Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , [INFO] . Після його смерті позивач звернулася до державного нотаріуса Високопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з цим 12 травня 2020 року було заведено спадкову справу №34/2020. Окрім позивача є ще спадкоємці першої черги за законом, це діти спадкодавця - [PERSON] , 1983 року народження, та [PERSON] , 1998 року народження. При підготовці документів для оформлення спадщини було виявлено наявність обтяження, а саме: арешт нерухомого майна. Зокрема, на підставі постанови АЕ №638664 від 11.09.2009 року відділу державної виконавчої служби Високопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 05.11.2010 року було зареєстровано Херсонською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України обтяження за реєстраційним номером 10454071, тип обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. За життя батько позивача [PERSON] мав намір скасувати дане обтяження та через представника звертався до Високопільського РВ ДВС для скасування постанови про накладення обтяження, однак відповідь надійшла після смерті [PERSON] . Із даної відповіді вбачається, що скасувати заборону на відчуження та арешт всього нерухомого майна боржника [PERSON] немає можливості в зв`язку з тим що виконавчі провадження завершено на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що розшук майна боржника який здійснювався органами внутрішніх справ не дав ніяких результатів протягом року з дня оголошення розшуку, а інше майно та кошти на які можливо звернути стягнення у боржника відсутнє та виконавчі провадження на даний час знищено. Просить суд зняти арешт з нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що накладений постановою державного виконавця ВДВС Високопільського РУЮ у Херсонській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №638664 від 11.09.2009 року, який було зареєстровано 05.11.2010 року Херсонською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України обтяження за реєстраційним номером 10454071. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву в якій наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Високопільського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання неодноразово не з`явився, надав листа про розгляд справи без його участі. Правом надання відзиву не скористались. Представники третіх осіб, АТ "УкрСиббанк", ПАТ "КБ "Надра"" в особі ліквідатора Білої І.В. в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч.ч. 1-6, ч.11 ст. 128 ЦПК України. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали. Правом надання відзиву не скористались. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.08.1990 року відділом РАЦС Високопільського районного виконкому Херсонської області [PERSON] зазначений батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.75). Також, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 28.08.2010 року відділом РАЦС Високопільського районного управління юстиції Херсонської області відповідно до актового запису в книзі реєстрації шлюбів № 22 від 28.08.2010 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] вийшла заміж за [PERSON] , [INFO] та отримала прізвище, [PERSON] (а.с.6). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 28.04.2020 року Високопільським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відповідно до актового запису № 177 від 26.12.2019 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 60 років. Із змісту копії листа Високопільського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.01.2020 року № 105, на запит адвоката Янковського В.А. в інтересах [PERSON] , вбачається відмова у скасуванні постанови ВДВС Високопільського РУЮ, серії АЕ № 638664 від 11.09.2009 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та скасування заборони на відчуження та арешт всього нерухомого майна боржника [PERSON] у зв`язку з неможливістю, оскільки виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів завершено на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а самі виконавчі провадження знищено та запропоновано звернутись до суду задля вирішення даного питання (а.с.10). Із копії заяви від 12.05.2020 року за. № 95 у спадковій справі № 34/2020 рік встановлено, що [PERSON] звернулась до державного нотаріуса для прийняття усієї спадщини, яка залишилась після смерті її батька - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 209124490 від 15.05.2020 року, наявне обтяження у вигляді арешту майна накладеного на усе нерухоме майно [PERSON] (а.с.9). Враховуючи положення ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Враховуючи приписи ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Станом на теперішній час, виконавче провадження знищено, у зв`язку з чим, припинити чинність арешту, інакше ніж за рішенням суду, немає можливості. Відповідно до вимог ч.ч. 1 - 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 47 ч.1 п.7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час) передбачалось, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Статтею 22 цього ж Закону встановлювалось, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року), постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, до яких не відноситься відсутність виконавчих проваджень, знищених у відповідності до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. В силу ч.1 ст.40 Закону України " Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Враховуючи положення ч.ч. 1 - 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Пунктом 8.19 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» зазначається, що завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, як спадкоємця, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, враховуючи те, що виконавчі провадження знищено у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved