Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до приватного агропромислового підприємства «Воля-2000» (далі - ПАП «Воля - 2000»), третя особа: відділ Держгеокадастру у Гусятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області та просить визнати недійсними: - договір оренди земельної ділянки без номера від 26 жовтня 2010 року площею 0,4211 га (кадастровий номер 6121685700:01:001:1373 ) укладений між [PERSON] та ПАП «Воля - 2000», зареєстрований в управлінні Держгеокадастру у Гусятинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року за №612160004000860; - договір оренди земельної ділянки без номера від 26 жовтня 2010 року площею 1,7101 га (кадастровий номер 6121685700:01:0010573 ) укладений між [PERSON] та ПАП «Воля - 2000», зареєстрований в управлінні Держгеокадастру у Гусятинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року за №612160004825. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 29 листопада 1998 року їй належить земельна ділянка для ведення сільського господарства площею 0,4211 га, кадастровий номер 6121685700:01:001:1373 , що розташована на території Перемилівської сільської ради, Гусятинського району, Тернопільської області. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 29 листопада 1998 року їй належить земельна ділянка для ведення сільського господарства площею 1,7101 га, кадастровий номер 6121685700:01:0010573 , що розташована на території Перемилівської сільської ради, Гусятинського району, Тернопільської області. Позивач вказала про те, що її представник при зверненні 20 червня 2017 року до відділу Держгеокадастру у Гусятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з метою отримання інформації про те, чи зареєстровані речові права на зазначені вище земельні ділянки та отримання копій відповідних договорів оренди землі, оскільки вона не володіла такою інформацією та документами, і її представнику стало відомо, що зазначені вище земельні ділянки перебувають у користуванні на праві оренди у ПАП «Воля-2000» терміном на 15 років згідно вищевказаних договорів оренди земельних ділянок. Зазначила, що жодного із вказаних договорів оренди земельних ділянок не укладала та не підписувала, земельні ділянки в користування нікому не передавала та нікого не уповноважувала на підписання договорів від свого імені. Підписи виконанні із наслідуванням її підпису. Проте, незважаючи на це, відповідач використовував вищевказані земельні ділянки. Також вказала, що, в серпні 2016 року вона звернулася до відповідача з приводу повернення земельних ділянок, щоб самостійно їх в подальшому обробляти, однак жодної відповіді від відповідача не отримала, земельні ділянки її не повернуто. Тому вважає, що відповідач самостійно, без її вільного волевиявлення визначив умови договорів оренди земельних ділянок, самостійно підписав та зареєстрував вищевказані договори. 30 жовтня 2017 року ПАП «Воля - 2000» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та просить визнати дійсними договори оренди земельних ділянок від 26.10.2010 року площею 0,4211 га та площею 1,7101 га, які укладені між [PERSON] та ПАП «Воля-2000» та розташовані на території Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області. Зустрічний позов обґрунтований тим, що між ПАП «Воля-2000» та [PERSON] були укладені оспорювані договори, які були зареєстровані 05 вересня 2011 року державним реєстраційним органом, про що позивачу за первісним позовом було відомо, оскільки остання протягом 2011 - 2016 років отримувала орендну плату, а відтак на їх думку, факт отримання відповідачкою орендної плати свідчить про схвалення та виконання нею умов спірних договорів оренди земельних ділянок, що згідно ст. 218 ЦК України є підставою для визнання оспорюваних договорів дійсними в судовому порядку. Позивач та представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Заперечили щодо вимог зустрічного позову, вказавши, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, під час укладення оспорюваних договорів між сторонами не було досягнуто згоди з усіх умов договору, які є істотними умовами, будь - яких угод із відповідачем позивачка 26 жовтня 2016 року не укладала і не підписувала. Також вказала, що на поданих відповідачем по справі до суду накладних, відомостях про виплату грошей, зерна, видаткових касових ордерах вона жодного разу підпису не проставляла та нікого не уповноважувала на підписання вищевказаних документів. Наявні у вищевказаних документах підписи одержувача коштів, пшениці виконані не нею. Представник позивача - адвокат Гонта М.С. вказав, що позивачка дізналася в червні 2016 року від односельчан про те, що відповідач користується належними позивачці земельними ділянками. Після того, в серпні 2016 року позивачка звернулася до ПАП "Воля -2000" з вимогою повернути земельні ділянки. Також представник позивача вказав, щ позивач з 2011 року отримувала від відповідача кошти за користування спірними земельними ділянками, які оброблялися відповідачем без правових підстав. І коли вона в серпні 2016 року з письмовою заявою звернулася до відповідача з приводу повернення земельних ділянок їй в усній формі повідомили, що оренда землі ще не закінчилася. Тобто, вона не знала про наявність договорів оренди вищевказаних земельних ділянок. Так як на її прохання відповідачем не було надано спірні договори оренди, вона в червні 2017 року звернулася до відділу Держгеокадастру в Гусятинському районі з приводу отримання копій вищевказаних договорів оренди. Представник позивача зазначив, що при укладенні договорів оренди не було вільного волевиявлення позивачки. Підтвердженням того, що позивачка не підписувала оспорюваних договорів оренди землі є висновок судово-почеркознавчої експертизи. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності представник позивача вказав, що позивач строку позовної давності не пропустила, оскільки про порушення свого права на волевиявлення укладення правочину дізналася лише в серпні 2016 року. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, 14.12.2018 року третьою особою надіслано до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи на підставі на підставі наявних документів. З приводу вирішення спору покладаються на думку суду, в якій також зазначено, що до повноважень територіальних органів Держкомзему, які у 2011 році здійснювали реєстрацію договорів оренди земельних ділянок не належало перевіряти достовірності підписів сторін договору оренди земельної ділянки, а відтак, отримавши необхідний пакет документів, управлінням Держкомзему у Гусятинському району Тернопільської області проведено державну реєстрацію оспорюваних договорів оренди землі. Представник відповідача - адвокат Молень Р.Б. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх такими, що не підлягають до задоволення подавши зустрічний позов, згідно якого посилається на те, що позивачці з 2011 року було відомо, що земельні ділянки були в користуванні у відповідача і за це останній сплачувалася орендна плата. До 2016 року не виникало проблем з вищевказаними договорами. Позивач щороку отримувала орендну плату за користування належними її земельними ділянками. Вказав, що оспорювані договори оренди набрали чинності з моменту реєстрації в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі. Також вказав, що не може надати доказів того, що позивачці відповідачем були передані після державної реєстрації примірники оспорюваних договорів. Не заперечив факт звернення позивачки до відповідача 08.08.2016 року із заявою про повернення її належних земельних ділянок для власного користування. Також вказав, що позивачка [PERSON] отримала оспорювані договори після їх державної реєстрації у відповідача разом з отриманою орендною платою за 2011 рік. Проте, доказів на підтвердження вказаного факту не може надати. Крім того, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачка, отримуючи від відповідача орендну плату за користування землею, знала, що саме відповідач користується належними їй земельними ділянками, а тому, ще з жовтня 2011 року вона знала про особу, яка порушує її права та відповідно могла довідатися про порушення її прав, а відтак, і про наявність оспорюваних договорів. Тому, позивачка, будучи обізнаною із законодавчим регулюванням відносин щодо оренди земельної ділянки, враховуючи презумпцію можливості та обов`язку позивачки знати про стан своїх майнових прав та, володіючи інформацією про особу, яка здійснює фактичне користування її земельними ділянками, позивачка об"єктивно могла довідатися про наявність спірних договорів оренди, починаючи з жовтня 2011 року, а тому, звертаючись із вказаним позовом у 2017 році, позивачка пропустила передбачені законом строки для звернення до суду. Заслухавши позивача, її представника, представника відповідача за первісним позовом та відповідно представника позивача, відповідачку, її представника за зустрічним позовом, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою, п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема щодо визнання правочину недійсним. Чинним законодавством України визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,4211 га та 1,7101 га для ведення сільського господарства, які розташовані на території Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1 Перемилівської сільської ради. Цим актом визначені межі та місце розташування земельних ділянок. Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.07.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером 6121685700:01:001:1373 , площею 0,4211 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та місце розташування якої: Тернопільська область, Гусятинський район, Перемилівська сільська рада, належить на праві власності [PERSON] . Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.07.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером 6121685700:01:001:0573 , площею 1,7101 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та місце розташування якої: Тернопільська область, Гусятинський район, Перемилівська сільська рада, належить на праві власності [PERSON] . 26 жовтня 2010 року між [PERSON] та ПАП «Воля-2000» укладений договір оренди землі без номера, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0,42 га (рілля), яка розташована на території Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, строком на 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Дану земельну ділянку відповідач використовував для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Згідно п.43 оспорюваного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. На підставі акта приймання-передачі земельної ділянки без зазначення дати його складання орендодавець передала зазначену вище земельну ділянку у користування орендарю. Даний договір зареєстрований 05.08.2011 року за №612160004000860 в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі. 26 жовтня 2010 року між [PERSON] та ПАП «Воля-2000» укладений договір оренди землі без номера, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 1,71 га (рілля), яка розташована на території Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, строком на 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Дану земельну ділянку відповідач використовував для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Згідно п.43 оспорюваного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. На підставі акта приймання-передачі земельної ділянки без зазначення дати його складання орендодавець передала зазначену вище земельну ділянку у користування орендарю. Даний договір зареєстрований 05.08.2011 року за №612160004825 в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі. 08 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до директора ПАП " Воля-2000" з письмовою заявою про повернення належних її вищевказаних земельних ділянок з метою власного використання. Вказану заяву відповідачем ПАП «Воля-2000» отримано, що не заперечено представником відповідача в судовому засіданні. Проте, письмової відповіді на зазначену заяву позивачка від відповідача не отримала. Як вбачається із звернення представник позивача [PERSON] до заступника начальника відділу Держгеокадастру в Гусятинському районі від 20 червня 2017 року, останній просить видати копії договорів оренди землі, укладених у 2011 році між ПАП "Воля-2000" та [PERSON] . Вказаний факт підтверджено позивачем в судовому засіданні. Як зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено нею та її представником в судовому засіданні, копії оспорюваних договорів позивач отримала в червні 2017 року у вищевказаному відділі. Про укладення оспорюваних договорів оренди земельних ділянок позивачка дізналася при отриманні усної відповіді у ПАП" Воля-2000" на її заяву від 08.08.2016 року з приводу повернення належних її земельних ділянок відповідачем. Як видно з копії відомості на видачу зерна в рахунок орендної плати за землю за 2011 рік, виданої ПАП "Воля-2000", [PERSON] , яка значиться під порядковим номером 61 (далі - п/н 61 ), видано 9 центнерів пшениці, як орендну плату за землю за 2011 рік. У графі «підпис» навпроти п/н 61 під яким значиться [PERSON] , теж наявний підпис (Т.1 а.с.225-243). З накладної (внутрігосподарського призначення) №530 від 27.08.2012 року вбачається, що [PERSON] ПАП "Воля-2000" видано 9 центнерів пшениці як орендну плату за землю в 2012 році. У даній накладній у графі «прийняв від» наявний підпис (Т.1 а.с.55). З накладної (внутрішньогосподарського призначення) №321 від 21.08.2013 року вбачається, що позивачці за первісним позовом ПАП "Воля-2000" видано 900 кг пшениці як орендну плату за землю за 2013 рік. У вказаній накладній у графі «прийняв» наявний підпис (Т.1 а.с.56). Згідно накладної №848 від 29.08.2014 року позивачці за первісним позовом ПАП "Воля-2000" видано 10 центнерів пшениці як орендну плату за землю у 2014 році. У вказаній накладній у графі «прийняв» наявний підпис (Т.1 а.с.57). У видатковому касовому ордері №93 від 28 вересня 2015 року, виданому ПАП "Воля-2000" зазначено, що виплачено по відомості орендну плату за землю 2015 року 110 397,59 грн.. У графі «підпис одержувача» зазначеного документа наявний підпис (Т.1 а.с.58). Як вбачається з відомості на виплату грошей №8 за вересень 2015 року, виданої ПАП "Воля-2000", [PERSON] , яка значиться під порядковим номером 26 (далі - п/н 26 ), виплачено 1849,21 грн., як орендну плату за землю за 2015 рік. У графі «підпис про одержання» у п/н 26 де значиться прізвище [PERSON] , теж наявний підпис (Т.1 а.с.59). Згідно копії видаткового касового ордера від 05 грудня 2016 року, виданого ПАП "Воля-2000", виплачено по відомості №8 орендну плату за землю в 2016 р. - 164 630,36 грн.. Як вбачається з копії відомості на виплату грошей №8 за грудень 2016 року, ПАП "Воля-2000" [PERSON] , яка значиться під порядковим номером 31 (далі - п/н 31 ), виплачено 2852,42 грн., як орендну плату за землю за 2016 рік. У графі «підпис про одержання» у п/н 31 де значиться прізвище [PERSON] , теж наявний підпис (Т.1 а.с.242,243). Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). У відповідності до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України та п.п.2,4 ч.1 ст.208 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом та на підставі вказаної частини статті Кодексу та ст.125 Земельного Кодексу України є укладеним з моменту його державної реєстрації. На момент укладення та державної реєстрації оспорюваних договорів оренди землі державна реєстрація договорів оренди здійснювалася на підставі Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021(чинної на момент укладення та реєстрації спірного договору) згідно п.13-2 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснювалася територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви також набувача права на земельну ділянку. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Як передбачено ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220 із змінами та доповненнями затверджено Типовий договір оренди землі. Як встановлено вище судом, спірні договори оренди землі зареєстровані в установленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань представник позивача - адвокат Гонта М.С. звернувся до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи і згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 1160/1161/17-22 від 21.03.2018 року: підпис у графі «Орендодавець» договору від 26 жовтня 2010 року оренди земельної ділянки (зареєстрований в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 за № 612160004000860), укладеного між [PERSON] та приватним агропромисловим підприємством «Воля-2000», а також підпис в акті приймання-передачі землі до цього договору виконано не [PERSON] , а іншою особою шляхом наслідування справжнього підпису останньої; підпис у графі «Орендодавець» договору від 26 жовтня 2010 року оренди земельної ділянки (зареєстрований в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 за № 612160004825), укладеного між [PERSON] та приватним агропромисловим підприємством «Воля-2000», а також підпис в акті приймання-передачі землі до цього договору виконано не [PERSON] , а іншою особою шляхом наслідування справжньому підпису останньої. Отже, суд вважає, що на момент укладення оспорюваних договорів оренди землі відповідачем як орендарем не були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину - орендодавця, яке б відповідало його внутрішній волі, що з урахуванням ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним. Сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний, а фактичне користування земельними ділянками та відповідне отримання прибутку зі спірних земельних ділянок орендарем є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею. Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] з вищевказаним позовом про захист порушеного права звернулася до суду 08 серпня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні позивач дізналася про порушення свого права, тобто про укладення спірних договорів у серпні 2016 року при отриманні усної відповіді у ПАП" Воля-2000" на її заяву від 08.08.2016 року з приводу повернення належних її земельних ділянок відповідачем, що в розумінні ч. 1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, а тому суд вважав, що положення ст.267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2011 року, тобто з часу вступу сторін договорів у договірні правовідносини, суд визнає таким, що суперечить ст. 261 ЦК України. Посилання представника відповідача на ті обставини, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові за пропуском строку позовної давності, не було підтверджено належними доказами по справі та є необґрунтованим, оскільки як стверджує позивач та її представник, позивач дізналася про укладення договорів оренди від її імені у серпні 2016 року при отриманні усної відповіді у ПАП" Воля-2000" на її заяву від 08.08.2016 року з приводу повернення належних її земельних ділянок відповідачем та відповідно в грудні 2018 року після ознайомлення із висновком судово-почеркознавчої експертизи в суді. Інших доказів, які б свідчили, що позивачці було відомо про укладення спірних договорів суду представником відповідача не було подано. Тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Щодо вимог зустрічного позову, обґрунтованих посиланням на положення ст.218 ЦК України та тверджень представника відповідача, що факт прийняття позивачем орендної плати свідчить про схвалення та виконання нею умов спірних договорів оренди землі слід зазначити наступне. Так, статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Отже, з конструкції статті 218 ЦК України слідує, що вказана норма стосується правочинів укладених без дотримання письмової форми, окрім тих, які укладаються виключно в письмовій формі та підлягають державній реєстрації, яка в свою чергу є моментом вчинення правочину. Таким чином, в даному випадку положення статті 218 ЦК України не підлягає застосуванню. Твердження представника відповідача про те, що отримання позивачем на протязі з 2011 року по 2016 року включно орендної плати є прямим доказом її обізнаності про дію договорів оренди землі, так як орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, зокрема: висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1160/1161/17-22 від 21.03.2018 року; письмовою заявою [PERSON] від 08.08.2016 року до директора ПАП " Воля-2000" з приводу повернення належних її вищевказаних земельних ділянок з метою власного використання в подальшому; письмовою заявою [PERSON] до заступника начальника відділу Держгеокадастру в Гусятинському районі від 20 червня 2017 року, згідно якої остання просить видати копії договорів оренди землі, укладених у 2011 році між ПАП "Воля-2000" та [PERSON] . Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що позивач з 2011 року одержувала орендну плату та ніколи не заперечувала щодо оренди відповідачем її земельних ділянок до 2016 року з огляду на те, що як вбачається з вищезазначеного висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1160/1161/17-22 від 21.03.2018 року підписи від імені [PERSON] у договорах оренди землі укладених між ПАП «Воля-2000» та [PERSON] та підписи в актах приймання-передачі землі до договорів виконані не нею, а іншою особою. Твердження представника відповідача за первісним позовом про те, що позивачка [PERSON] отримала оспорювані договори після їх державної реєстрації у відповідача разом з отриманою орендною платою за 2011 рік , суд вважає безпідставними, а тому не приймає їх до уваги. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідача за первісним позовом суду не представлено і в судовому засіданні судом не здобуто доказів про надіслання позивачці відповідачем після державної реєстрації спірних договорів оренди землі та отримання останньою від відповідача вказаних вище договорів до серпня 2016 року. Також представником відповідача за первісним позовом та представником позивача за зустрічним позовом не було суду подано належних та допустимих доказів того, що позивач за первісним позовом отримувала орендну плату на протязі 2011-2016 років згідно оспорюваних договорів оренди землі. Посилання представника позивача за зустрічним позовом про те, що представленими ним до суду накладними: №530 від 27.08.2012 року, №321 від 21.08.2013 року, №848 від 29.08.2014 року; видатковими касовими ордерами: №93 від 28.09.2015 року, від 05.12.2016 року; відомостями на виплату грошей №8 за вересень 2015 року, за грудень 2016 року; відомістю на видачу зерна в рахунок орендної плати за землю за жовтень 2011 року підтверджено видачу (виплату) за оспорюваними договорами орендної плати за землю з 2011 по 2016 р.р. включно відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки з огляду на інформаційне навантаження вказаних доказів, висновку судово-почеркознавчої експертизи, наявної в матеріалах справи та пояснень сторін по справі, неможливо достовірно встановити, що саме по спірних договорах ПАП «Воля-2000» [PERSON] здійснено виплату орендної плати за 2011 - 2016 роки. Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що первісний позов є законним, обґрунтованим та підлягає до задоволення. Водночас зустрічний позов є безпідставним, а відтак не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. З відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача за первісним позовом судовий збір в розмірі 640 грн. і понесені нею за проведення судової почеркознавчої експертизи судові витрати в сумі 3465 грн. (квитанція №0.0.932207045.1). На підставі наведеного, ст. ст. 3, 11, 12, 15, 16, 203, 206, 207, 208 210, 215, 218, 256, 257, 261, 267, 626, 792 ЦК України, ст.ст. 93,125 Земельного кодексу України, ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved