Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Львіввугілля", ДВАТ шахти «Надія» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що протягом 1963-2006 років працював в шкідливих умовах на вугільних підприємствах ДП "Львіввугілля" та ДВАТ шахти «Надія». 03 травня 2006 року. він був звільнений з роботи за станом здоров'я. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. У 2006 році обласною МСЕК йому вперше встановлено третю групу інвалідності, а внаслідок чергового переогляду у 2008 році встановлено 60 % втрати профпрацездатності безтерміново. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, він безтерміново на 60% втратив працездатність внаслідок профзахворювання, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Відтак просить стягнути з ДП "Львіввугілля" в його користь 24 000 грн. заподіяної моральної шкоди та з ДВАТ шахти «Надія» 6000 грн. заподіяної моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Представник ДВАТ шахти «Надія» Шпак В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечив, в обгрунтування повідомив, що, працюючи він знав про шкідливі умови праці та мав право звільнитись з роботи. Таким чином, у позовних вимогах просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі -власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Відповідно до п. 2 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року доказами вини власника можуть бути акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання. Пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь - яких виплат. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 23.02.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна ушкодженням здоров'я, відшкодовується за правилами глави 40 ЦК Української РСР (1963 року) і в тих випадках, коли вона була заподіяна життю або здоров'ю громадянина при здійсненні договірних зобов'язань (трудовий договір, договір перевозки, підряду тощо), якщо чинним законодавством не передбачене інше. Відповідно до ст. 153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків. Відповідно до ст. 440-1 ЦК Української РСР (1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до частини 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 3 "Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди" в якій зазначено, що у випадку коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 3 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав Позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що з 30.07.1963 року по 20.09.1964 року та з 05.10.1964 року по 09.11.1964 року [PERSON] працював на шахті «Зиминка-Капітальна» тресту «Пропьевськвугілля»; з 22.12.1967 року по 12.05.1970 року - респіраторщиком в Червоноградському оперативному підрозділі 50-го воєнізованого гірничо-рятувального підрозділу; з 18.05.1970 року по 04.08.1970 року та з 06.08.1974 року по 17.12.1976 року обіймав посади періодично підземного машиніста шахтних машин і механізмів, скреперист, забійник підземних робіт в шахті № 7 «ВМ»; з 31.01.1977 року по 20.02.1978 року підземний гірник очисного забою в шахті № 8 «ВМ»; з 31.05.1978 року по 30.05.1979 року, з 31.05.1979 року по 01.01.1980 року , з 02.01.1980 року по 07.02.1980 року, з 08.02.1980 року по 21.08.1993 року займав посади періодично електрослюсар дільниці техкомплексу, підземний гірничий майстер , підземний учень майстра підривника , підземний майстер підривник в шахті ім..героя Рядянського союзу А.В.Лопатіна; з 08.08.1994 року по 31.05.1995 року підземний майстер підривник в шахті № 1 «Червоноградська»; з 13.06.1995 року по 07.08.1999 року підземний майстер підривник в шахті № 2 «Червоноградська»; з 10.08.1999 року по 03.05.2006 року підземний майстер підривник в шахті № 9 «ВМ» (з 2001 року перейменована в ДВАТ шахта «Надія»). За час виконання своїх посадових обов'язків Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. Відповідно до копії виписки із медичної карти Позивачу встановлено діагноз: антрасилікоз І ст.., інтерстиціальна форма 1/1, t|t/. Хронічний бронхіт. Емфізема легень ДН ІІ ст… Двобічна серсоневральна приглухуватість. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 травня 2006 року професійне захворювання виникло у Позивача за таких обставин: внаслідок запиленість повітря робочої зміни, несприятливі фактори мікроклімату. Згідно повідомлення міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК від 17.10.2014 року № 36 [PERSON], [INFO] вперше був оглянутий обласною МСЕК № 2. Актом « 769 від 01.06.2006 року йому було встановлено ІІІ групу профзахворювання 55% на безтерміново. В подальшому актом « 167 віл 12.02.2008 року Позивачу встановлено ІІІ група профзахворювання 60 % на безтерміново. Суд не приймає до уваги позицію представника Відповідача про недоведеність заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що позивач 36 років, із яких більше 6 років на ДВАТ шахті «Надія», працював в шкідливих умовах праці, не має можливості повноцінно працювати, для організації свого життя йому доводиться докладати додаткові зусилля, тривалість фізичних та моральних страждань. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial