Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про припинення договору іпотеки від 10.01.2007 укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON]; покладення зобов'язання на АТ КБ "ПриватБанк" повернути [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та звернутися до державного реєстратора про припинення обтяження і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 10.01.2007 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору №IFVWGA00000025, відповідач зобов'язався надати позивачу кредитні кошти в сумі 17 500 доларів США на період з 10.01.2007 по 09.01.2017 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки, строк дії якого сторонами визначено до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. 17.01.2007 позивач отримав в касі 10 000 доларів США, та згідно умов кредитного договору щомісячно вносив кошти на погашення основного боргу, відсотків, комісії на загальну суму 23955,31 доларів США. В 2016 році банк звернувся до нього з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором в розмірі 15067,14 доларів США, за результатами розгляду якого, рішенням суду від 11.12.2017, залишеним в силі апеляційною інстанцією, відмовлено в позові. При цьому, банком не доведено перед судом факту отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 17500 доларів США. Вважає, що судами при розгляді справи було встановлено, що у [PERSON] відсутні зобов'язання перед відповідачем в рамках кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007, що свідчить про виконання основного зобов'язання, а відтак і припинення договору іпотеки. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 20.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Згідно поданого АТ КБ "ПриватБанк" відзиву на позов, відповідач заперечив проти позову за його безпідставністю. Зазначає, що зобов'язання за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 позивачем не виконано та не припинено, за договором на даний час наявна заборгованість, що у відповідності до вимог ст.599 ЦК України не може свідчити про належне його виконання, а з цих підстав і припинення договору іпотеки. При цьому посилання позивача на рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 є безпідставним, оскільки в задоволенні позову банку відмовлено з підстав недоведеності розміру заборгованості. На підставі ухвали суду від 31.10.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач АТ КБ "ПриватБанк" явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Однак враховуючи, що відповідачем подано відзив на позов, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд відмовляє в позові з таких підстав. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 (а.с.11-13) відповідачу надано кредит на строк з 10.01.2007 по 09.01.2017 включно в розмірі 17 500,00 доларів США на реконструкцію житлового будинку, а також 2125 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Згідно договору іпотеки від 10.01.2007 укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором IFVWGA00000025 від 10.01.2007, іпотекодавець [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 113,3 м.кв., житлова площа 47,2 м.кв., який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Верховинською районною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 05.07.1990 та земельну ділянку №1, площею 0,1727 га., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 27.08.2002 (а.с.5-10). На даний час позивач вважає, що зобов'язання за вказаним договором припинене внаслідок припинення основного зобов'язання. Дійсно, пунктом 28 договору іпотеки визначено термін дії договору - до повного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що згідно вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст.17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 ЦК України. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки передбачено ст.17 Закону України "Про іпотеку", до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Однак, на переконання суду, позивачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами не доведено перед судом, що на даний час припинене основне зобов'язання за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007, для забезпечення якого і укладався між сторонами договір іпотеки. Одночасно, посилання позивача на рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018, не може бути судом взяти до уваги, як доказ припинення основного зобов'язання за кредитним договором, оскільки вказаним рішенням відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у стягненні заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 лише з мотивів недоведеності розміру заборгованості за цим договором, а не її відсутності, чи внаслідок відсутності існування зобов'язання за цим договором. Більш того, як вбачається із змісту вказаного рішення, представником боржника в ході судового розгляду визнавався факт існування зобов'язання за кредитним договором, однак не в розмірі, який заявлений банком. Оскільки інших доказів, які б підтверджували факт повного виконання чи припинення основного зобов'язання за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 суду не представлено, таке зобов'язання в судовому порядку не визнавалося припиненим чи відсутнім, а тому у суду немає підстави вважати, що зобов'язання за договором іпотеки від 10.01.2007 укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на даний час припинилося із заявлених позивачем підстав, чи з будь яких інших підстав, визначених у ст.17 Закону України «Про іпотеку». А тому, в задоволенні позову про припинення договору іпотеки та похідних від нього вимог про покладення зобов'язання на відповідача повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та звернутися до державного реєстратора про припинення обтяження і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed