Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

9 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 18 грудня 2007 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 4.02.2011 року є Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Надра»), в особі філії АТ КБ «Надра» Дніпропетровське РУ був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/1788-Н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 39085,09 доларів США строком до 10.12.2027 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач 18 грудня 2007 року уклали договір іпотеки №1788/1-Н, згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 21,4 кв.м., житлова площа 17,7 кв.м. Станом на 21 травня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 931098,85 гривень, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 79471,74 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 39030,50 доларів США, що дорівнює 457285,24 гривень, заборгованість за відсотками - 31957,17 доларів США, що дорівнює 374413,40 гривень, пеня - 4575,56 доларів США, що дорівнює 53607,72 гривень, штраф - 3908,51 доларів США, що дорівнює 45792,49 гривень. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом (а.с.2-5). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд без його участі, в які зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась за місцем її реєстрації, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, а також через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я» від 18.11.2014 року № 89 (1582). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 4.02.2011 року є Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Надра») та відповідачем був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1788-Н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 39085,09 доларів США строком до 10.12.2027 року (а.с.18-22). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, цільове призначення кредиту було на придбання квартири [ADDRESS]. Свої зобов'язання за Кредитним договором відповідач належним чином не виконує, зокрема, не виконує зобов'язання по поверненню кредиту в строк та не сплачує плату за користування кредитом. Станом на 21 травня 2014 року заборгованість позичальника перед позивачем внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 грудня 2007 року № 8/2007/840-К/1788-Н становить 931098,85 гривень, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 79471,74 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 39030,50 доларів США, що дорівнює 457285,24 гривень; заборгованість за відсотками - 31957,17 доларів США, що дорівнює 374413,40 гривень; пеня - 4575,56 доларів США, що дорівнює 53607,72 гривень; штраф - 3908,51 доларів США, що дорівнює 45792,49 гривень, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.13). З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позивальника за кредитним договором, 18 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 1788/1-Н, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за № в реєстрі 5909, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], в житловому будинку № 9 (дев'ять), літ. А - 9, та має наступні характеристики: загальна площа 21,4 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - кухня. 4 - санвузол. 5 - кладова, житлова площа 11,7 кв.м. (а.с.23-26). В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього майна. Положення ч.2 ст. 590 ЦК України встановлюють момент, коли заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а саме, коли не буде виконано забезпечене зобов'язання у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 2 статті 589 ЦК України передбачає, що за рахунок якого, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Кореспондуючі положення містять статті 19, 20 Закону України «Про заставу», стаття 7 Закону України «Про іпотеку». Позивач направляв відповідачеві письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1788-Н від 18.12.2007 року з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог (а.с.14), однак вони були залишені відповідачем поза увагою. Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобов'язань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зміст ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до п. 37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Разом з тим, судом також враховуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року протягом дії якого : 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); - кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Натомість, аналіз досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про те, нерухоме майно відповідача, яке перебуває в іпотеці, не використовується останнім, як місце її постійного проживання, оскільки судові повістки отримуються відповідачем за адресою [ADDRESS], про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, а судові виклики направлені на адресу квартира [ADDRESS] - повертаються за закінченням терміну їх зберігання. Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved