Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення індексу інфляції за час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від суми грошового зобов'язання за період з 19.08.2011 р. по 25.05.2016 р. у розмірі 5083,93 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витати від суми грошового зобов'язання за період з 19.08.2011 р. по 25.05.2016 р. у розмірі 31261,48 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 серпня 2011 року рішенням № 2-1510/11 Дніпровського районного суду м. Києва з Відповідача на користь Позивача було присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 35305 грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 92 грн. 86 коп., інфляційні витрати в розмірі 882 грн. 63 коп., 10 986 грн. 92 коп. відшкодування фактично зроблених витрат 472 грн. 68 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-забезпечення розгляду справи, а всього 47 860 грн. 18 коп. Після вирішення справи в судовому порядку Позивач звернулась до ВДВС для примусового виконання рішення суду. Станом на 25.05.2016 рік рішення суду не виконано та кошти не повернуті. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі та зазнає матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Вважає за необхідне звернутися до суду з даною вимогою, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційний витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 09 серпня 2011 року рішенням № 2-1510/11 Дніпровського районного суду м. Києва з Відповідача на користь Позивача було присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 35305 грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 92 грн. 86 коп., інфляційні витрати в розмірі 882 грн. 63 коп., 10 986 грн. 92 коп. відшкодування фактично зроблених витрат 472 грн. 68 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-забезпечення розгляду справи, а всього 47 860 грн. 18 коп. Дане рішення набрало законної сили(а.с. 22). Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 14.07.2016 року за № 2/287, на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-1510/11 виданий 11.101.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 35305 грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 92 грн. 86 коп., інфляційні витрати в розмірі 882 грн. 63 коп., 10 986 грн. 92 коп. відшкодування фактично зроблених витрат 472 грн. 68 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-забезпечення розгляду справи, а всього 47 860 грн. 18 коп.(ВП № 30120795). Станом на 13.07.2016 року боржником борг по вищевказаному провадженню не сплачений та становить 47 860,18 грн.(а.с. 21). Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11). Судом встановлено, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року у справі № 2-1510/11 набрало чинності. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням встановленого індексу інфляції інфляційні втрати за період з 19.08.2011 р. по 25.05.2016 р. у розмірі 31 261,48 грн. Позивач просив про стягнення трьох відсотуів річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 19.08.2011 р. по 25.05.2016 р. у розмірі 5 083,93 грн. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу частини суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за 1 752 дня прострочення виконання зобов'язання за період з 19.08.2011 р. по 25.05.2016 р., що становить 5 083,93 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення індексу інфляції за час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню повністю. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved