Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

17 листопада 2002 року померла [PERSON], з якою [PERSON] проживала та на утриманні якої перебувала з 2000 року і до дня її смерті. На даний час їй стало відомо про наявність спадкового майна, яке складається з земельної ділянки та майнового паю. Однак оформити спадкове майно у нотаріуса позивач позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючий документ не відповідає вимогам законодавства та відсутні документи, як б підтверджували її право на спадкування за законом. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким встановити факт перебування [PERSON] [INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER] на утриманні [PERSON], яка померла 17.11.2002 року з 2000 року до часу її смерті; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 17.11.2002 року на її спадкове майно: земельну ділянку №275 площею 2,1716 га, кадастровий номер 0520483600:04:001:0109, що видано [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН за №001275 від 20.02.2002 року за рішенням 19 сесії 23 скликання Осіївської сільської ради від 29.12.2001 року та на 2174 грн. майнового паю у ТОВ "Осіївське" с. Осіївка Бершадського району за майновим сертифікатом серії ВІ №002304 від 22.04.2002 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від [PERSON], який діє на підставі довіреності на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, однак Осіївський сільський голова надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без участі представника сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 17.11.2002 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-АМ №177299 (а.с.3). Відповідно до довідки Осіївської сільської ради №818 від 21.10.2015 року (а.с.5), єдиним спадкоємцем на майно померлої є [PERSON], яка проживала разом з нею з 2000 року та понесла всі витрати по похованню та проведенню поминально -ритуальних обрядів. Згідно з копіями правовстановлюючих документів (а.с.9-10), спадковим майном є земельна ділянка на території Осіївської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт) та майновий сертифікат на суму 2174 грн. в пайовому фонді ТОВ "Осіївське" (майновий сертифікат). При цьому згідно з довідкою відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області від 29.02.2016 року (а.с.6) у вказаному державному акті невірно вказано площу земельної ділянки, яка замість 2,17 га складає 2,1716 га. Постановою нотаріуса від 04.03.2016 року (а.с.22) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з невідповідностями у правовстановлюючих документах. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно статті 531 цього ж кодексу, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Пунктом 2 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. З урахуванням викладеного та виходячи із довідки Осіївської сільської ради №325 від 14.03.2016 року (а.с.21), вбачається, що [PERSON] [INFO] з 2000 року ніде не працювала, так як хворіла та будучи непрацездатною перебувала на утриманні [PERSON], яка померла 17.11.2002 року. Отже, встановлення факту про який просить позивачка є законним та обґрунтованим, що свідчить про те, що дана позовна вимога підлягає до задоволення та призводить до висновку про те, що вона є єдиною спадкоємицею на майно померлої [PERSON] Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved