збори постановили укласти контракт саме з директором, а не з генеральним директором(як вказано в протоколі №3 від 18.12.2007 року), бо у відповідності з п.9.10 Статуту Генеральним директором може бути також особа яка не є засновником Товариства. В п.9.8. Статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» вказано, що учасник не має права голосу на загальних зборах товариства , що стосуються укладених ним правочинів ,а також стосовно спорів між ним та Товариством. Але Статутом товариства ,який діяв в редакції на момент виникнення спірних правовідносин не передбачена заборона загальним зборам щодо самостійного скасування незаконного рішення товариства. На підставі цього суд приходить до висновку, що протокол загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року не відповідає Статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» , який затверджено 18.07.2005 року №14801020000012327 (арк..226-228 том 1), бо фактично виконаний одним з засновників Товариства, але підстав для визнання його недійсним суд не вбачає, з тих же підстав, що вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення , бо протокол загальних зборів у відповідності з вимогами ЦК України право чином вважатися не може. Щодо позовних вимог щодо невідповідностіпротоколу загальних зборів засновників ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року Статуту ТОВ «Крєпость- Консалтинг» від 24.02.2012 року № 14801050005012327 і Законам України суд вважає позовні вимоги в цій частині хибними, бо документ товариства, який видано в 2007 році не може бути викладений у відповідності до Статуту цього товариства від 24.02.2012 року. Невідповідність протоколу загальних зборів ТОВ «Крєпость- Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року Статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» , який затверджено 18.07.2005 року №14801020000012327 ,насамперед, суд вбачає в тому ,що він не був внесений до відповідної книги протоколів, як передбачено Статутом та ст.60 Закону України «Про господарські товариства». Підстав вважати, що [PERSON] пропустив строк позовної давності суд не вбачає. Невідповідність протоколу загальних зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» №3 від 18.12.2007 року іншим Законам України суду не доведена належними доказами та необгрунтована належним чином. Стаття 360-7 ЦПК України передбачає : «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст..355 цього Кодексу, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом…….» Ураховуючи Правову позицію Верховного суду України від 05.12.2007 року №6- 16344 св 07, який вказав, що виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, слід зробити висновки, що при розгляді справ, які стосуються оспорювання прав та обов»язків сторін, які придбані на підставі здійснення нотаріальних дій - посвідчення договорів , угод тощо НОТАРІУСИ в розумінні вимог ст.ст.30,34,35 ЦПК України не є особами, прав та обов»язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість в результатах розгляду справи судом та реалізації прийнятого по справі рішення» Таким чином, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус ХМНО [PERSON] при розгляді цивільної справи, яка стосується оспорювання прав та обов»язків ,які придбані при здійсненні нею нотаріальних дій 20.12.2007 року ,як нотаріус у розумінні вимог ст.ст.30,34,35 ЦПК України не є особою, прав та обов»язків яких стосується спір між сторонами, бо в її діях відсутня юридична зацікавленість в результатах розгляду справи судом. У зв»язку з чим, суд позбавлений можливості вважати численні скарги [PERSON] ,[PERSON] на дії приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] в правоохоронні органи носять будь-яку доказову базу , суд вважає їх суб»єктивним поняттям осіб, які оскаржили і не оцінює ці матеріали як докази в цивільному провадженні. Суд ,ураховуючи ті обставини, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року правочини, які посвідчувала приватний нотаріус ХМНО [PERSON]., не визнані недійсними , звертаю увагу на ті обставини , що підстави для визначення правочину недійсним чітко регламентовані діючим законодавством України ,а саме: На підставі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст..203 ЦК України 2003 року передбачає наступне: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу ,іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2)Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності 3)Волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4)Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5)Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків 6)Правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 225 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а саме: 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Стаття 229 ЦК України наголошує: 1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. 2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Стаття 230 ЦК України передбачає, що: 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На підставі вимог ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним право чином права та обов»язки передбачалися на лише майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Таким чином, правочин є таким правочином , в якому на підставі договору має місце обумовлення настання або зміну прав та обов»язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина), як передбачено ч 1 ст 212 ЦК України. На підставі вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Судам відповідно до ст 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст219, частина перша ст.220,частина перша ст.224 ЦК тощо), та оспорювані правочини , якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом (частина друга ст.222, частина друга ст.223, частина перша ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.» На підставі вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» « Відповідно до ст.215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину(договору)недійсним не може бути його розірвання ,оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтованості іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена ,як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права і інтереси якої порушено вчинення правочину.». П. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» наголошує, що « Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. 20. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів» Як вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення вимоги діючого законодавства України щодо визнання недійсності правочинів не розповсюджуються на вимоги позивачів за первісним та за зустрічним позовом про визнання недійсним протоколу загальних зборів ТОВ ««Крєпость - Консалтинг» №3 від 18.12.2017 року. Суд приходить до висновку, що не підлягає додатковому доказуванню встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року(яке набрало законної сили) , що [PERSON]. при оформленні договору іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року діяла за своїм розумінням й про будь-яку недбалість з її боку , або невірне розуміння своїх дій ,які б стали підставою для визнання договору недійсним суду не довела. При розгляді цивільної справи від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 Жовтневим районним судом м. Харкова (яка досліджена в судовому засіданні при розгляді цієї справи) [PERSON] представляв за дорученням інтереси [PERSON] , [PERSON](до шлюбу [PERSON]) представляла за дорученням інтереси ТОВ «Крєпость - Консалтинг» . При розгляді цивільної справи Дзержинським районним судом м. Харкова [PERSON] представляв за дорученням інтереси позивача за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] представляла за дорученням інтереси позивачки за первісним позовом [PERSON], [PERSON] діяла як в своїх інтересах та і від імені ТОВ «Крєпость - Консалтинг» . В рамках цивільного процесу за різними справами це не є порушенням вимог ЦПК України, бо це прямо заборонено Законом в одному цивільному процесі, між тим суд прийшов до висновку, що дії вищевказаних осіб свідчать, насамперед , про бажання заплутати матеріали справи та надати можливість [PERSON] уникнути від обов»язку нести матеріальну відповідальність за кредитним договором №ML-705/077/2007 від 20.12.2007 року та договором іпотеки № РМЕ-705/077/2007 від 20.12.2007 року , тобто всіляким способом ,в порушення вимог ст.124 Конституції України запобігти виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року по справі №2-180/11,2/638/3004/13 , яке набрало законної сили. Суд ,виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов, що й було зроблено судом у порядку ст.211 ЦПК України. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до ТОВ «Крєпость - Консалтинг», приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування протоколу №3 від 18.12.2007 року зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг», визнання, що [PERSON] не виконувала обов'язки в.о. Генерального директора в ТОВ «Крєпость- Консалтинг» з 18.12.2007 року по 22.12.2007 року та не працювала у ТОВ «Крєпость - Консалтинг» на інших посадах з 2005 року по 2013 рік , необґрунтовані, недоведені належними доказами та в задоволенні позову слід відмовити. Позовні вимоги зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крєпость - Консалтинг», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON], треті особи: товариство з обмеженної відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», [PERSON], [PERSON] , [PERSON] про визнання протоколу №3 від 18.12.2007 року зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» не законним та скасування його як такого, що не відповідає вимогам статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» від 18.07.2005 року №14801020000012327, від 24.02.2012 року № 14801050005012327 і Законам України частково обґрунтовані та доведені частково, у зв»язку з чим підлягають частково задоволенню, а саме: в частині визнання ,що протокол №3 від 18.12.2007 року загальних зборів ТОВ «Крєпость - Консалтинг» складено з порушенням вимог статуту ТОВ «Крєпость - Консалтинг» від 18.07.2005 року №14801020000012327 .

Outcome: partial