Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади села Свидівок, у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області; про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернення земельної ділянки водного фонду, у якому просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11.07.2018 «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва», в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, для індивідуального дачного будівництва, та віднесення її до категорії земель рекреаційного призначення, за цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва (07.03); - скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї; - усунути [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, шляхом її повернення територіальній громаді с. Свидівок; - стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ЄДРПОУ 02911119) на р/р UA138201720343160001000003751, код класифікації видатків бюджету - 2800, судовий збір у розмірі 6 810,00 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 54-9 від 11 серпня 2015 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва. У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 51-25 від 11 липня 2018 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по [ADDRESS] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, загальною площею 0,1000 га, а п. 11 даного рішення вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, за цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва. На підтвердження реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, на підставі рішення державного реєстратора реєстру речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Дудіної-Богданової К.О. № 42206238 від 24 липня 2018 року, за [PERSON] зареєстровано право власності за № 27176910 від 20 липня 2018 року. Прокурор вважає, що дане рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва», в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, а також зміни її цільового призначення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель водного фонду (болота) у приватній власності; в частині відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; в частині порушення порядку встановлення цільового призначення земельних ділянок; відсутності погодження проектів із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; не проведення обов`язкової експертизи землевпорядної документації. Так, рішенням Свидівоцької сільської ради № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) - 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) - 7,8097 га; у межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області; за рахунок якої у подальшому і відведено у власність спірну земельну ділянку [PERSON] . Факт формування спірної земельної ділянки за рахунок земель водного фонду (болота) також підтверджується висновком відділу містобудування та архітектури Черкаської РДА № 17 від 12 лютого 2008 року, висновком служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА № 3262 від 31 грудня 2007 року, висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 526 від 18 квітня 2008 року та листом Черкаського районного відділу земельних ресурсів № 1126/01-09 від 19 липня 2007 року. У той же час, у висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 1305 від 07 листопада 2007 року вказано, що земельна ділянка загальною площею 9,0 га, за рахунок якої у подальшому і сформована спірна земельна ділянка, з півночі межує з Кременчуцьким водосховищем, а з півдня - з автомобільною дорогою. Надалі, рішенням Свидівоцької сільської ради № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради. Водночас, зі змісту пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва вбачається, що земельна ділянка знаходиться на території [ADDRESS] і межує із землями запасу (землі рекреаційного призначення не надані у власність та користування) на території с. Свидівок. Ділянка має рівний тип рельєфу з незначними перепадами висот. Місцями ділянка заболочена та має трав`яний (в т. ч. очеретяний) покрив. Відтак, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка до відведення її у власність [PERSON] обліковувалась як землі загального користування та мала у своєму складі землі водного фонду, у розрізі угідь: болота. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та підлягає погодженню в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України. Таким чином, встановлення цільового призначення земельних ділянок мав би здійснювати орган державної влади відповідно до наданих ЗК України повноважень. Разом з тим, відповідно до пояснювальної записки проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва, розробленого ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування», проектом землеустрою передбачається зміна цільового призначення земельної ділянки. Відповідно до довідки державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), наданої управлінням Держземагентства у Черкаському районі та м. Черкаси, № 31-28-0.4-4311/2-15 від 07 вересня 2015 року, спірна земельна ділянка за цільовим призначенням, до передачі її у приватну власність, відносилась до земель рекреаційного призначення, в розрізі угідь: кемпінги, будинки для відпочинку та проведення відпусток. Після реалізації проекту землеустрою цільове призначення земельної ділянки повинно бути: для індивідуального дачного будівництва. Водночас, як уже зазначалося, ТОВ «Юніон ТПК» у користування було відведено земельну ділянку, яка містила в своєму складі землі водного фонду, а, відтак, станом на день надання дозволу [PERSON] на розробку відповідної проектної документації, спірна земельна ділянка відносилась до земель водного фонду (болота), а не до земель рекреаційного призначення, як те зазначено в довідці управління Держземагентства у Черкаському районі та м. Черкаси № 31-28-0.4-4311/2-15 від 07 вересня 2015 року, адже визначеного ЗК України порядку зміни чи встановлення цільового призначення дотримано не було. Таким чином, на думку прокурора, Свидівоцькою сільською радою під час відведення у власність земельної ділянки [PERSON] порушено порядок встановлення її цільового призначення, оскільки в силу вимог ст. 4 ВК України землі, зайняті болотами, являються землями водного фонду, які не могли передаватись у власність громадянам. У свою чергу, зазначення у рішенні Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року цільового призначення спірної земельної ділянки як землі рекреаційного призначення створює реальну загрозу її раціональному використанню та охороні саме як земель водного фонду (болота). Прокурор стверджує, що рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, а також зміни її цільового призначення прийняте всупереч ст.ст. 20, 58, 59, 84, ч. 9 ст. 118, ст. 186-1 ЗК України, ст. 4 ВК України, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 21, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню. Враховуючи те, що рішення Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року є особливим видом правочину (оскільки на підставі його вчинення виникли правовідносини власності у [PERSON] на землю), обґрунтованим є необхідність застосування наслідків його недійсності, що полягає, у тому числі, у скасуванні права власності за [PERSON] на незаконно передану їй земельну ділянку. Крім того, позивач просить суд усунути перешкоди державі в особі територіальної громади с. Свидівоку користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, шляхом її повернення територіальній громаді с. Свидівок. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 26 лютого 2021 року справу прийнято до провадження, вирішено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06 квітня 2021 року /т. 1 а.с.130-134/. 06 квітня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] та поверненням підприємством зв`язку поштового відправлення, направленого судом на адресу останньої, із зазначенням причин: «адресат відсутній за вказаною адресою», проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 11 травня 2021 року, вирішено відповідача [PERSON] про проведення судового засідання та можливість отримання процесуальних документів з позовною заявою додатково повідомити у порядку, визначеному частиною 11 статті 128 ЦПК України. 09 квітня 2021 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області засобами поштового зв`язку направлено на адресу суду письмові пояснення, які отримано судом 12 квітня 2021 року. У вказаних письмових поясненнях зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства у процесі укладення цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, у тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок та встановлення порядку набуття та реалізації прав на землю Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області. У ході даної перевірки встановлено, що рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області від 31 жовтня 2008 року № 25-25 та від 07 червня 2018 року № 50-33 прийняті з порушеннями вимог земельного законодавства України. За результатами виявлених порушень, 01 липня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області направлено до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області клопотання за № 319-ДК/0044/КВ/06/01/-20 про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства прийнятих рішень /т. 1 а.с.150-151/. Вказані письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи. 11 травня 2021 року за клопотанням прокурора Пітюренка М.В. проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 16 червня 2021 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року допущено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, Будищенську сільську раду Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з чим проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 30 серпня 2021 року /т. 1 а.с. 180-182/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року замінено у даній цивільній справі орган прокуратури, який діє в інтересах держави, з Черкаської місцевої прокуратури на Черкаську окружну прокуратуру; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 20 жовтня 2021 року; встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /т. 1 а.с. 213-216/. 20 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів проведення судового розгляду справи відкладено до 22 листопада 2021 року. У судовому засіданні, яке відбулося 22 листопада 2021 року, прокурор Пітюренко М.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мав. Проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, відповідач [PERSON] , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися повторно, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області за довіреністю - Острівна К.В. звернулася до суду з письмовим клопотанням, у якому просила провести розгляд справи без її участі, щодо суті спору самостійної правової позиції не висловила, поклалася на розсуд суду. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачі не скористалися. Згідно з частиною 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин та не подали відзив, а прокурор не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить із таких міркувань. Судом установлено, що відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 1305 від 07 листопада 2007 року Держуправлінням погоджено вибір земельної ділянки площею 9,0 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, без права викупу, при умові збереження захисних лісових насаджень та забезпечення дотримання вимог п. 18 даного висновку. У пунктах 5, 6 указаного висновку зазначено категорію земель - землі водного фонду; загальна площа та склад угідь земельної ділянки: 9,0 га, з них: 6,0 га - болота, 3,0 га - захисні зелені насадження /т. 1 а.с.73-75/. Рішенням Свидівоцької сільської ради «Про надання ТОВ «Юніон ТПК» дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу» № 15-16 від 23 листопада 2007 року ТОВ «Юніон ТПК» надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 9 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в адмінмежах Свидівоцької сільської ради в межах населеного пункту [ADDRESS] в довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років, без права капітального будівництва /т. 1 а.с. 67/. Рішенням Свидівоцької сільської ради № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років з правом подальшого викупу земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) - 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) - 7,8097 га; в межах населеного пункту [ADDRESS] /т. 1 а.с. 78/. Як вбачається з договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, укладеного між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Юніон ТПК», орендарю на підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 31 жовтня 2008 року № 25-25 надано орендодавцем у строкове платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) - 1,1903 га; земель загального користування (болото) - 7,8097 га; в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, вул. Дахнівська. Договір укладено на 49 років з правом подальшого викупу. Земельну ділянку передано в оренду під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу без зміни її цільового призначення /т. 1 а.с.79-83/. У подальшому, рішенням Свидівоцької сільської ради № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради. Відповідно до Витягу з рішення Свидівоцької сільської ради № 54-9 від 11 серпня 2015 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для індивідуального дачного будівництва та для особистого селянського господарства» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться в межах населеного пункту [ADDRESS] /т. 1 а.с. 41/. Рішенням Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року затверджено проект із землеустрою та передано [PERSON] у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по [ADDRESS] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, загальною площею 0,1000 га, а п. 11 вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, за цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва /т. 1 а.с. 28-31/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242757437 від 02 лютого 2021 року, державним реєстратором виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіною-Богдановою К.О. 20 липня 2018 року на підставі Витягу з рішення Свидівоцької сільської ради № 51-25 від 11 липня 2018 року зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 7124986000:04:005:0321, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва /т. 1 а.с. 61-63/. Зі змісту пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва вбачається, що земельна ділянка знаходиться на території [ADDRESS] і межує із землями запасу (землі рекреаційного призначення не надані у власність та користування) на території с. Свидівок. Ділянка має рівний тип рельєфу з незначними перепадами висот. Місцями ділянка заболочена та має трав`яний (в т. ч. очеретяний) покрив. В незначній кількості на земельній ділянці присутні чагарники. Згідно з довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), наданої управлінням Держземагентства у Черкаському районі та м. Черкаси, № 31-28-0.4-4311/2-15 від 07 вересня 2015 року, земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель рекреаційного призначення (секція Е), в розрізі угідь: кемпінги, будинки для відпочинку або проведення відпусток. Проектом землеустрою передбачається змінити цільове призначення земельної ділянки. Після реалізації проекту землеустрою цільове призначення земельної ділянки буде наступним: для індивідуального дачного будівництва (код КВЦПЗ - 07.03) /т. 1 а.с. 34-38/. Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області /т. 1 а.с. 55-56/. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-5338/2-18 від 22 серпня 2018 року документація із землеустрою щодо спірної земельної ділянки на проведення експертизи не надходила /т. 1 а.с. 84/. Відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України від 20 серпня 2018 року № 4994/9/11-18, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Держводагенством та сектором у Черкаській області Держводагенства не погоджувалися /т. 1 а.с. 87/. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки № 319-ДК/320/АП/09/01/-20 від 26 червня 2020 року встановлено, що Свидівоцькою сільською радою під час відведення земельних ділянок, зокрема [PERSON] , з кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, не дотримано порядок зміни чи встановлення цільового призначення у відповідності до вимог ЗК України, оскільки зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та підлягає погодженню в порядку, встановленому ст. 186 ЗК України /т. 1 а.с. 99-103/. Як вбачається із рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження генерального плану розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в [ADDRESS] » № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, сесією сільської ради розглянуто та затверджено генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в [ADDRESS] , розроблений КПВАПП «Архбюро» Черкаського району /т. 1 а.с. 104-105/. Разом з тим, з відповіді КПВАПП «Архбюро» № 11 від 07 червня 2018 року встановлено, що містобудівна документація, зазначена у рішенні Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, а саме генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в [ADDRESS] , КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась, жодна фізична чи юридична особа не зверталась до підприємства стосовно розробки містобудівної документації на дану територію. Причина, з якої КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради було вказане у рішенні сільської ради як розробник означеної містобудівної документації, КПВАПП «Архбюро» не відома /т. 1 а.с. 106/. 11 червня 2020 року Черкаська місцева прокуратура звернулася з листом до Держгеокадастру у Черкаській області, у якому просила надати відомості про відведення, у тому числі спірної земельної ділянки, у власність громадянам /т. 1 а.с. 88-93/. Зі змісту листа Держгеокадастру від 30 червня 2020 року № 10-23-0.1-822/90-20, наданого у відповідь на лист Черкаської місцевої прокуратури від 11 червня 2020 року, вбачається, що Держгеокадастром встановлено порушення Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області вимог земельного законодавства України при прийнятті рішень від 31 жовтня 2008 року № 25-25, від 07 червня 2018 року № 50-32 та від 07 червня 2018 року № 50-33, оскільки за приписами ст. 58 ЗК України землі, зайняті болотами, являються землями водного фонду і не можуть передаватися у власність. Просять вжити заходи прокурорського реагування /т. 1 а.с. 94-98/. Відповідно до клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою від 01 липня 2020 року № 319-ДК/0044/КВ/06/01/-20, Держгеокадастр виявив порушення Свидівоцькою сільською радою встановлення цільового призначення та відведення у приватну власність громадянам земельних ділянок, у тому числі і земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, та звернувся до Свидівоцької сільської ради з вимогою приведення рішень Свидівоцької сільської ради від 31 жовтня 2008 року № 25-25, від 07 червня 2018 року № 50-32 та від 07 червня 2018 року № 50-33 у відповідність до законодавства /т. 1 а.с. 108-112/. 04 лютого 2021 року Департамент будівництва Черкаської ОДА листом № 119/02.02.01-13 повідомив Черкаську місцеву прокуратуру про відсутність інформації про наявність розробленої та належним чином затвердженої містобудівної документації, якою передбачена можливість здійснення індивідуального дачного будівництва на земельних ділянках в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту. Згадана та надана в запиті містобудівна документація не відповідає вимогам чинного законодавства, в частині порядку її розроблення, погодження та затвердження. Містобудівною документацією, що надає можливість оформлення документів на отримання земельних ділянок, є розробка детального плану території, яка затверджується відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290. Тобто, проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів /т. 1 а.с. 116-117/. Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Як вбачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. За змістом частин 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Приписами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Частинами 2 та 5 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки; реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. Вказані вимоги були встановлені і Земельним кодексом України, зокрема, частиною 9 статті 118, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачала, що в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом орган місцевого самоврядування або державної влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих законом повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виключно після отримання позитивного висновку такої експертизи. Відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також встановлення їх цільового призначення може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель. Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру. Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (пункт «а» статті 21 ЗК України). Таким чином, за змістом частин 1, 2 статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту "а" частини 1 статті 58, частини 4 статті 59, статті 60, частини 1 статті 84 Земельного кодексу України, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Згідно з частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. За таких обставин, необхідним було погодження на відведення спірної ділянки відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА, що, в свою чергу, пов`язано із відповідністю самого проекту відведення вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Положення статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц, відповідно до якої землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. З вищезазначеного вбачається, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області при прийнятті рішення «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва» № 51-25 від 11 липня 2018 року порушено порядок надання у власність [PERSON] земельної ділянки, оскільки не дотримано вимог чинного на той час законодавства. Суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка, яка передана [PERSON] за оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради, належить до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України). Крім того, вище встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради змінено категорію земель та їх цільове призначення із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення без дотримання передбаченої законом процедури, так як не була проведена обов`язкова на той час державна експертиза землевпорядної документації. Отже, рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва» № 51-25 від 11 липня 2018 року, в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0321, загальною площею 0,1000 га, що розташована в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, у межах населеного пункту [ADDRESS] , а також в частині зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, та порушує інтереси держави, а тому його необхідно визнати незаконним та скасувати. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є: - судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; - судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; - судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19. Відтак, державну реєстрацію права приватної власності за відповідачем [PERSON] на спірну земельну ділянку необхідно скасувати. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді с. Свидівок. Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідача [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та зобов`язання останню її повернути територіальній громаді відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року). У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права територіальної громади на належне розпорядження землями комунальної форми власності. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідач у справі [PERSON] , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки у власність, могла та повинна була знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц). При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. Питання про компенсацію у випадку позбавлення її права власності на спірну земельну ділянку відповідач [PERSON] не порушувала, у судові засідання не з`являлася, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася, що характеризує певним чином її ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у неї земельної ділянки не становитиме індивідуальний надмірний тягар. До того ж, згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання. Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача [PERSON] , окрім як скасування незаконного рішення органу місцевого самоврядування, не передбачено законом. За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес [PERSON] у збереженні права на земельну ділянку. Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] права власності на земельну ділянку не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 6 810 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved