Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

У квітні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 вересня 2012 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві. До укладення шлюбу 12 вересня 2012 року вона та відповідач протягом трьох років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у м. Києві за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . До листопада місяця 2014 р. вони разом зі своїми дітьми проживали в м. Києві за адресою: [ADDRESS] . Відповідач займався підприємницькою діяльністю на Україні, позивач перебувала и декретній відпустці по догляду за дітьми. 12 вересня 2012 між ними також був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А., за реєстровим № 1907. За умовами шлюбного договору було визначено що Чоловік і Дружина врегульовують майнові відносини між ними як Подружжям та батьками, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування як в зареєстрованому шлюбі, так і в період фактичних шлюбних відносин, визначення майнових прав та обов`язків кожного з Подружжя тощо. Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буде придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після укладання даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте. У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна, належні Чоловіку або Дружині , вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя , на чиє ім`я таке майно придбане або набуте. Сторони домовились, що будь-які зобов`язання за договорами позики, кредитними договорами, іншими договорами, правочинами є особистими зобов`язаннями того з Подружжя, хто є стороною таких договорів. Дарунки, отримані Подружжям один від одного, вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя , хто прийняв (одержав) дарунок. Жіночі ювелірні вироби, вважаються особистою приватною власністю Дружини . Чоловічі ювелірні вироби, вважаються особистою приватною власністю Чоловіка . Речі індивідуального користування належать кожному з Подружжя на праві особистої приватної власності. У випадку розірвання шлюбу Чоловік виплачує дружині компенсацію у розмірі 799 000 (сімсот дев`яносто дев`ять) тисяч гривень 00 копійок, що еквівалентно становить 100 000 (сто тисяч) доларів США за Курсом НБУ на день укладання цього Договору за кожен рік спільного проживання у офіційно зареєстрованому шлюбі. Сума буде змінюватись в залежності від зміни курсу долару та повинна становити суму еквіваленту 100 000 (сто тисяч) доларів США" . В березні 2019 року позивачу стало відомо що її чоловіком [PERSON] було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання із нею [PERSON] шлюбу, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 1564. Судове засідання призначено на 5 квітня 2019 року. Таким чином, сторони як подружжя прожили у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2012 по 05.04.2019. За цей період сума компенсації становить 657 004 дол. США (шістсот п`ятдесят сім тисяч і 4 долара США). Оскільки відповідачем ініційовано процедуру розірвання шлюбу, і позивач не заперечувала проти розірвання шлюбу, про що відповідно буде ухвалено судове рішення, вважала за необхідне заявити даний позов щодо стягнення із [PERSON] грошової компенсації за п. 14 Шлюбного договору у розмірі 657 004 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 93.04.2019 еквівалентно 17 720 712 грн. Також за час перебування у шлюбі відповідачем було набуто у спільну власність різного роду майно, а також відповідач отримував дохід який теж є спільним у відповідності до законодавства України. В зв`язку з чим позивач вважала що має право на отримання компенсації даного майна в розмірі 1/2 частки. Тому позивач [PERSON] просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за розірвання шлюбу у відповідності до п. 14 шлюбного договору у розмірі 657 004 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 03.04.2019 еквівалентно 17 720 712 грн. Повернути жіночі ювелірні вироби які є особистою приватною власністю дружини. Виплатити позивачу компенсацію 1/2 частини всього набутого за час шлюбу рухомого та нерухомого майна. Виплатити позивачу 1/2 частину доходів [PERSON] набутих під час перебування у шлюбі. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву згідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову підтримала та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] , подав до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову в частині компенсацію за розірвання шлюбу у відповідності до п. 14 шлюбного договору визнав та просив їх задоволити. В іншій частині позовних вимог відповідач заперечував та просив в цій частині позову відмовити. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлено, що 12 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 1564. [INFO] року у сторін народилась дочка [PERSON] , а [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. посвідчено шлюбний договір укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно даного договору Чоловік і Дружина врегульовують майнові відносини між ними як Подружжям та батьками, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування як в зареєстрованому шлюбі, так і в період фактичних шлюбних відносин, визначення майнових прав та обов`язків кожного з Подружжя тощо. Сторони визнають, що до моменту офіційної реєстрації шлюбу їх фактичні шлюбні відносини тривають три роки, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2012 року у справі № 2-2837/12 (п. 2 договору). Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною до початку фактичних шлюбних відносин та офіційної реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власністю тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте (п. 3 договору). Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте (п. 4 договору). Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буде придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте (п. 5 договору). Згідно п. 6 шлюбного договору у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна, належні Чоловіку або Дружині , вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя , на чиє ім`я таке майно придбане або набуте. У відповідності до п. 7 договору, сторони домовились, що будь-які зобов`язання за договорами позики, кредитними договорами, іншими договорами, правочинами є особистими зобов`язаннями того з Подружжя, хто є стороною таких договорів. Майно (рухоме та нерухоме), що було подаровано та/або успадковано Чоловіком або Дружиною, вважається особистою приватною власністю того з Подружжя, ким таке майно було отримано в дар та/або успадковане (п. 8 договору). Згідно з п. 9 шлюбного договору дарунки, отримані Подружжям один вид одного, вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя, хто прийняв (одержав) дарунок. Грошові кошти на рахунках в банківських установах, будь-які банківські внески, в тому чисті відсотки, нараховані по ним, вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя , на чиє ім`я відкрито рахунок в установі банку (п. 10 договору). Жіночі ювелірні вироби, вважаються, особистою приватною власністю Дружини, чоловічі ювелірні вироби, вважаються особистою приватною власністю Чоловіка (п. 11 договору). Речі індивідуального користування належать кожному з Подружжя на праві особистої приватної власності (п. 12 договору). Усі вклади та майно, що будуй» придбаватись на ім`я дітей, у випадку розірвання, шлюбу, будуть вважатись такими, що належать дітям (п. 13 договору). Пунктом 14 даного договору визначено що у випадку розірвання шлюбу Чоловік виплачує дружині компенсацію у розмірі 799 000 (сімсот дев`яносто дев`ять) тисяч гривень 00 копійок, то еквівалентно становить 100 000 (сто тисяч) доларів США за Курсом НБУ на день укладання цього Договору за кожен рік спільного проживання у офіційно зареєстрованому шлюбі. Сума буде змінюватись в залежності від зміни курсу долару та повинна становити суму еквіваленту 100 000 (сто тисяч) доларів США . Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2019 розірвано шлюб, зареєстрований 12 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1564. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду". Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із вимогами ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям (ч.1 ст. 92 СК України). Шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки (ч.1 ст. 93 СК України). Шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ст. 94 СК Укоаїни). Якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення (ч.2 чт. 95 СК України). За правилом ст. 97 СК України визначається у шлюбному договорі правовий режим майна. Тобто, уклавши шлюбний договір, подружжя за вільним волевиявленням згідно ст. 97 СК України визначили правовий режим майна, вказаний шлюбний договір є чинним, не був розірваний в порядку ст. 102 СК України, не визнаний судом недійсний згідно ст. 103 СК України. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 206 ЦПК України визначає що Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено що укладенням шлюбного договору сторони передбачили що у випадку розірвання шлюбу Чоловік виплачує дружині компенсацію у розмірі 799 000 грн., то еквівалентно становить 100 000 доларів США за курсом НБУ на день укладання цього Договору за кожен рік спільного проживання у офіційно зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 5 квітня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Таким чином сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2012 по 05.04.2019. Враховуючи що відповідачем визнані вимоги позову щодо стягнення з нього компенсації у відповідності до пункту 14 шлюбного договору у розмірі 657 004 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 03.04.2019 еквівалентно 17 720 712 грн., що не суперечить вимогам закону та відповідає умовам шлюбного договору, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог позову в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за кожен рік спільного проживання у офіційно зареєстрованому шлюбі, у відповідності до шлюбного договору. В той же час, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо повернення жіночих ювелірних виробів, не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не конкретизовано родові ознаки даних виробів, їх назви, дата набуття у власність, їх походження та вартість. Також не підлягають до задоволення вимоги позову щодо виплати позивачу компенсації за 1/2 частину рухомого та нерухомого майна а також його доходів, набутих під час шлюб, оскільки позивач не визначено з яких саме речей складається дане майно, його вартість відносно якого можуть цивільні права та обов`язки, а також не зазначено відносно яких саме доходів отриманих відповідачем позивач просить стягнути компенсацію. Більш того, шлюбним договором від 12.09.2012 визначено що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя на чиє ім`я воно було придбане або набуте. У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна, належні Чоловіку або Дружині , вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя, на чиє ім`я таке майно придбане або набуте. Стаття 12 ЦПК України визначає що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно ст.. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial