Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 29 вересня 2018 року у розмірі 135501 грн. 75 коп., а також стягнути судові витрати у розмірі 3155 грн. 02 коп. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що 29 вересня 2018 року у м.Харкові на перехресті Московського пр-ту та вул. Харківських Дивізій, у м.Харкові відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів «HYUNDAI SantaFe», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Peugeot 806», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.12.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо - транспортної пригоди. Автомобіль «HYUNDAI SantaFe», державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності позивачу. Цивільно - правову відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу не було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач звернулась до Моторного (транспортного) бюро України, з заявою про виплату страхового відшкодування, після чого отримала страхове відшкодування у розмірі 100000 грн. Відповідно звіту про оцінку №10/01-19 від 31.12.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «HYUNDAI SantaFe» складає 235501 грн. 75 коп. Вартість послу з оцінки склала 1800 грн. Різниця між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням склала 135501 грн. 75 коп. Відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати заподіяну шкоду. Ухвалою судді від 23 липня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року за клопотанням представник відповідача здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання у справі, призначена справа до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 01 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, починаючи з 03 червня 2020 року у кожне судове засідання, надавав ідентичні заяви з проханням відкласти слухання справи посилаючись на карантин, встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України на «COVID 19» від 11.03.2020 року та листа Ради суддів України від 16.03.2020 року. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України N 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 N 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Крім того, суд звертає увагу, що 02 квітня 2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30.03.2020, яким внесено зміни доГосподарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу,Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України,Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України,Кодекс законів про працю. Відповідно до пункту 3Розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України(в ред.ЗУ № 540-ІХ від 30.03.2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84,170, 178, 179,180,181,185,210,222,253,275,284,325,354,357,360,371,390,393,395,398,407,424 цьогоКодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину. Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства Українив редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства Українив редакції Закону України" Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№540-IXвід30березня2020року закінчились. Згідно з ч. 3ст. 131ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач та його представник зловживають процесуальними правами, враховуючи, що відповідач та його представник належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, вважає за доцільне розглянути справу у відсутність відповідача та його представника. Третя особа у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 29 вересня 2018 року у м.Харкові на перехресті Московського пр-ту та вул. Харківських Дивізій, у м.Харкові відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів «HYUNDAI SantaFe», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Peugeot 806», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року (справа 645/6149/18, провадження 3/645/2009/18) [PERSON] визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вчинення зазначеної дорожньо - транспортної пригоди, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. З зазначеної постанови також вбачається, що дорожньо - транспортна пригода відбулася через порушення водієм [PERSON] п.10.1 ПДР України. У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому діючим законодавством України. Як вбачається з висновку щодо вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу №10/01-19, наданого СОД ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «HYUNDAI SantaFe», державний номерний знак [NUMBER] , без врахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 235501 грн. 24 коп. з урахуванням ПДВ. Як вбачається з виписки з карткового рахунку, [PERSON] отримала від Моторного (транспортного) бюро України виплату страхового відшкодування у розмірі 100000 гривень. . Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 235 501 грн. 75 коп. - 100000,00 = 135501 грн. 75 коп. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль «HYUNDAI SantaFe», державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . Таким чином з відповідача на користь позивача стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у 135 501 грн. 75 коп. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем були понесені наступні витрати: сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1355,02 гривень., а також вартість послуг з оцінки завданої шкоди у розмірі 1800 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved