Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

До суду 07 жовтня 2018 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до КП «Житлово-комунальний Сервіс «Порто-Франківський», згідно якого просив зобов`язати відповідача нарахувати йому, [PERSON] , сплату за комунальні послуги тільки після офіційного визнання КП «Житлово-комунальний Сервіс «Порто-Франківський» управителем будинку за адресою: м . Одеса, [ADDRESS], та з дати отримання ним, позивачем, житлової субсидії; списати незаконно нараховану заборгованість із оплати комунальних послуг за період із 01.06.2017 року по дату подання даного позову. В обґрунтування позову посилався на те, що він, [PERSON] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Йому було відмовлено в отриманні субсидій на утримання будинку та прибудинкової території з причини того, що нібито він має заборгованість за спожиті комунальні послуги перед КП ЖКС «Порто-Франківський». Між тим звинувачення його в наявності у нього боргу вважає безпідставними. 19 травня 2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради був проведений конкурс по призначенню управителя в багатоквартирних будинках Приморського району. 23 липня 2018 року він звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із питання про призначення йому субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. 30 липня 2018 року він отримав відповідь із відмовою Департаменту щодо призначення йому субсидії на підставі того, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не внесено до переліку багатоквартирних будинків, по яких КП «ЖКС «Порто-Франківський» визначено управителем, тому призначити субсидію на утримання будинку та прибудинкової території не було підстав. Між тим, до нього не однократно надходять листи та попередження з вимогами про сплату боргу за спожиті комунальні послуги понад 5000 грн. на рахунок КП «ЖКС «Порто-Франківський». При цьому, згідно отриманої відповіді ПРА ОМР на його запит, протокол власників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підписаний, договір на управління в процесі підписання. 28 травня 2019 року він знову звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із листом щодо призначення йому субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. 03 червня 2019 року він отримав відповідь, згідно якої Департамент відмовив йому в призначенні субсидії на підставі того, що будинок за адресою: [ADDRESS] , не внесено до переліку багатоквартирних будинків, по яких КП «ЖКС «Порто-Франківський» визначено управителем, тому призначити субсидію на утримання будинку та прибудинкової території не було підстав. Отже, вказував, що КП «ЖКС «Порто-Франківський» не було визначено управителем будинку, в якому він проживає, через що він не може отримати субсидію на оплату комунальних послуг, між тим не зважаючи на це до нього надходять листи відповідача щодо сплати ним суми боргу. При цьому нарахування відповідачем відповідної плати за комунальні послуги позивач вважає незаконним та просить списати нараховану йому заборгованості. Ухвалою суду від 15.10.2019 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 11.11.2019 року. У зв`язку з неявкою сторін 11.11.2019 року розгляд справи був відкладений 03.12.2019 року. До суду 02.12.2019 року надійшов відзив на позов від представника відповідача (а.с.41-62), згідно якого заперечував проти вимог позову та просив відмовити. В обґрунтування позиції представник відповідача посилався на те, що рішенням Одеської міської ради №1173-V від 05 квітня 2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одесі» КП «ЖКС «Порто-Франківський» визначено виконавцем послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси з наданням послуг із утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, в тому числі внутрішньо-прибудинкових мереж водо-теплопостачання та водовідведення. Відповідно до розпорядження Оденського міського голову №97-01 від 28.01.2003 року КП «ЖКС «Порто-Франківський» передано на баланс житлові будинки та нежитлові приміщення згідно з переліком, у тому числі будинок за адресою: [ADDRESS] , будинок в якому проживає позивач. Вказували, що вони з 2003 року були балансоутримувачеми вказаного будинку та забезпечували його належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Тому доводи позивача щодо відсутності підстав нарахування йому боргу за несплату комунальних послуг вважають безпідставними. Також доводи позивача щодо умисного не виключення відповідачем будинку до переліків будинків для конкурсу спростовуються чинним законодавством України, згідно якого такий обов`язок покладено не них, КП «Житлово-комунальний Сервіс «Порто-Франківський», а на ПРА ОМР. Також посилання позивача щодо відсутності жодного договору спростовуються тим, що 01 квітня 2019 року КП «ЖКС «Порто-Франківський» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . в особі [PERSON] було підписано Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. За викладених обставин просив відмовити у позовів. У підготовче засідання 03.12.2019 року з`явився позивач, який позов підтримав. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, суд належним чином сповістив його про день, час та місце розгляду справи. Згідно вимог ст.197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання у відсутності зазначеної сторони на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Жодних, нерозглянутих судом, клопотань з боку сторін по справі суду не заявлені. В матеріалах справи є відзив від 02.12.2019 року. Ухвалою суду від 03.12.2019 року підготовче у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 12.02.2020 року. Розгляд справи 12.02.2020 року був відкладений на 14.04.2020 року за клопотанням представника відповідача з наданням часу на ознайомлення з матеріалами справи. 14.04.2020 року розгляд справи був відкладений на 24.06.2020 року у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 24.06.2020 року був присутній позивач, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за обставин, викладених у позові. Посилався на те, що в 2017 році був проведений конкурс на визнання управителя будинку, в якому він проживає, проте його будинок зник із даного переліку. Отже, оскільки згідно конкурсу відповідач не був визначений управителем його будинку, він не може отримати субсидію на сплату комунальних послуг. При цьому відповідач йому постійно направляє листи із вимогами щодо сплати боргу за комунальними послугами, вважає, що заборгованість виникає саме через відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Зважаючи на наявність доказів належного сповіщення відповідача, неповідомлення ним причин неявки до суду, з урахуванням вимог ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з пояснень позивача та позовної заяви, КП ЖКС «Порто-Франківський» нараховано йому заборгованість за спожиті комунальні послуги із утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується наданими позивачем копіями рахунків-повідомлень (а.с.9-11). Станом на 01.08.2019 року заборгованість позивача за послуги із утримання будинку та прибудинкової території становить 5037, 72 грн.. Про пред`явлення відповідних претензій до позивача з боку КП «ЖКС «Порто-Франківський» свідчить також досудове попередження від 02.03.2018 року (а.с.7). Згідно пояснень позивача, вказану заборгованість він вважає незаконною та такою, що підлягає списанню, оскільки КП «ЖКС «Порто-Франківський» не є управителем будинку, в якому він проживає, та це перешкоджає йому в оформленні субсидій на оплату комунальних послуг. Також із матеріалів справи встановлено наступні обставини. Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 року № 0-121-3ПИ (а.с.16), згідно розпорядження міського голови від 28.01.2003 року №97-01 на балансі КП «ЖКС «Порто-Франківський» знаходиться житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] , який на сьогоднішній день обслуговується даним комунальним підприємством. 19 травня 2017 року ПРА ОМР був проведений конкурс по призначенню управителя в багатоквартирних будинках Приморського району. 10 червня 2018 року вступив у силу Закон «Про житлово-комунальні послуги», який передбачає, що власники багатоквартирних будинків вибирають Управителя будинку шляхом підписання протоколу та договору на управління. Протокол власників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підписаний, договір на управління в процесі підписання. Аналогічна відповідь була надано в листі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.01.2019 року №03-0-8л/п (а.с.13). Згідно відповіді Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 03.06.2019 року №39233-о (а.с.14), наданої на заяву позивача про призначення субсидії, 12 травня 2017 року ПРА ОМР було проведено конкурс із призначення управителів багатоквартирних будинків, розташованих на території Приморського району м. Одеси, в яких не створені об`єднання співвласників багатоквартирних будинків та по яких не прийнято рішення про форму управління таким будинком. За результатами проведеного конкурсу КП «ЖКС «Порто-Франківський» та КП «ЖКС «Фонтанський» були визначені переможцями, які надають житлово-комунальні послуги та послуги з управління багатоквартирними будинками, про що були укладені відповідні договори. Згідно з інформацією, наданою КП «ЖКС «Порто-Франківський» будинок за адресою: [ADDRESS], не внесено до переліку багатоквартирних будинків, по яких КП «ЖКС «Порто-Франківський» визначено його управителем, тому призначити субсидію на утримання будинку та прибудинкової території не було підстав (а.с.22-23). Аналогічна відповідь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради за розглядом заяви [PERSON] щодо призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг було надано 03.06.2019 року листом за №39233-о (а.с.14). Приморською районною адміністрацію Одеської міської ради розпорядженням від 29 березня 2019 року №133 (а.с.21) були внесені зміни до розпорядження ПРА ОМР від 19 травня 2017 року №196 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків Приморського району м. Одеси», виключивши із додатку №2 будинки за списком (додатки №1). Розірвано договори від 23.05.2017 року, укладені з КП «ЖКС «Порто-Франківський», «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в м. Одесі» (додаток 2). Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 31.05.2019 року №ЗПИ-154 (а.с.19), із 23 травня 2017 року КП «ЖКС «Порто-Франківський» надавав житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в якості управителя відповідно до договору про надання послуг із управління багатоквартирним будинком за адресою : [ADDRESS] , що був укладений між замовником - ПРА ОМР та виконавцем - КП «ЖКС «Порто-Франківський». Також в листі зазначено, що між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , підписано протокол зборів співвласників багатоквартирних будинків на обслуговування. Крім того, договір про надання послуг із управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , укладений між ПРА ОМР та КП «ЖКС «Порто-Франківський» - розірвано. Відповідно до викладеного, КП «ЖКС «Порто-Франківський» є управителем будинку №33-а по вул. Князівська. Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.06.2019 року №ЗПИ-154/2 (а.с.6), будинок [ADDRESS] в додатках №1,2, розпорядження №196 ПРА ОМР не знаходиться. Із боку представника відповідача було надано до суду копію договору про надання послуги із управління багатоквартирним будинком, укладений між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , лише 01 квітня 2019 року, згідно якого КП надає послуги із управління багатоквартирним будинком (а.с.43-46). Отже, достеменних доказів того, що КП «ЖКС «Порто-Франківський» був управителем будинку за адресою: [ADDRESS], із червня 2017 року по 31 березня 2019 року матеріали справи не містять та з боку відповідача суду не надано. Отже, суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що КП «ЖКС «Порто-Франківський» не було визначено управителем будинку за адресою: [ADDRESS] , а отже і підстав для нарахування сум до сплати за послуги із утримання будинку та прибудинкової території із червня 2017 року по 31 березня 2019 року в КП суд не вбачає. Між тим, вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення). У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Разом з тим, суд зазначає, що відсутність «бажаного результату» виключає можливість визначення правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Суд вбачає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме зобов`язання відповідача нарахувати йому, [PERSON] , сплату за комунальні послуги тільки після офіційного визнання КП «Житлово-комунальний Сервіс «Порто-Франківський» управителем будинку за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], та з дати отримання позивачем житлової субсидії; а також списання незаконно нарахованої заборгованості з оплати комунальних послуг за період із 01.06.2017 року по дату подання даного позову, не буде ефективним способом захисту прав позивача у розумінні ст. 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не призведе відновлення порушених майнових прав позивача належним чином. Згідно ч.ч. 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Отже, суд, виходячи із вимог процесуального закону, приходить до висновку, що питання розподілу судових витрат в даному випадку не вирішується, оскільки судом ухвалене рішення про відмову в позові.

Outcome: dismissed