Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення щомісячних аліментів, що стягується з [PERSON] за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2010 року шляхом стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що згідно рішення суду з відповідача було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно у зв`язку з тим, що відповідач був безробітним, проте, на даний час відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, покращився його майновий стан, крім того, неповнолітня [PERSON] є дитиною-інвалідом, значно збільшився законодавчо визначених розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, інфляційні процеси, які відбулись в державі за останні роки не дозволяються позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини. Вказує, що витрати на дитину зросли, яка відвідує музичу школу, у зв`язку з чим виникла потреба у коштах на обслуговування музичного інструменту, поїздок на концерти, музичні конкурс, у яких дочка бере участь, також, дитина здійснює наукову діяльність в рамках Малої академії наук України, є учасницею Всеукраїнських навчальних олімпіад, веде активне шкільне життя, що зумовлює додаткові витрати на придбання додаткових навчальних матеріалів, поїздок на різного роду начальні заходи. Крім того, зазначає, що стан здоров`я дитини вимагає постійного лікування, придбання медикаментів. Проте, відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 10500 грн. за період із червня 2018 року по грудень 2018 року згідно розрахунку, долученого до позовної заяви, що відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц . Ухвалою судді від 14 травня 2019 року було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду у судовому засіданні на 12 червня 2019 року на 12 год. 00 хв., яке було відкладене до 02.07.2019 року. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно поданої нею письмової заяви не заперечила відносно такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч.1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15.01.2010 року про, що видано свідоцтво Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. В шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.04.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Позивач [PERSON] разом із дитиною [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . Щомісячна плата за проживання у гуртожитку складає 2600 грн. 22 липня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 28.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із несплатою аліментів відповідачем рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/11692/18 від 21.01.2019 року із [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто пеню за період з 01.12.2010 року по 01.06.2018 року в розмірі 41085 (сорок одна тисяча вісімдесят п`ять) грн. 00 коп. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах, наданого старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Савчук А.О., станом на 24.04.2019 р. за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 132632,64 грн. Неповнолітня [PERSON] є дитиною-інвалідом згідно посвідчення серії [NUMBER] від 18.09.2019 року та Медичним висновком №149 про дитину-інваліда віком до 18 років від 02 серпня 2011 року та їй призначено виплату державної соціальної допомоги. Відповідно до протоколів засідання ЛКК №428/01 від 08.09.2017 року, № 406/06 від 08.09.2018 року у зв`язку із хронічним захворюванням нирки дитині рекомендоване огляд в профільних спеціалістів, стаціонарне лікування 2 раз на рік, лікування у відділенні реабілітації 2 раз на рік, санітарно-курортне лікування. Дитина [PERSON] навчається у Тернопільській музичній школі № 1 ім. В.Барвінського, про що видано довідку № 95 від 25.04.2019 року. [PERSON] укладено договір про надання послуг із забезпечення фізичного комфорту від 08.04.2019 року, згідно якого вказано про оплату вартості абонемента в сумі 3060 грн. грн. [PERSON] отримала ряд дипломів завиконання науково-дослідницьких робіт в рамках Малої академії наук України, участь у конференціях та Всеукраїнських навчальних олімпіадах, конкурсах. [PERSON] згідно із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є директором установи «Агенція регіонального розвитку в Тернопільській області» з 26.12.2017 року. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, з [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з червня 2018 року по грудень 2018 року, відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем на підставі розрахунку Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції. Таким чином, розмір неустойки (пені) за несплачені відповідачем аліменти, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року складатиме 10500 грн. 00 коп. Розрахунку пені, долучений до позовної заяви, відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Щодо вимог позивача про зміну розміру аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням судуза позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач є директором установи «Агенція регіонального розвитку в Тернопільській області, внаслідок чого покращився йогоматеріальний стан. Встановлено, погіршення стану здоров`я дитини, оскільки неповнолітня дитина [PERSON] у зв`язку із хронічним захворюванням нирки потребує постійного лікування, позивачу необхідно нести більші витрати по належному утриманню та вихованню дитини у зв`язку зі зміною віку дитини та її потреб, ніж встановлений судом розмір аліментів, крім того, покращився матеріальний стан відповідача, у зв`язку з чим позивач має право на зміну способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. Враховуючи те, що відповідач працює та отримує регулярний дохід, тому суд вважає, що вимоги що зміни способу стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу) є підставними та підлягають до задоволення. В судове засідання жодних доказів на спростування доводів позивача та будь-яких доказів погіршення стану здоров`я відповідача не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає, що має місце порушення прав неповнолітньої дитини, які підлягають захисту, тому позов підлягає до задоволення шляхом зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 липня 2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-4775/10 та встановити новий спосіб - стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Також, слід стягнути із відповідача в користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Крім того відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved