Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивував тим, що 23 жовтня 2015 року сталось ДТП з вини водія [PERSON], який працює в ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» та під час ДТП виконував свої трудові обов'язки. В результаті зіткнення його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. В добровільному порядку відшкодовувати заподіяні збитки не бажає. Він за власний кошт відремонтував автомобіль та фактично розмір збитків становить 50 757 грн. Страхова компанія прийняла рішення та виплату страхового відшкодування в розмірі 17 375,43 грн. Разом з тим, розмір шкоди перевищує виплачене страхове відшкодування, тому на підставі ст.ст.1187, 1172, 1194 ЦК України відповідач має відшкодувати таку різницю в розмірі 33 381,57 грн. Крім того, в даному ДТП йому було завдано і моральної шкоди в розмірі 19200 грн., на підтвердження чого ним було замовлено проведення соціально-психологічного дослідження в розмірі 1800 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду. Тому він вимушений був звернутись до суду. Просив суд стягнути з ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 33 381,57 грн., на відшкодування моральної шкоди 19200 грн., витрати на проведення соціально-психологічного дослідження в розмірі 1800 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. У судове засіданні представник позивача не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання представник ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача направив письмовий відзив на позовну заяву. Вказав, що визначення розміру матеріальної шкоди можливе лише при проведенні авто товарознавчої експертизи за участі всіх учасників, а подані позивачем копії рахунків не можуть бути належними доказами фактично понесених витрат. Наданий позивачем висновок соціально-психологічного дослідження втратив свою чинність та не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України. Просили суд відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року близько 17 годин 25 хвилин [PERSON] в с. Софіївська Борщагівка Київської області, Києво-Святошинського району по вулиці Київська, керуючи автомобілем «MAN», державний номерний знак [NUMBER], не тримався якомога правого краю проїзної частини, при зміні напрямку руху та при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно, при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку об'єктивно спроможній виявити, не вчинив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об'їзду перешкоди, в наслідок чого допустив зіткнення з причіпом «OZTURK», державний номерний знак [NUMBER], із автомобілем «TOYOTA», державний номерний знак [NUMBER], який здійснював рух зліва та призупинився рухаючись в потоці. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1; 11.2; 12.3 ПДР України. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, виданого Центр ДАІ 8006, вбачається, що власником автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля «MAN», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна». За ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З матеріалів справи встановлено, що на час ДТП [PERSON] працював в ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» на посаді водія. Дана обставина не оспорювалась учасниками при розгляді справи. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Обумовлені диспозицією ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України). У такому випадку обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки, а не на винного водія (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року). Як роз'яснено у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 з послідуючими змінами, володілець джерела підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо ( доведене, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. З означеного вбачається, що винна в ДТП особа (водій) відшкодовує шкоду за правилами відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки, тобто, на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, проте, зазначене не виключає відповідальності власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, винні дії якого сприяли скоєнню ДТП, який повинен відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду у відповідності до ч. 4 статті 1187 ЦК України у визначеному судом розмірі. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази, а також заявлені позивачем позовні вимоги, суд вважає, що відповідачем не було доведено тих обставин, що автомобіль вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, і [PERSON] керував ним під час ДТП не у зв'язку з виконанням своїх посадових обов'язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи було безспірно встановлено, що [PERSON] на момент ДТП використовував автомобіль, саме, з метою виконання своїх посадових обов'язків, оскільки дані обставини не було спростовано жодним належним та допустимим доказом, а отже, і шкоду повинен відшкодовувати відповідач ТОВ «Онур Конструкціон інтернешнл» в повному розмірі, відповідно до ст.1172 ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Порушення водієм вимог Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв'язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - пошкодження автомобілів. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.2 полісу №АЕ/3152265 обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого та встановлений розмір франшизи в розмір 510 грн. Ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, на підтвердження витрат на ремонт автомобіля позивач надав суду видаткову накладну від 06 вересня 2016 року на суму 30 897 грн., квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 13 890 грн. та 19 860 грн., акт передачі-приймання виконаних робіт. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачу завдано збитків на суму 50757 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 17 375,43 грн. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Посилання відповідача на неналежність доказів суд вважає не обґрунтованим, оскільки обов'язок доведення своїх заперечень також покладається на відповідача. Жодних клопотань про забезпечення/витребування доказів представник відповідача не заявив, не повідомив про неможливість подання даних доказів. Враховуючи, що обов'язок доведення у деліктних правовідносинах покладається на відповідача, який не спростував надані позивачем докази щодо фактично понесених витрат, тому вимоги про стягнення з ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» завданих матеріальних збитків в розмірі 33 381,57 грн. підлягають до задоволення, як різниця між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданими збитками. Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок ДТП позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. На підтвердження завдання моральної шкоди позивач надав суду соціально-психологічне дослідження від 16 липня 2017 року. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров'я позивача, тяжкість завданої травми та наслідки. Тому до стягненню з відповідача ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» підлягають кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 4 000 грн. У відзиві на позовну заяву представником відповідача вказано на неналежність даного доказу, але належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. При вирішені даного спору суд враховує і ту обставину, що позовна заява до суду надійшла ще у жовтні 2017 року. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1280 грн., витрати, пов'язані із залученням спеціалістів в розмірі 1800 грн. підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 2 189,57 грн.

Outcome: partial