Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 22 листопада 2015 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд Сієра», д.р.н. 518-24 АА, який належить [PERSON], рухаючись по другорядній дорозі по вул. Чичеріна з боку вул. Макарова в напрямку вул. Свердлова у м. Дніпропетровську на перехресті нерівнозначних доріг з вул. Уральською, грубо порушив вимоги дорожнього знаку п.2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» Правил дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю марки «Шевролет Авео», д.р.н. АЕ 9804 НМ, під керуванням [PERSON], внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів, пошкоджено автомобілі, заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості пасажиру [PERSON], легкі тілесні ушкодження позивачу. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження №12015040030001060 від 22 листопада 2015 року відносно [PERSON] на підставі ст. 46 КК України в звязку з примиренням із потерпілим. Після цього ПрАТ «Європейський страховий союз» виплатило страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за полісом 49000,00 грн., тоді як згідно звіту автотоварознавця вартість відновлювального ремонту складає 116853,09 грн., що також дорівнює ринковій вартості автомобіля, через що позивач продала залишки автомобіля за 24800,00 грн., проте відповідачі, ні водій [PERSON], ні власник [PERSON] різницю вартості відновлювального ремонту автомобіля не відшкодували, та відмовилися відшкодувати витрати на діагностику та лікування позивача (МРТ 915,00 грн., КТ 650,00 грн., рентгенограма 82,00 грн. та 90,00 грн., консультація в СМЕ 181,45 грн.), а так само моральну шкоду від заподіяних ушкоджень здоровя та втрати автомобіля як джерела доходів, оскільки позивач виконувала роботу з доставки товарів і контролю торгівельних точок, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в сумі 91898,54 грн., яка складається із залишку невідшкодованої вартості пошкодженого автомобіля 43053,09 грн., вартості висновку товарознавчої експертизи 1200,00 грн., витрат на медичні дослідження 1918,45 грн., витрат на оплату евакуатора 550,00 грн., витрат на оплату телеграми-запрошення відповідача на експертизу 177,00 грн., а також - моральну шкоду в сумі 45000,00 грн. В судовому засіданні позивач остаточно уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в частині заподіяння моральної шкоди, не визнавши її розмір в 45000,00 грн., а так само не визнав вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заперечуючи тим, що позивач не подала доказів звязку її медичних досліджень з подією ДТП, він свою цивільно-правову відповідність застрахував в ПрАТ «Європейський страховий союз», у зв?язку з чим саме страхова компанія повинна виплатити вартість відновлювального ремонту, розмір якого як він вважає завищений. Відповідач [PERSON], заперечень проти позову не подав, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав. Третя особа ПрАТ "Європейський страховий союз", будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, у поданій поштою заяві клопотало про розгляд справи у відсутності представника, пояснивши, що в межах ліміту відшкодування, визначеного полісом позивачу виплачено страхового відшкодування 49000,00 грн., тому страхова компанія в повному обсязі виконала свої зобов'язання, а решта матеріальної шкоди повинна виплачуватись особами, які заподіяли шкоди, Згідно ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, розглянувши позов в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22 листопада 2015 року близько 00 годин 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Форд Сієра», д.р.н. 518-24 АА, який належить [PERSON], рухався по другорядній дорозі по вул. Чичеріна, з боку вулиці Макарова в напрямку вул. Свердлова. На шляху руху. на перехресті нерівнозначних доріг з вул. Уральською, [PERSON] грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, не виконав вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав дорогу автомобілю «Шевролет Авео», дрн АЕ 9804 НМ під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі позначеній дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога» зліва направо по ходу його руху, внаслідок чого допустив зіткнення з даним автомобілем та порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП потерпілому [PERSON] який знаходився в якості пасажира в автомобілі «Шевролет Авео» заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоровя, строком понад 3 тижні. Дані обставини встановлені ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України в звязку з примиренням із потерпілим, а кримінальне провадження №12015040030001060, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2015 року, закрито (а.с.3). В судовому засіданні відповідач [PERSON] подію вчинення ним ДТП 22 листопада 2015 року за вказаних обставин визнав, на підставі чого згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Автомобіль «Форд Сієра», д.р.н. 51824АА, належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА №714268 (а.с.137) та керувався під час скоєння ДТП [PERSON] на підставі посвідчення водія серії ВАЕ №809230 (а.с.29). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу марки "Форд Сієра", д.р.н. 51824АА, застрахована була [PERSON] в ПрАТ "Європейський страховий союз" відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4986136 від 13 квітня 2015 року строком дії до 13 квітня 2016 року (а.с.100). Згідно звіту експертного дослідження автотоварознавця про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №50-D/16/4 від 28 березня 2016 року, матеріальний збиток завданий власнику колісного транспортного засобу «Шевролет Авео» д.р.н. АЕ9804НМ внаслідок пошкодження в ДТП складає 115541,84 грн. без урахування втрати товарної вартості. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шевролет Авео», д.р.н. АЕ9804НМ внаслідок його пошкодження, визначена за витратним підходом складає 134371,60 грн., ринкова вартість автомобіля «Шевролет Авео», д.р.н. АЕ 9804НМ, визначена за порівняльним підходом складає 115541,84 грн. (а.с. 102-122). Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Таким чином, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги зазначений висновок, проведений у відповідності до чинного законодавства. Автомобіль марки "Шевролет Авео", д.р.н. АЕ/3599672, якому завдані механічні пошкодження внаслідок ДТП, належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №409589 (а.с.60). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Статтею 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до умов полісу, укладеного 13 квітня 2015 року [PERSON] з ПрАТ "Європейський страховий союз", розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого; розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров?ю 100000,00 грн. на одну особу. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та розясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач, діючи відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах визначених цим Законом строків 24 листопада 2015 року сповістила про подію ДТП (а.с.94-95). На підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування та страхового акту від 18 травня 2016 року страховою компанією відшкодовано за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн. 49000,00 грн. в період з 31 травня 2016 року по 13 червня 2016 року, про що свідчить виписка по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» по платіжній картці позивача, реквізити якого узгоджуються з поданими позивачем страховій компанії (а.с.126, 48-49). Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 ст. 30 вказаного Закону передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом позивач 17 червня 2016 року продала автомобіль марки «Шевролет Авео», д.р.н. АЕ 9804 НМ після ДТП в пошкодженому стані [PERSON] за ціною в 24800,00 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] від 17 червня 2016 року та нотаріально посвідченою довіреністю на право розпорядження та керування автомобілем на ім?я [PERSON], [PERSON] від [PERSON] від 17 червня 2016 року (а.с.163, 164). Відтак, за встановлених за розгляду справи обставин, належить дійти висновку, що різниця між вартістю пошкодженого автомобіля на час ДТП та після ДТП, зважаючи на визначену експертом економічну недоцільність відновлювального ремонту, за вирахуванням вартості проданого автомобіля, становить 115541,84 грн. 49000,00 грн. 24800,00 грн. = 41741,84 грн. Слідуючи роз?ясненням п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, суд приймає до уваги, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Вказана різниця, а так само витрати на евакуатор з місця ДТП в сумі 550,00 грн. розмір яких підтверджується квитанцією (а.с.4), підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем [PERSON], як особою, що в момент вчинення ДТП володіла на законних підставах транспортним засобом (на підставі переданого йому власником свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та власного посвідчення водія), у зв?яку з чим в задоволенні вимог до [PERSON], як власника автомобіля марки «Форд Сієра», дрн 518 АА, належить відмовити. Крім того, підлягають відшкодуванню позивачу витрати на проведення медичних досліджень, зокрема, на проведення магнітно-резонансної томографії -915,00 грн., комп.томографії 650,00 грн., рентгенограми в клінічній лікарні 82,00 грн., рентгенограми в 16 міській лікарні 90,000 грн., вартість яких підтверджується відповідними квитанціями, копії яких долучені до матеріалів справи, а доцільність і необхідність проведення яких викликана участю позивача у ДТП, що підтверджується відповідними направленнями фахових лікарів, а так само висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №756е від 22 лютого 2016 року, яким встановлено, що тілесні ушкодження за ступенем тяжкості та характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що в сукупності з іншими доказами доводить причинно-наслідковий зв?язок між подією ДТП та проведеннимим медичними дослідженнями з огляду також на результати цих досліджень, що вказують на характерні для ДТП ушкодження (а.с.5, 6, 7, 152, 165-170, 33-37) Відтак, вказані витрати належить покласти на відповідача [PERSON] в розмірі 1918,45 грн. ( 915,00 грн. + 650,00 грн., + 82,00 грн., +90,00 грн. + 181,45 грн. (висновок СМЕ)). При цьому, доводи відповідача [PERSON] про те, що такі витрати зобов?язана відшкодувати страхова компанія суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. За таких обставин з урахуванням висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, зважаючи, що ПрАТ «Європейський страховий союз» виплатило позивачу за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн. страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн., від продажу автомобіля після ДТП позивач отримала 24800,00 грн., то відшкодуванню позивачу підлягає різниця вартості в сумі 41741,84 грн. та 1918,45 грн. витрат на оплату медичних досліджень. Витрати на проведення автотоваорзавчого дослідження від 29 лютого 2016 року в сумі 1200,00 грн. та оплати направлення запрошення для участі в дослідженні пошкодженого автомобіля телеграмою відповідачу [PERSON] в сумі 177,00 грн. відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів не підлягають, оскільки вказаний висновок автотоварознавця судом до уваги не брався, зважаючи на те, що обов?язок з проведення відповідної експертизи виконав страховик та проведення повторного дослідження не потребувалося, а здійснене виключно за бажанням позивача на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За зясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику автомобіля, було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях, повязаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для заміни транспортного засобу за допомогою якого вона виконувала роботу з перевезення товарів, що зумовило необхідність найму іншого автомобіля на вказаний період, а так само в душевних стражданнях, пов?язаних з погіршенням стану здоров?я, незадовільним самопочуттям, а відтак, заподіювачем шкоди відповідачем [PERSON] така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 10000,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial