Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що 25.09.2015 року відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], в м.Києві по Гаванському мосту в бік вул.Набережно-Хрещатицька, здійснив зіткнення з його автомобілем [NUMBER], у зв'язку з чим також відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень його автомобіля. Вказує, що 25.09.2015 року він звернувся до незалежного оцінювача [PERSON] для проведення незалежної оцінки, відповідно до звіту №149/11/15н від 02.11.2015 р. про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ: вартість матеріального збитку, спричинена власнику автомобіля марки TAYOTA CAMRY. д.н.з. [NUMBER], VIN [NUMBER], склав 242 422,20 грн., у зв'язку з чим 28.09.2015 року він звернувся до страхової компанії відповідача - ПАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. Також вказує, що 29 .09.2015 року ПРAT «Київський страховий дім» було складено страховий акт № 712-3415/1, згідно якого сума страхового відшкодування до виплат була встановлена в максимально можливих межах та розрахована в розмірі 49 000 грн. та 30.09.2015 року виплачено. Вказує, що в подальшому він звернувся до станції технічного обслуговування для ремонту пошкоджень автомобіля, що були завдані внаслідок вищезазначеної ДТП, у зв'язку з чим для відновлення автомобіля були понесені витрати на придбання запчастин, які були пошкодженні в результаті ДТП та не підлягали відновленню ремонтними роботами, в розмірі 76 594,75 грн. та витрати безпосередньо на ремонтні роботи по відновленню автомобіля в розмірі 34 200 грн., загальна вартість виконаних ремонтних робіт та придбаних на відновлення автомобіля запчастин склала 110 794,75 грн. У зв'язку з вищевикладеним, він змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, завдану йому з урахуванням страхового відшкодування у розмірі 61 794,75 грн. (з яких 110 794,75 грн. (загальна вартість виконаних ремонтних робіт та придбаних на відновлення автомобіля запчастин) - 49 000 грн. (страхове відшкодування) = 61 794,75 грн.), витрати на оцінку вартості майнової шкоди завданої власнику КТЗ в розмірі 1 500 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. В судове засідання 25.05.2016 року позивач та його представник не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, однак останнім до суду подано заяву, у якій позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та заяви представника позивача, в якій він не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Представник третьої особи ПАТ «Київський страховий дім» у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2015 року відповідач керуючи автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON], в м.Києві по Гаванському мосту в бік вул.Набережно-Хрещатицька, відволікся від приділення достатньої уваги дорожньої обстановці та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], під керуванням [PERSON], а останній в свою чергу зіткнувся з автомобілем [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень автомобілів, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року (а.с.5), довідкою про пошкодження транспортних засобів УПС МВС України в м.Києві (а.с.73, 80). Крім того, відповідно до вищезазначеної постанови відповідача було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. 25.09.2015 року, з метою визначення нанесених збитків та визначення ринкової вартості пошкодження після вищезазначеної ДТП, вартості матеріальних збитків заподіяних в результаті пошкодження автомобіля, позивач звернувся до незалежного оцінювача [PERSON] для проведення незалежної оцінки, відповідно до звіту №149/11/15н від 02.11.2015 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ: вартість матеріального збитку, спричинена власнику автомобіля марки TAYOTA CAMRY. д.н.з. [NUMBER], VIN [NUMBER], склала 242 422,20 грн. (а.с.12-18). Крім того, вартість проведення незалежної оцінки склала 1 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №149 (а.с.10). 29.09.2015 року у зв'язку з тим, що відповідальність власника автомобіля «Деу», державний номерний знак [NUMBER], була забезпечена відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5213595 (а.с.70), відповідач звернувся до ПАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про вищезазначену ДТП (а.с.72). 28.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про вищезазначену ДТП (а.с.79), 29.09.2015 року - із заявою про виплату страхового відшкодування по вищезазначеній ДТП (а.с.85-86). Згідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов'язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Відповідно до п.2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003 №42/5/2092, із змінами від 24.07.2009 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного Кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За положеннями ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як вбачається з матеріалів справи, у результаті вищезазначеної ДТП позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 242 422,20 грн., що підтверджується звітом від 02.11.2015 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, який складений оцінювачем [PERSON] Відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно п.12.1. ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київський страховий дім» було складено страховий акт №712-3415/1 від 29.09.2015 року (а.с.87), відповідно до якого визначена сума страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. (з яких ліміт страхової суми у розмірі 50 000 грн. - франшиза в розмірі 1 000 грн. = страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн.) та відповідно до наказу №712-3415/1/1 від 29.09.2015 року (а.с.88) та здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 49 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №8018 від 30.09.2015 року (а.с.89). Крім того, слід зазначити, що у подальшому позивач звернувся до станції технічного обслуговування для ремонту пошкоджень автомобіля, що були завдані внаслідок вищезазначеної ДТП, у зв'язку з чим останнім були понесені витрати на придбання запчастин, які були пошкодженні в результаті ДТП та не підлягали відновленню ремонтними роботами, в розмірі 76 594,75 грн.(а.с.40,41) та витрати на ремонтні роботи по відновленню автомобіля в розмірі 34 200 грн. (а.с.42). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 № 6 встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача що до стягнення з [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, повністю доведені у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 61 794,75 грн. (з яких 110 794,75 грн. (загальна вартість виконаних ремонтних робіт та придбаних на відновлення автомобіля запчастин) - 49 000 грн. (страхове відшкодування) = 61 794,75 грн.) та витрати на оцінку вартості майнової шкоди завданої власнику КТЗ в розмірі 1 500 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Слід зазначити, що позивач моральної шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок дій відповідача, він був змушений змінити свій звичний спосіб життя, відмовитися від багатьох запланованих заходів та завдань, був обмежений необхідністю використовувати у повсякденних справах тільки громадський транспорт та увесь свій вільний час використовувати для залагодження наслідків ДТП, був змушений неодноразово відвідувати управління патрульної служби м.Києва (стосовно розслідування самої ДТП), експерта, суд, СТО, що завдало йому душевних страждань, однак, суд не може прийняти дані посилання позивача як належний та допустимий в розумінні ст.ст.10, 22, 60 ЦПК України доказ спричинення йому моральної шкоди, в зв'язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги та допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат в розмірі 1 000 гривень за надання правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було подано до суду заяви про допущення до судового розгляду особи, яка має право надавати правову допомогу. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог згідно ставок, визначених Законом України «Про судовий збір» (1% від вимог майнового характеру 617,94 гривень. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені за розміщення оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 420 гривень (а.с.91). На підставі вищевикладеного, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 23, 212, 213, 525, 526, 629, 1172, 1192, 1194 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved