Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням звернувся [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] з подальшим зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі за адресою [ADDRESS] є зареєстрованим однак по місцю реєстрації фактично не проживає понад 2 роки, має окрему сім`ю з якою проживає за іншою адресою, в будинку його речей немає, комунальні платежі не сплачує, зловживає спиртними напоями та препаратами наркотичної дії у зв`язку з чим тривалий час знаходився на лікуванні в центрі реабілітації; в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку в будинку відмовляється, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач по справі являється власником будинку [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №20688259 від 24 жовтня 2008 року виданим КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації з якого вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення суду /Справа № 2-5039/08 / 05.05.2008/ Рівненський міський суд. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 05 травня 2008 року по справі №2-5039/08 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво вбачається, що позов задоволено повністю; визнано за [PERSON] право приватної власності на самочинно реконструйований житловий будинок «№А-1» на земельній ділянці по [ADDRESS] . Згідно адресної картки [ADDRESS] №24602 вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] з 11.09.2007; [PERSON] з 09.12.2008; [PERSON] з 09.12.2008; [PERSON] з 10.03.2010; [PERSON] з 10.03.2010; [PERSON] з 16.08.2011; [PERSON] з 04.02.2017; [PERSON] з 04.02.2017; [PERSON] з 22.09.2017; [PERSON] з 22.09.2017; [PERSON] з 22.09.2017. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються нормами ЖК України, ЦК України та ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання ". Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач не більше як три місяці не проживає у спірному будинку без поважних причин. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду дала показання про те, що відповідач по справі [PERSON] є її сином, позивач по справі її чоловік. З чоловіком вона проживає за кордоном. Син почав вживати наркотичні засоби, після чого його дружина з дітьми покинули їх помешкання. Відповідач останніх два місяці не з`являється за адресою [ADDRESS] . Де знаходиться на даний час їй не відомо. Однак, їй відомо, що коли вони перебувають з чоловіком за кордоном, син приходить додому. Чоловік має намір продати будинок, однак не має можливості цього зробити, оскільки у її сина немає паспорта громадянина України і він не може знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду дала показання про те, що вона є знайомою свідка [PERSON] і їй відомі проблеми з її сином [PERSON] , який приблизно останніх три місці не проживає за адресою [ADDRESS] та підтримала дані показання свідка [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 року інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. ( Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 " Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи "). Відповідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання " зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що ст.71 ЖК УРСР встановлено спеціальний термін за яким у разі відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не більше як три місяці не проживає у спірному будинку без поважних причин, а отже термін визначений ст. 71 ЖК України не порушений відповідачем, тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведені заявлені ним позовні вимоги, тому з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed