Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

08.02.2016р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різницю характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і поваги. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у позивача, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Від шлюбу мають спільних дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору щодо місця проживання дітей та майнового спору не мають. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім цього, просила суд стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся двічі у відповідності до вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України. За згодою позивача, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України визнав можливим проводити заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. До такого суд прийшов на підставі встановлених у судовому засіданні обставин. Так, як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2006р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 30 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.2006р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Фактично сторони протягом року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Сторони від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року, які проживають біля матері. Спору щодо місця проживання дітей та майнового у сторін немає. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити, що ухвалою суду від 24.02.2016р. позивачу, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору за позовну заяву про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в грошовому еквіваленті станом на 1 січня 2016 року становить 551 грн. 20 коп. Водночас, п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено судам, що у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та враховуючи те, що позивачем судовий збір до ухвалення рішення у справі не сплачений, з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved