Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 21 лютого 2013 року в газеті «ИСКРА» [NUMBER], що виходить тиражем 15000 прим., на сторінці 13 опубліковано статтю під заголовком: «[INFO]» (наводиться мовою оригінала) - далі за текстом - «Стаття». Стаття містить низку тверджень щодо позивача, його діяльності як громадського діяча і керівника підприємства, які представлені у вигляді категоричних суджень. Ці твердження, на думку позивача, є негативними, оскільки вказують на причетність позивача до діянь, які суперечать загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі та є протиправними. Також висловлювання, розміщенні в статті, дискредитують позивача в очах громадськості, завдають шкоди його гідності і честі. Позивач вважає, що твердження, яке міститься в статті щодо його неплатоспроможності і безвідповідальності завдають шкоди його діловій репутації як фізичної особи. Це знижує суспільну оцінку його ділових та професійних якостей, викликає сумнів в порядності в ділових відносинах, спроможності виконувати зобов'язання, може негативно відбитись на професійній діяльності позивача. Позивач стверджує, що негативна інформація, розміщена відповідачем в абзацах 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15 Статті є недостовірною, а тому просить визнати ці відомості такими, що не відповідають дійсності, зобов'язати відповідача спростувати у найближчому випуску газети „ИСКРА" тим самим шрифтом на тому ж місці під заголовком „Спростування" - недостовірну інформацію, що була поширена у статті „[INFO] " в номері [NUMBER] газети „ИСКРА" від 21.02.13 року. Крім того, позивач заявив вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000 грн., обґрунтувавши цю вимогу тим, що оскільки недостовірна інформація щодо начебто злочинної і безвідповідальної поведінки позивача, яка осуджується суспільством з точки зору закону і моралі, доведена до відома широкого загалу громадськості, цим йому завдано значну моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений завчасно, причин неявки суду не повідомив. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 21 лютого 2013 року в газеті «ИСКРА» [NUMBER], що виходить тиражем 15000 прим., на сторінці 13 опубліковано статтю під заголовком: «[INFO]». На підтвердження цього факту представником позивача надано в судове засідання для огляду оригінал газети. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009 р., № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. Виходячи з інформації сайту Головного управління юстиції у Запорізькій області і вихідних даних редакція газети «Искра» не є юридичною особою. За таких обставин належним відповідачем є засновник друкованого засобу. Згідно листа Головного управління юстиції у Запорізькій області № 13/п/04/09-42 від 07.04.2014 р. засновником газети є ТОВ «Погляд-Прес». Об'єктом позову є інформація, розміщена в абзацах 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15 Статті, а саме: Абзац 6: «Скоро сказка сказывается, да нескоро деньги выдаются, и в итоге люди получили по 150 гривен вместо обещанных 150 долларов - то есть, были технично кинуты на 85% зарплаты. При этом [PERSON] объявил, что продал личный дом, дабы рассчитаться с трудящимися. Когда [PERSON] задали логичный вопрос, почему же он там все еще живет, [PERSON] не растерялся, и пояснил, новый владелец разрешил ему временно пожить в родных стенах. Так [PERSON] в них и живет поныне, что навевает некоторые подозрения.». Абзац 7: «Перед выборами обещал: «бросит» вас наша кандидатка - я заплачу из своего кармана. А что вышло? У меня есть основания утверждать, что как минимум триста тысяч из фонда [PERSON] он украл. При этом называется банкротом, и все его имущество - в залоге», -резюмировал товарищ [PERSON] по штабу [PERSON], запорожский журналист». Абзац 8: «Впрочем, подвиг самоотречения [PERSON] был оценен по достоинству, и уже через полгода он сам пошел кандидатом в горсовет на местных выборах. Сначала он собирался баллотироваться от коммунистов, но у тех возникли серьезные возражения. В результате [PERSON] выступил представителем ВПТ (Всеукраинская партия трудящихся, один из самых «липовых» политических проектов на местных выборах-2010) и с треском провалился. Результат [PERSON] примечателен еще и тем, что ему впервые в запорожской истории удалось набрать голосов меньше, чем работает людей на его предприятии. Такое чудо легко объяснить стандартной на «Форте» практикой невыплаты зарплат и откровенного «кидалова»». Абзац 10: «В Запорожье циркулирует фарсово-детективная байка о [PERSON]. Гласит она, что в свое время [PERSON] якобы задумал «заказать» киллеру своего делового партнера, и подрядил для этого специального человека по своим энергодарским контактам. Киллер заказ принял, вышел на сближение с жертвой и открыл огонь. Однако, то ли в силу малой квалификации, то ли по причине вчерашней выпивки, все пули наемного убийцы ушли за молоком. Расстроенный неудачей киллер уехал обратно в Энергодар, а [PERSON], скрипя зубами, был вынужден долго еще терпеть надоевшего партнера. Правда это или нет, данная история отлично передает репутацию господина [PERSON] в бизнес-кругах: репутацию даже не хитроумного жулика [PERSON], а смехотворного и нелепого Паниковского, или недалекого и алчного [PERSON], способного перейти многие границы». Абзац 11: «В собственных редких рекламных публикациях [PERSON] привычно называет себя «бизнесменом и строителем», «владельцем строительной компании «Форт». Звучит достаточно презентабельно и солидно. Впрочем, пафосное самоназвание не помешало господину [PERSON] соблазниться взяткой в 1500 долларов (масштаб впечатляет и поныне), которую ему, как председателю земельной комиссии горсовета Запорожья, передал в 2005 году главный санитарный врач области. С трудом замяв это дело, на своей административной карьере наш герой поставил жирный крест». Абзац 12: «Строительный же бизнес [PERSON] запомнился скорее не успехами, а скандалами. Так, с предприятием «Форт» связан анекдотический случай с коттеджным поселком «Дніпровська скеля». [PERSON] широко анонсировал открытие этого поселка - однако, тут же выяснилось, что никто разрешения на это строительство не давал. Более того, оказалось, что в почве скрыты археологические древности. Впрочем, деловитые строители попросту срезали верхний слой почвы, вместе с древностями. Дальнейшее строительство коттеджей там проходило по схеме узаконения нелегального самостроя». Абзац 13: «Еще одна история произошла с благоустройством парка на ул. Кремлевской, в Запорожье, доверенном «Форту». Попутно с благоустройством часть территории парка была растащена исполнителем под незаконные коттеджи. Затраты на благоустройство оказались копеечными по сравнению с прибылью от незаконной застройки в глубине парка». Абзац 14: «Вообще, запорожцам фирма «Форт» известна только благодаря одному обстоятельству: предприятие невероятно долго занималась строительством Свято-Покровского собора в районе рынка Анголенко. Среди православных запорожцев даже возникло поверье: когда, мол, достроят храм, придет антихрист. Самое смешное, что стройку, побившая все рекорды запорожских долгостроев, [PERSON] так и не закончил. Храм достроили уже без него. Говорят, что это связано с неправедным расхищением денег на восстановление храма, которое практиковал подрядчик «Форт». Абзац 15: «Несмотря на эти аферы, состояние «бизнесмена» господина [PERSON] сейчас нельзя назвать даже удовлетворительными. Предприятие «Форт» является банкротом и завалено претензиями налоговиков. Судебные решения, вынесенные в последнее время, свидетельствуют: принадлежащее господину [PERSON] ООО «ИСП «Форт» задолжало налогов на 289,5 тысяч грн., в Пенсионный фонд - еще 95 тысяч грн., а вместе с иными долгами общая сумма задолженности составляет 1 126 328 грн. Представители [PERSON] даже не являются в суд, чтобы оспорить долги: уверены, что с банкрота никто не взыщет». Відповідно до Постанови Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому Верховний суд України визначив головний критерій диференціації між оціночними судженнями, думками, переконаннями з одного боку і фактами з іншого. А саме: оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, а істинність фактів - можна. В матеріалах справи міститься висновок експертного психолого-лінгвістичного дослідження тексту оскаржуваної статті, виконаного Донецьким НДІ судових експертиз № 6507/31-6644/33. В результаті дослідження експерти дійшли висновку, що в наданій на дослідження статті через переказ певних історій, «скандалів», «байок» та «анекдотів» формується стійкий негативний образ позивача як афериста, невдалого бізнесмена та політика, поганого адміністратора та людини, якій притаманні негативні моральні, ділові, організаційні якості, що негативно відображається на його особистій репутації, паплюжить його реноме, чим принижує його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] у статті виражена у формі категоричних суджень. Суд погоджується з висновками експертного дослідження щодо того, що оскаржувана інформація є негативною і виражена у формі категоричних суджень з огляду на таке. В абзаці 6 міститься інформація щодо того, що позивач: «объявил, что продал личный дом, чтобы рассчитаться с трудящимися. Когда [PERSON] задали логичный вопрос, почему же он там все же живет, [PERSON] не растерялся и пояснил: новый владелец разрешил ему временно пожить в родных стенах. Так [PERSON] в них и живет поныне, что навевает некоторые подозрения.», тобто йдеться про те, що [PERSON] ввів в оману тих, хто працював на кандидатку Богословську, повідомивши їм про те, що для розрахунку з ними продав власний будинок, а насправді і досі там живе. Таке введення в оману розцінюється суспільством як аморальний і безвідповідальний вчинок. Ця інформація щодо проживання в будинку викладена у формі факту, оскільки цю інформацію можна перевірити на правдивість. З абзацу 7: «Перед выборами обещал: «бросит» вас наша кандидатка - я заплачу из своего кармана. А что вышло? У меня есть основания утверждать, что как минимум триста тысяч из фонда [PERSON] он украл. При этом называется банкротом, и все его имущество - в залоге» - резюмировал тогда товарищ [PERSON] по штабу [PERSON] , Запорожский журналист.» випливає, що [PERSON] не виконує обіцянки, дані людям, є злочинцем. Ця інформація є негативною, за характером подання є твердженням. Інформація, зазначена у абзаці 8: «Впрочем, подвиг самоотречения [PERSON] был оценен по достоинству, и уже через полгода он сам пошел кандидатом в горсовет на местных выборах. Сначала он собирался баллотироваться от коммунистов, но у тех возникли серьезные возражения. В результате [PERSON] выступил представителем ВПТ (Всеукраинская партия трудящихся, один из самых «липовых» политических проектов на местных выборах-2010) и с треском провалился. Результат [PERSON] примечателен еще и тем, что ему впервые в запорожской истории удалось набрать голосов меньше, чем работает людей на его предприятии. Такое чудо легко объяснить стандартной на «Форте» практикой невыплаты зарплат и откровенного «кидалова»» формує образ позивача як невдалого політика і неспроможного бізнесмена, який не виплачує заробітну плату. Абзацом 10 «В Запорожье циркулирует фарсово-детективная байка о [PERSON]. Гласит она, что в свое время [PERSON] якобы задумал «заказать» киллеру своего делового партнера, и подрядил для этого специального человека по своим энергодарским контактам. Киллер заказ принял, вышел на сближение с жертвой и открыл огонь. Однако, то ли в силу малой квалификации, то ли по причине вчерашней выпивки, все пули наемного убийцы ушли за молоком. Расстроенный неудачей киллер уехал обратно в Энергодар, а [PERSON], скрипя зубами, был вынужден долго еще терпеть надоевшего партнера. Правда это или нет, данная история отлично передает репутацию господина [PERSON] в бизнес-кругах: репутацию даже не хитроумного жулика [PERSON], а смехотворного и нелепого Паниковского, или недалекого и алчного [PERSON], способного перейти многие границы» і абзацом 11: «В собственных редких рекламных публикациях [PERSON] привычно называет себя «бизнесменом и строителем», «владельцем строительной компании «Форт». Звучит достаточно презентабельно и солидно. Впрочем, пафосное самоназвание не помешало господину [PERSON] соблазниться взяткой в 1500 долларов (масштаб впечатляет и поныне), которую ему, как председателю земельной комиссии горсовета Запорожья, передал в 2005 году главный санитарный врач области. С трудом замяв это дело, на своей административной карьере наш герой поставил жирный крест» за допомогою категоричних суджень та посилань до відома читачів доводиться інформація про те, що позивач є злочинцем - замовником вбивства і хабарником. З абзацу 12: «Строительный же бизнес [PERSON] запомнился скорее не успехами, а скандалами. Так, с предприятием «Форт» связан анекдотический случай с коттеджным поселком «Дніпровська скеля». [PERSON] широко анонсировал открытие этого поселка - однако, тут же выяснилось, что никто разрешения на это строительство не давал. Более того, оказалось, что в почве скрыты археологические древности. Впрочем, деловитые строители попросту срезали верхний слой почвы, вместе с древностями. Дальнейшее строительство коттеджей там проходило по схеме узаконения нелегального самостроя» випливає, що про позивач здійснив незаконні дії, пов'язані з будівництвом, які є неприйнятними і з моральної точки зору. На думку суду є негативною і інформація, що міститься у абзаці 13: «Еще одна история произошла с благоустройством парка на ул. Кремлевской, в Запорожье, доверенном «Форту». Попутно с благоустройством часть территории парка была растащена исполнителем под незаконные коттеджи. Затраты на благоустройство оказались копеечными по сравнению с прибылью от незаконной застройки в глубине парка», оскільки йдеться про здійснення позивачем як керівником підприємства, яке здійснило незаконне будівництво на території парку. При цьому інформацію подано у формі категоричного судження. З абзацу 14: «Вообще, запорожцам фирма «Форт» известна только благодаря одному обстоятельству: предприятие невероятно долго занималась строительством Свято-Покровского собора в районе рынка Анголенко. Среди православных запорожцев даже возникло поверье: когда, мол, достроят храм, придет антихрист. Самое смешное, что стройку, побившая все рекорды запорожских долгостроев, [PERSON] так и не закончил. Храм достроили уже без него. Говорят, что это связано с неправедным расхищением денег на восстановление храма, которое практиковал подрядчик «Форт»» випливає, що підприємством, яким керує позивач привласнено грошові кошти, що паплюжить ділову репутацію позивача. В абзаці 15: «Несмотря на эти аферы, состояние «бизнесмена» господина [PERSON] сейчас нельзя назвать даже удовлетворительными. Предприятие «Форт» является банкротом и завалено претензиями налоговиков. Судебные решения, вынесенные в последнее время, свидетельствуют: принадлежащее господину [PERSON] ООО «ИСП «Форт» задолжало налогов на 289,5 тысяч грн., в Пенсионный фонд - еще 95 тысяч грн., а вместе с иными долгами общая сумма задолженности составляет 1 126 328 грн. Представители [PERSON] даже не являются в суд, чтобы оспорить долги: уверены, что с банкрота никто не взыщет» йдеться про банкрутство підприємства, яке очолює позивач, його фінансову неспроможність і фінансову неспроможність самого позивача, що формує негативний діловий образ позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана інформація, що міститься в абзацах 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15 є негативною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. За формою ця інформація є категоричними судженнями, оскільки кожне з оскаржуваних тверджень має ознаки фактичних, істинність яких може бути перевірена, що притаманне лише фактам. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Нормами ч.3 ст.277 ЦК України встановлено презумпцію вини особи, яка поширила недостовірну інформацію. Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому процесі і доведенні істинності поширеної ним інформації. Проте, позивач в спростування інформації, зазначеної в абзацах 6, 7, 12 надав суду докази, долучені до матеріалів справи. Так, твердження відповідача про проживання позивача до цього часу в будинку, про продаж якого заявляв позивач (абзац 6) спростовується витягом з договору купівлі продажу від 09.02.2010 р.. Щодо інформації, зазначеної в абзаці 7«Перед выборами обещал: «бросит» вас наша кандидатка - я заплачу из своего кармана. А что вышло? У меня есть основания утверждать, что как минимум триста тысяч из фонда [PERSON] он украл. При этом называется банкротом, и все его имущество - в залоге», -резюмировал товарищ [PERSON] по штабу [PERSON], запорожский журналист», позивачем надано копію № 42 газети «Іскра» від 07.10.2010 р., в якій джерелом, цю інформацію спростовано, а саме: «действительно, до недавнего времени я искренне считал, что [PERSON] присвоил деньги, выделенные [PERSON] на проведение предвыборной агитации на прошедших президентских выборах. Более того, я допустил по этому поводу ряд весьма нелицеприятных высказываний в адрес господина [PERSON] , опубликованных в запорожских средствах массовой информации. Однако, после моего недавнего общения с бывшими сотрудниками центрального штаба [PERSON] , я выяснил, что никаких денег на оплату агитаторов и членов избирательных комиссий за последние два месяца компании [PERSON] [PERSON] не выделяла (при этом помощники [PERSON] озвучивали запорожскому штабу совершенно иную информацию). Более того, те деньги, которыми господин [PERSON] частично погасил задолженность перед агитаторами и членами избирательных комиссий он выручил от продажи своего частного дома. После того, как я получил вышеозначенную информацию, я встретился с [PERSON] и принес ему извинения за необоснованные оскорбления. Теперь я хочу сделать то же самое публично». Відтак, розміщуючи інформацію про вчинення позивачем крадіжки з посиланням на запорізького журналіста, відповідач розповсюдив відомості про позивача, вже спростовані їх джерелом як недостовірні. В спростування інформації, зазначеної в абзаці 12: «Строительный же бизнес [PERSON] запомнился скорее не успехами, а скандалами. Так, с предприятием «Форт» связан анекдотический случай с коттеджным поселком «Дніпровська скеля». [PERSON] широко анонсировал открытие этого поселка - однако, тут же выяснилось, что никто разрешения на это строительство не давал. Более того, оказалось, что в почве скрыты археологические древности. Впрочем, деловитые строители попросту срезали верхний слой почвы, вместе с древностями. Дальнейшее строительство коттеджей там проходило по схеме узаконения нелегального самостроя», позивачем надано ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-3339/10/0870 від 09.02.2012 р. за позовом заступника прокурора Запорізької області до Запорізької міської ради , третьої особи: ОЖБК «Дніпровська скеля» про визнання протиправним та скасування рішення. В рішенні зазначено, що колегія суддів вважає, що вимоги висновку Запорізької обласної інспекції по охороні пам'яток історії та культури ОЮЖК «Дніпровська скеля» виконано. Перед початком будівництва було проведено попереднє археологічне дослідження земельної ділянки. Археологічного матеріалу знайдено не було. Згідно до вимог ст.. 200 та ст.. 277 ЦК України, ст..ст. 26, 41-42 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", відповідач за поширення недостовірної інформації несе цивільну відповідальність, у тому числі шляхом спростування цієї інформації у той самий спосіб, у який недостовірна інформація була поширена. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Поширення зазначеної недостовірної інформації порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, закріплені в ст.ст. 270, 297, 299 ЦК України. Порядок викладення в статті інформації та використані в ній мовні засоби вказують на причетність позивача до діянь, які суперечать загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі та є протиправними. Твердження, яке міститься в статті щодо неплатоспроможності і безвідповідальності позивача завдають шкоди його діловій репутації як фізичної особи. Це знижує суспільну оцінку ділових та професійних якостей позивача, викликає сумнів в порядності в ділових відносинах, спроможності виконувати зобов'язання. Поширюючи недостовірну інформацію відповідач повинен був усвідомлювати її негативний вплив на честь, гідність і ділову репутацію позивача. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обставинами, які мають значення для справи, є а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд приходить до висновку, що всі зазначені обставини, на які звертає увагу Пленум Верховного суду України, є в наявності. Суд вважає переконливими доводи позивача щодо завданої йому моральної шкоди, в обґрунтування якої позивач зазначав, що він має досить велике коло спілкування, є багато людей які ставляться до нього з повагою і відношення яких він цінує. Поширення неправдивої ганебної інформації щодо нього викликало занепокоєння щодо можливості втрати довіри з боку цих людей. Після публікації позивач вимушений виправдовуватись перед колегами, знайомими, друзями, пояснюючи, що факти, викладені в публікації, ніколи не мали місця і є нахабною брехнею. Кожна така розмова є дуже неприємною і спричиняє душевний біль. Позивач важко переживає той факт, що з вини відповідача у багатьох читачів газети "ИСКРА", які не знайомі з ним особисто, склалася думка, що він є злочинцем, аморальною, безвідповідальною особою. В зв'язку з викладеним , на підставі ст.ст.3, 22,28, 32, 62 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 270, 275, 277 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст.ст.126, 128, 137, 138 ЦПК України,суд,

Outcome: approved