Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору - Виробниче ремонтно-житлове підприємство м. Часів-Яр про стягнення суми заборгованості за централізоване опалення в сумі 1474,51 грн., інфляційних збитків 2,05 грн., 3% річних - 18,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовує ст. 625 ЦК України, ст. 64, 68 ЖК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячої води та водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року. В судовому засіданні представник позивача Літвін Б.Г. підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні на тих підставах, що договір на надання послуг з централізованого опалення він ні з ким не укладав, відсутні умови надання цих послуг та їх виконавець. Також він вказував на те, що позивач в особі директора ВО «ЧасівЯртепломережа» не уповноважений був укладати договір з ВРЖП м. Часів Яра. Відповідач [PERSON] просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] не заперечував провести розгляд справи за відсутності [PERSON] Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши надані суду в їх сукупності, встановивши правовідносини, що склалися між сторонами, судом встановлено, що на підставі виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівського міської ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 липня 2008 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожному з них належить 1/3 частини квартири (спільна часткова власність). Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ст.ст.20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» cпоживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Цей обов'язок споживачів зазначений і у п. 7 Правил користування приміщеннями у житлових будинках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, яким передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не становлено інший строк. Законами України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані своєчасно вносити плату на відповідний рахунок власника будинку за житлово-комунальні послуги, отримані від суб'єкта господарювання. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за використання житловим приміщенням в домі (квартирі), шо перебуває у громадянина на праві приватної власності, встановлюється за згодою сторін. Плата за комунальні послуги сплачуються, окрім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Факт надання послуги підтверджується, зокрема, актами про підключення та відключення жилого будинку до системи централізованого опалення (арк. с. 69), а також розпорядженнями та рішеннями щодо встановлення тарифів на зазначені послуги (арк. с. 60-68). Згідно довідки по особистому рахунку [NUMBER] за відповідачами рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2012 року по 01.05.2013 року в сумі 1474,51 грн. При цьому з довідки вбачається, що відповідачам у спірний період нараховувалась субсидія в сумі 1956,31 грн., що вказує на часткове відшкодування в оплату комунальних послуг, у тому числі і послуг з централізованого опалення відповідачам. Довідка ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» свідчить про те, що абонент [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]) з питань невідповідності температурного режиму теплопостачання за адресою [ADDRESS] в період з 01.03.2012 року по 01.05.2013 року не звертався (арк.с.70). Тому пояснення відповідача [PERSON] з приводу того, що він повідомляв позивача про перепади у температурі обігріву квартири є безпідставними та не доведеними в судовому засіданні. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що останній та інші власники квартири не є споживачами послуг позивача, оскільки договори щодо надання послуг з централізованного опалення не укладали. Однак, суд зауважує, що згідно ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року передбачені особливості укладення договорів у багатоквартирному будинку: договір про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладаються між власником квартири, орендарем, чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем послуг, він укладає договори про надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідачів обов'язку сплатити фактично отримані нею послуги з централізованого опалення квартири. Суд також критично сприймає доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності права у позивача вимагати оплату послуг на тій підставі, що договір № 127 від 01.07.2010 року про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води підписано не уповноваженою особою та затверджений печаткою ВО «ЧасівЯртепломережа», а також тому, що на цей час згідно рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради № 53 від 18.04.2012 року не визначений виконавець житлово-комунальних послуг у жилому будинку [ADDRESS] з огляду на наступне. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. Правова позиція з цього приводу викладена у постанові ВСУ від 30.10.2013 року. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Позивач надав копію договору № 127 від 01.07.2010 року, укладений між ОКП «Донецьктеплокоммуненерго» та Виробничого ремонтно-житлового підприємства м. Часів Яру про умови з надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач не надав доказів того, що цей договір, або п.4.1 який передбачає сплату послуг на рахунок виробника (позивача) визнано недійсним, як і доказів того, що позивач не є виробником послуг, а ВРЖП - виконавцем послуг з централізованого опалення. Також відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо звернення до позивача або третьої особи з приводу укладення договору. За приписами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач належними доказами підтвердив наявність заборгованості за надані ним послуги з централізованого опалення. Суд вважає, що відповідач не надав належних доказів в обгрунтування своїх заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Мешкаючи в багатоквартирному будинку, в який позивач надає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі тривалого проміжку часу, отримуючи субсидію, відповідачі своїми діями підтвердили наявність між ними та позивачем фактичних договірних правовідносин, внаслідок яких у відповідачів виникли щомісячні обов'язки по сплаті фактично отриманих послуг. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за надані послуги з централізованого опалення в сумі 1474,51 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних суд вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 червня 2012 року № 6-68цс12, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України. Комунальні платежі є щомісячними нарахуваннями, а тому розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних повинен здійснюватися на суму кожного щомісячного платежу за кількість днів прострочення, починаючи відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим. Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що він зроблений правильно, а тому позовні вимоги в частині інфляційних збитків 2,05 грн., 3% річних - 18,27 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тому, заборгованість зі сплати основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних слід стягнути з кожного співвласника пропорційно. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення, стягнувши з [PERSON] заборгованість за централізоване опалення в м. Часів Ярі ВО ОКП «ДТКЕ» «Костянтинівкатепломережа», з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, всього в сумі 498,28 грн., а також стягнути з [PERSON] аналогічні платежі в сумі 498,28 грн., [PERSON] - 498,27 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, судові витрати також слід розподілити на кожного співвласника пропорційно. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved