Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

21.07.2015року позивачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення (а.с. 3-4). 21.07.2015року ухвалою судді Краснолиманського міськсуду відкрито провадження по вказаній справі (а.с.17). 28.07.2015року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням (а.с.44-45). 04.08.2015року ухвалою суду зустрічна позовна заява об*єднана в одне провадження з первісним позовом (а.с.60). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.21-23) підтримали позовні вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, просять їх задовольнити, та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги. Відповідач [PERSON], та представник відповідачів [PERSON] (а.с. 26 58), позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнали, просять відмовити в задоволенні позову. Зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали у повному обсязі, просять позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради [PERSON], діючий за довіреністю (а.с.40), вважає, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, необхідно відмовити. Вислухавши позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], їх представників [PERSON] та [PERSON], представника третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради [PERSON], свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 47 Конституції України, ст. 15, ст. 16, ст. 405 ЦК України, ст. 9, ст. 64, ст.156 ЖК, положеннями Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". З*ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1994р (а.с. 29). Від сумісного життя подружжя [PERSON] мають двох дітей - неповнолітнього [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 14,15). 12.11.2014року Краснолиманським міськсудом Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 54). Всі члени сім*ї [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та їх діти: [PERSON], [PERSON] з 1998року зареєстровані та постійно проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.16) . Житлова квартира, яка розташована в [ADDRESS], на підставі договору про обмін квартир, посвідченого 03.02.1998року приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області за реєстром № 281, належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6,7). У квартирі за вищевказаною адресою, за місцем реєстрації, позивачі - [PERSON], [PERSON], та неповнолітній [PERSON], проживали до кінця жовтня 2014року, тобто до моменту розпаду сім*ї, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями сторін, свідків та матеріалами справи. Крім того судом встановлено, що [PERSON], власник частки вказаної квартири, відповідач по справі, у кваритирі не проживав та не прожаває, а лише з 24.06.2015року зареєструвався в спріному житловому приміщенні. [PERSON] з 06.09.1995року постійно проживає та був зареєстрований до 24.06.2015року за адресою [ADDRESS] (а.с.49). В судовому засіданні встановлено, що позивачі з кінця жовтня місяця 2014року позбавлені можливості проживати та користуватися жилим приміщенням, в якому вони зареєстровані, та проживали постійно та безвиїздно з 1998року, у зв*язку з чим звернулися до суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила права користування житловим приміщенням, оскільки важають, що остання добровільно не проживає у спірній квартирі з жовтня 2014року, тобто понад шести місяців, а тому відповідно до приписів ст. 71, ст. 72 ЖК втратила право користування жилим приміщенням. Виходячи з положень ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 11, ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленного значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що позивачі надали до суду докази того, що проживали у житловій квартирі, яка належить на праві власності відповідачам, і користувалися нею як члени сім*ї власника [PERSON], бо договори на порядок користування нею між сторонами не укладалися. В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та самого відповідача [PERSON], встановлено, що в кінці жовтня місяця 2014року за вимогою [PERSON], яка супроводжувалася застосуванням фізичного та психічного насильства до дружини [PERSON] та дітей, а потім з подальшою метою створювання перешкод позивачам у користуванні житловою квартирою, відповідачі змінили замки у вхідних дверях, чим самим позивачі були позбавлені можливості користуватися житловим приміщенням. До теперішнього часу перешкоди в користуванні житлом відповідачі не усунули. Наявність зазначених обставин не надають підстав для висновку про неповажність відсутності позивачів останні півроку в зазначеній квартирі. Відповідачі ж в свою чергу не надали суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, окрім мотивування відсутності позивачів: дружини (невістки) [PERSON] та дітей (онуків) [PERSON], [PERSON], понад шість місяців у спірній квартирі (посилаючись на норми ст. 71 ЖК), шляхом добровільного залишення ними житла, та заяв про небажання усунути перешкоди, створені останнім, з тих підстав, що саме вони являються власниками спірного житла і мають право розпоряджатися ним на власний розсуд. Але відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Натомість, відповідно до ст. 64, ст. 156 ЖК до членів сім*ї власника жилого приміщення належить дружина власника, їх діти та батьки, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником житла, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядоку користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналізуючи вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], та пояснення надані у судовому засіданні останнім, щодо визнання [PERSON] особою, яка втратила права користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку про те що вимоги зустрічного позову та позиція його заявників є суперечлива та не відповідає вимогам закону. Статтею 71 ЖК визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Положення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначають, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК), та таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. А тому, стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Надані сторонами докази свідчать про те, що відсутні будь-які правові підстави вважати, що позивач [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, бо вона користувалися ним як члени сім*ї власника, не користується приміщенням незначний час з поважних підстав, пов*язаних зі створенням саме відповіачами перешкод в його користуванні. Крім того у ч. 2 ст. 3 СК України зазначено, що дитина належить до сім*ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Діти подружжя [PERSON] - неповнолітній [PERSON], [INFO], [PERSON], після розірвання шлюбу між батьками, визначили своє місце проживання, та стали проживати з матір*ю, при цьому, в зв*язку з створювання перешкод у користуванні житловою квартирою позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимушені були покинути житло, та на теперішній час проживають у чужий квартирі на підставах договору оренди. В судовому засіданні з пояснень учасників судового розгляду: позивача [PERSON], відповідача [PERSON], а також усіх свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] з червня місяця 2015року проживає в РФ. Відповідно до ст. 111 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001року " ... Кожна дитина має право на проживання в сім*ї разом з батьками або в сім*ї одного з них та на піклування батьків". Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечують, щоб неповнолітній [PERSON], [INFO], проживав в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], але наполягають на визнанні матері неповнолітньої дитини такою, що втратила права користування житловим приміщенням, не заперечуєчи, що батько дитини проживає в РФ. З такою позицією відповідачів суд погодитись не може, оскільки вона суперечлива, та не відповідає вимогам закону, інтересам неповнольтньої дитини. Беручи до уваги всі наведені міркування, суд приходить до висновку, що доводи позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та надані ними докази достатні для задоволення позовову про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], та вселення в вказане житлове приміщення, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги в частині відшкодування судових витрат суд прийшов до наступного висновку. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, пов*язаних з розглядом справи, серед інших належать: витрати на правову допомогу. Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та П груп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є інвалідами Пгрупи (а.с.51, 53). Позивачами документально підтверджені витрати, пов*язані зі сплатою судового збору - 243.60грн (а.с.2), та правової допомоги 2 000грн (а.с. ), які на думку суду підлягають стягненню з відповідача [PERSON].

Outcome: approved