Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 25 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11188308000. Відповідно до умов даного договору Банк надав відповідачу-1 кредит у сумі 80 000 дол. США, строком до 25.07.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,2% річних, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим Договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 59663-Д на квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачам на праві власності. 08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами останньому. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 11188308000 від 25 липня 2007 року у розмірі 3 497 893 грн. 11 коп. звернути стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Дельта Банк» за ціною, згідно звіту про оцінку станом на 05 квітня 2016 року, що становить 1 016 182 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. У судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. [PERSON] надала заперечення проти позову, в яких просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги Банку є неправомірними ( а.с. 77-78). Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ "УкрСиббанк" є повним правонаступником АКІБ "УкрСиббанк". 08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 30-31, 102-103). Таким чином, суд вважає, що відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по кредитному договору та по іпотечному договору, в результаті відступлення прав вимоги кредитором стало - ПАТ "Дельта Банк". Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11188308000 (а.с. 7-11). Відповідно до п. 1.1., 1.2.1., 1.3.1. даного договору Банк надав відповідачу-1 кредит у сумі 80 000 дол. США, строком до 25.07.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,2% річних, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим Договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 59663-Д, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачам на праві власності ( а.с. 12-15). Оскільки судом встановлено, що позичальником за Кредитним договором не виконано свого зобов'язання з повернення на користь Банку суми Кредиту, доводи позивача про наявність підстав для звернення стягнення в рахунок погашення наведеної заборгованості на майно, яке є предметом Іпотечного договору є обґрунтованими. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 1, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 4.1.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. З матеріалів справи вбачається, що на відміну від Банку, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у встановленому договором ліміті та строки, відповідачі свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконали, у зв'язку з чим у відповідачів станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 3 497 893 грн. 11 коп., в тому числі: - 1 544 341 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом; - 1 508 478 грн. 69 коп. - заборгованість по відсоткам; - 417 443 грн. 00 коп. - пеня; - 7 271 грн. 18 коп. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту; 20 358 грн. 43 коп. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" ( а.с. 25-40). Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відноситься стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору у частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору у частині погашення основної суми кредиту та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: або рішення суду, або за виконавчим написом нотаріуса. За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Відповідно до п. 5.1., 5.2., 5.2.1. іпотечного договору - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. У п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" надано роз'яснення, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS] як це передбачено умовами договору та Законом України «Про іпотеку». За змістом ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Згідно звіту про оцінку станом на 05 квітня 2016 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 1 016 182 грн. ( а.с. 104-139). Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення наданий позивачем звіт про оцінку станом на 05 квітня 2016 року. Відповідачі не надали доказів, які б могли спростовували розрахунки банку щодо нарахування заборгованості. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконними, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, право звертатися з позовними вимогами про стягнення заборгованості чи про звернення стягнення на предмет іпотеки належить саме позивачу, а тому ПАТ «Дельта Банк» захищає свої права саме у спосіб як - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Ураховуючи те, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують та у них утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та у рахунок погашення заборгованості [PERSON], [PERSON] за кредитним договором № 11188308000 від 25 липня 2007 року у розмірі 3 497 893 грн. 11 коп. звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за ціною, згідно звіту про оцінку станом на 05 квітня 2016 року, що становить 1 016 182 грн. Крім того, слід зазначити, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Враховуючи викладене, зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи вимоги ст. 217 ЦПК України дане рішення не підлягає виконанню на час дії даного Закону. Також, у відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів в дохід держави підлягає судовий збір по 1 827 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved