Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Нафком-Агро" про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що 04 серпня 2008 року між ним та ДП "Нафком-Агро" були укладені договори оренди земельних ділянок площею 4,93 га та 0,48 га, що належать позивачу на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 082485 та серії ЧН № 112031, виданих 05 вересня 2003 року на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 11 березня 2003 року № 92, строком на п'ять років. Дані договори оренди землі були зареєстровані в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 10 листопада 2009 року за № 040983400011 та № 040983400012. Проте, оскільки у вищевказаних договорах відсутня істотна умова, а саме: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є порушенням вимог ст. 15 Закону України "Про оренду землі", вони є недійсними і не можуть породжувати наслідки щодо передачі земельних ділянок від власника до іншого користувача. Просить розірвати договори оренди земельних ділянок, укладені між ним та відповідачем, оскільки відповідач порушив умови даних договорів. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про час місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача дочірнього підприємства «Нафком-Агро» в судове засідання не з'явилася, хоча про час місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання сторони не з'явилися, а тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Як встановлено в судовому засіданні, 04 серпня 2008 року між [PERSON], [INFO], жителем [ADDRESS], та ДП "Нафком-Агро" (м. Київ, Бульвар Лесі Українки, 15) були укладені договори оренди земельних ділянок площею 4,93 га та 0,48 га, що належать позивачцу на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 082485 та серії ЧН № 112031, виданих 05 вересня 2003 року на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 11 березня 2003 року № 92 (а.с.9,13), строком на п'ять років, що підтверджується копіями договорів оренди землі (а.с. 6-7,10-11). Згідно ст. 20 Закону України "Про оренду землі" вищевказані договори оренди земельних ділянок 10 листопада 2009 року були зареєстровані в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії "Центру Державного земельного кадастру" за № 040983400011 та № 040983400012. Пунктом 4.1 Договору оренди сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем один раз на рік в період з 01 січня по 31 грудня кожного року в грошовій та/або натуральній формах. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно зі ст. 210 та ст. 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі"істотними умовами договору є: об'єкт оренди (місцерозташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час підписання сторонами договорів оренди земельних ділянок (29 липня 2008 року) не було передбачено необхідності зазначення в них умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», якими було передбачено необхідність зазначення в договорі оренди землі такої умови, було внесено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16 вересня 2008 року № 509 - VІ, який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після підписання сторонами договорів оренди землі і погодження ними їх умов. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Посилання позивача на відсутність у договорі оренди такої істотної умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не заслуговує на увагу, оскільки, під час підписання 04 серпня 2008 року договору сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, підписали його на момент, коли зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які були внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16 вересня 2008 року № 509 - VІ, який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, ще не діяли. Крім того, вищевказаний договір зареєстрований у порядку, встановленому законом та виконувався сторонами протягом 4-х років. Також позивачем не надано суду доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди чи невиконання обов'язків орендаря, які передбачені ст. 25 Закону України "Про оренду землі". Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, укладених між позивачем та відповідачем, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed