Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

20.11.2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням Локачинського районного суду від 03.03.2016 року у справі №160/61/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів присуджено стягувати з нього в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення ними повноліття. На виконання рішення суду Локачинським районним судом видано виконавчий лист від 15.03.2016 року. Про існування вказаного вище рішення суду і виконавчого провадження він дізнався лише в кінці грудня 2019 року. У зв`язку із тим, що позивачу не було відомо про розгляд справи та рішення суду про стягнення аліментів виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 75714,4 грн. за період з 22 лютого 2016 року по 1 лютого 2020 року. Внаслідок нещасного випадку при виконанні службових обов`язків 31.08.2015 року позивач отримав поранення. Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві "Щодо особового складу" від 31.05.2018 року №530 о/с його звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Після проходження оглядів МСЕК йому було встановлено 2 групу інвалідності. Відповідно до рішення МСЕК позивачу рекомендовані лікування та нагляд в пульмонолога, невролога та кардіолога. Також для нього затверджені індивідуальні програми реабілітації інваліда, які передбачають ряд реабілітаційних заходів. Таким чином, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів матеріальне становище позивача погіршилося, оскільки змінився його майновий стан у зв`язку із звільненням з роботи, а також значно погіршився стан його здоров`я. Тому стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) перешкодить [PERSON] підтримувати стан свого здоров`я, виконувати програми реабілітації та брати участь у додаткових витратах на дітей в об`ємах, в яких він здійснював таку участь до моменту, коли дізнався про рішення про стягнення аліментів. Просить зменшити розмір аліментів з 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, що стягуються із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Локачинського районного суду від 03 березня 2016 року у справі № 160/61/16-ц на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) на дітей, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити. 17.03.2021 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнає повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. 23.03.2021 року через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості позивачу ознайомитися із поданим нею відзивом на позов та подачі заперечень. Відповідно до ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою Локачинського районного суду від 26.11.2020 року про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, з дня отримання копії ухвали. Згідно зі ст.\~126\~ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст.\~127\~ЦПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно з розпискою відповідачки, остання ухвалу суду про відкриття провадження отримала 02.12.2020 року особисто (а.с. 38), проте відзив на позовну заяву поданий останньою 17.03.2021 року, і він не містить заяви про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву (а.с. 57, 58). Тобто, всупереч вимогам ч.7 ст.178\~ЦПК України відзив поданий з пропуском строку, що встановлений ухвалою суду, а відповідна заява про продовження встановленого судом процесуального строку, до закінчення цього строку подана не була. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку для подання відзиву відповідачкою не є поважними, у зв`язку з чим відзив підлягає залишенню без розгляду. Крім того, до відзиву не долучено доказів направлення його позивачу в порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України. Клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення судом як безпідставне, остання належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, а тому відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України її неявка не є перешкодою для розгляду справи. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Заочним рішенням Локачинського районного суду від 03.03.2016 року присуджено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення ними повноліття (а.с. 12, 13). Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві "Щодо особового складу" від 31.05.2018 року №530 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.17). Згідно із довідками до акта огляду МСЕК серії АВ № 0988094 від 14.11.2018, серії АВ № 0032461 від 09.12.2019 та виписки з акта огляду МСЕК серії АВ № 0032461 від 09.12.2019 року позивачу було встановлено статус особи з інвалідністю ІІ групи (а.с. 18-20). Отже, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів стан здоров`я позивача погіршився, а також змінився його майновий стан у зв`язку із звільненням з роботи. Крім того, [PERSON] була складена індивідуальна програма з реабілітації інваліда № 1960/18 від 14.11.2018 року, якою останньому встановлені певні реабілітаційні заходи та їх реалізація, також індивідуальна програма з реабілітації інваліда № 215 була складена 09.12.2019 року (а.с. 21-24). Вищенаведене підтверджує ту обставину, що [PERSON] , з метою підтримання стану свого здоров`я, необхідно виконувати програми реабілітації. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виходячи із норм СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Вирішуючи даний спір, суд враховує те, що життєві обставини позивача змінились, він втратив роботу, його стан здоров`я погіршився, що призвело до додаткових матеріальних витрат, і він просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього з 1/3 на 1/6 частки від заробітку. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну майнового стану у платника аліментів- позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, що відповідно до положень ст.\~192\~СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. \~ \~ \~ \~ Також при вирішенні даного спору суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, та те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його майнового стану в контексті положень ст.ст.\~76-80\~ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, однак підлягає до часткового задоволення, і аліменти, що стягуються з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] слід зменшити з 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) на 1/4 частки. При цьому судом взято до уваги також те, що позивач згідно з довідками МСЕК за станом здоров`я має можливість працювати в спеціально створених умовах для забезпечення нормальної життєдіяльності його дітей. Отже, позов необхідно задовольнити частково, в решті вимог позивача відмовити.

Outcome: partial