Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивував тим, що є власником 13/100 часток квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини кватири від 11 грудня 1997 року. Відповідач зареєстрований за зазначеною адресою з 03 жовтня 2010 року, однак з цього часу не проживає, не бере участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг. В спірній квартирі відсутнє майно, що належить відповідачу. У зв'язку з наведеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що прописав відповідача у спірній квартирі на час навчання без проживання за попередньою домовленістю з донькою - матір»ю відповідача. Тому речі відповідача у спірній квартирі відсутні. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинить. Неодноразово попереджав відповідача про наслідки несплати житлово-комунальних послуг. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що в спірній квартирі лише зареєстрований, але не проживав та речей не перевозив. Не звертався з позовом про вселення, оскільки неможливо в квартирі проживати з позивачем, який вживає спиртні напої, квартира знаходиться в неохайному стані. Не оплачує житлово-комунальні послуги, тому що не має коштів. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є власником 13/100 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 11 грудня 1997 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 7). 07 жовтня 2010 року відповідач зареєстрований у спірній квартирі у якості члена сім"ї (а.с.18). Згідно актів від 09 жовтня 2015 року, 16 жовтня 2015 року житлово-експлуатаційної дільниці № 411 відповідач не проживає у спірній квартирі з 2010 року, відсутні його особисті речі (а.с.19,20). Позивач просив про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з дня реєстрації - з 07 жовтня 2010 року не проживає в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], а проживає разом зі своєю матір»ю - донькою позивача по справі. Належні йому речі в квартирі відсутні, житлово-комунальні послуги не сплачує. Твердження відповідача про неможливість проживання в спірній квартирі через неохайний стан, вживання позивачем спритними напоями не підтверджено належними доказами. Під час розгляду справи відповідач також не скористався своїм правом на пред»явлення позову про усунення будь-яких перешкод в користуванні квартирою. Відповідач не довів поважність причин відсутності у спірній квартирі, що є його обов"язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. Тому позовні вимоги про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку суд вважає таке. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому позовні вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] є передчасними. Тому позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації підлягає задоволенню частково: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial