Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

16.02.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), в якому зокрема просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]". Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюбні відносини фактично були припинені з 2011 року та вони почали жити окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них різні погляди на ставлення до їхнього сімейного життя та на виховання дитини, спільне господарство ними разом не ведеться, відповідач має іншу родину. Від даного шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають біля позивача. Спору щодо проживання, виховання та утримання дітей, поділу майна у сторін немає, діти будуть проживати разом з позивачем. Також позивач вказує на те, що спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте 22.03.2017р. подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить не надавати строку для примирення, розглянути справу за її відсутності. Крім того, позивач просила витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідача на її користь. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 22.03.2017р. звернувся до суду із заявою оформленою телефонограмою № 40, в якій визнає позовні вимоги, просить не надавити строку для примирення, а також просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2009р. сторони уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Великовеселівської сільської ради Врадіївського району миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09.02.2017р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Від шлюбу є спільні неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.07.2008р., та серії [NUMBER] від 15.02.2011р.), які проживають біля матері. Спору щодо місця проживання дітей та майнового у сторін немає. Фактично сторони з 2011 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту, відповідач проживає з іншою родиною. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Щодо вимоги позивача про залишення їй зміненого прізвища у зв'язку з реєстрацією шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином вимога позивача про залишення за нею прізвища "[PERSON]" є законної та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved