Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Зобов`язати [PERSON] здати службове жиле приміщення за актом приймання-передавання КЕВ м.Харків. Зняти з реєстрації місця проживання та висилити [PERSON] , [INFO] із службової квартири, за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого приміщення разом з членами сім`ї. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідачів, просив винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: \~ \~ \~ \~Відповідно до виписки із протоколу №1 від 26.01.2006 року капітан [PERSON] , [INFO] , проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 24 липня 2000 року (а.с.7). \~ \~ \~ \~Згідно ордеру на службове житлове приміщення №0-125 виданого 05.07.2006 року, на підставі рішення виконавчого комітету №527 від 27.06.2006 року, [PERSON] надано службову квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). \~ \~ \~ \~Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №186 від 19.08.2008 року [PERSON] було звільнено наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.07.2008 року № 359 з військової служби в запас згідно пунктом 63 підпунктом "а" (після закінчення строку контракту) відповідно до Положення про проходження військової служби офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України з 19.08.2008 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування до Лозівського ОМВК Харківської області (а.с.13). Пунктом 3.16 наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» встановлено, що особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Відповідно до послужного списку відповідача, призначення на посаду начальника пожежної команди 61 арсеналу ремонту і зберігання боєприпасів ВОС - 2801003 відбулося 24.06.2000 року. Звільнення [PERSON] відбулося 19.08.2008 року. Відповідач пропрацював у структурах Міністерства оборони України менше 10 років (а.с.6). Відповідно до відповіді за запит Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №41/2216 від 01.07.2015 року [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 04.11.2014 року знятий з реєстрації до [ADDRESS] (а.с.22). Згідно довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області №479 від 03.08.2015 року, в службовій квартирі, за адресою: [ADDRESS] ,зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.67). Згідно з актом №1 обстеження житлового службового приміщення (квартири) №4979 від 06.08.2015 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не проживають, з січня 2015 року в даній квартирі мешкає невідомий чоловік, до вказаної дати раніше проживала невідома жінка з дитиною (а.с.66). Відповідно до ч.2 ст.167 Житлового Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій наймача відсутності або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщенні протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, в разі відсутності особи більше шести місяців, він може бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку. Відповідно до п.3.15 наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» передбачено, що КЕВ (КЕЧ) району зобов`язаний прийняти службове жиле приміщення за актом приймання-передавання, до якого додаються дефектний акт квартири та довідка про сплату квартирної плати та комунальних послуг за останніх три місяці. Після цього військовослужбовцю видається довідка про здачу жилого приміщення. Пунктом 3.16 наказу Міністрерства оборони України №737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями»\~ встановлено, що особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які зх. нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Відповідно до послужного списку відповідача, призначення на посаду начальника пожежної команди 61 арсеналу ремонту і зберігання боєприпасів ВОС-2801003 відбулося 24.06.2000 року. Звільнення [PERSON] відбулося 19.08.2008 року. Відповідач пропрацював у структурах Міністерства оборони України менше 10 років, тобто незаконно займає службову квартиру. Відповідно п.19 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями" №1081 від 03.08.06 року, у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню. На підставі ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями за рахунок державного бюджету. Тому забезпечення військовослужбовців житлом є державною метою в області здійснення соціальної політики, що гарантовано законодавством. Таким чином, утримання спірного житла позивачем спричиняє шкоду економічним інтересам держави. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою та зобов`язання здати службове житлове приміщення є достатньо обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, що стосується позовних вимог про зняття з місця реєстрації та виселення з службового приміщення, суд вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial