Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з ними, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому позивач просила позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов визнав повністю, що є підставою для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Набутівської сільської ради просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов, про що подав заяву. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 10.03.2020 року, яке набрало законної сили 09.04.2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.11-12). Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживає її син [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Набутівської сільської ради від 07.04.2021 року (а.с.13). За вказаною адресою для дитини створені всі необхідні умови для проживання, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.03.2021 року (а.с.14). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Набутівської сільської ради від 07.04.2021 року №65 та характеристики [PERSON] не приймає участі у вихованні свого сина (а.с.16, 17). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Набутівської сільської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.19-20). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно о ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про ї здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 150 СК України закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідачем подана заява про визнання позову, що суд оцінює як небажання відповідача у подальшому виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина та вказує про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 25.10.2019 року, яке набрало законної сили 25.11.2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 908 грн, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що подана заява, тому суд повертає позивачу [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні даного позову відповідно до квитанції, виданої ТВБВ №10023/0201 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 19.04.2021 року №195, що становить 454 грн. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved