Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося у суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та фізичною особою [PERSON] укладено кредитний договір № 760, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 20000,00 доларів США. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 760 від 29.05.2007. Зазначають, що банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав, надавши йому обумовлену кредитним договором суму у розмірі 20000,00 доларів США. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежно, чим грубо порушує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 13.03.2019 має прострочену заборгованість в сумі - 335749,85 гривень, яка складається з наступного: 3% ст. 625 ЦК України на суму тіла кредиту згідно рішення суду - 32250,17 гривень; інфляційні витрати ст. 625 ЦК України на суму тіла кредиту - 152875,04 гривень; заборгованість відсотків ст. 1048 ЦК України у розмірі облікової ставки НБУ - 150287,93 гривень та заборгованість 3% ст. 625 ЦК на суму відсотків, згідно ст. 1048 ЦК України. З огляду на викладене просили задовольнити позов та стягнути із [PERSON] суму заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області Бліщ О.Б. від 12.04.2019, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. 21 травня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві [PERSON] позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють дані правовідносини. Зокрема вказує, що згідно умов договору, укладеного між ним та ЗАТ «АКПІБ», йому надано кредит на суму 20000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування ним. Зміни до вказаного договору не вносилися. Валютою договору є долари США. Разом з тим, позивач здійснює обчислення 3% річних, виходячи із суми боргу по основній сумі кредиту в розмірі 145594,46 грн., яка стягнута з нього на користь кредитора за кредитним договором на підставі рішення Рахівського районного суду у справі № 2-487/11 від 23.05.20111, яке набуло законної сили, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що за судовим рішенням, суд стягнув заборгованість станом на 01.02.2011 по основній сумі кредиту в розмірі 18333,37 доларів США, що за курсом НБУ складає еквівалент 145594,46 грн. та стягнув цю заборгованість у гривнях. Вказує, що у відповідності до вимог ст. 11 ЦК України судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли законодавство пов`язує виникнення зобов`язання саме на підставі рішення суду, а оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, сплата 3% річних передбачена саме за прострочення грошового зобов`язання. З огляду на викладене вважає, що оскільки зобов`язання відповідача по кредитному договору є вираженими у доларах США, тому відсутні підстави обчислення 3% річних від суми стягнення за рішенням суду у гривнях. Окрім цього, вказує на те, що оскільки рішення суду про дострокове стягнення кредиту та відсотків не породжує грошового зобов`язання відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору, а тому стягнення 3% річних від суми стягнення за рішенням суду є безпідставним. Щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення спати основної суми кредиту згідно рішення суду, то також вважає вказану позовну вимогу безпідставною, оскільки чинним законодавством України передбачено стягнення інфляційних втрат лише за простроченими грошовими зобов`язаннями, визначеними у гривнях. Щодо стягнення відсотків за кредитом на рівні облікової ставки НБУ, то зазначає, що у зв`язку із простроченням кредитних зобов`язань на підставі рішення суду у справі № 2-487/11 від 23.05.2011 з нього достроково повністю стягнуто заборгованість по основній сумі кредиту 18333,37 доларів США (еквівалент 145594,46 грн) та відсотки у сумі 4730,32 долари США (еквівалент 37565,84 грн), шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання відповідачем кредитного зобов`язання, то відповідно кредитор змінив договірні зобов`язання та таким чином втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом у погодженому договором розмірі. Окрім цього вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів нарахування відсотків за кредитом, що свідчить про недоведеність цих вимог. Щодо стягнення 3% річних на суму прострочених відсотків на рівні облікової ставки НБУ, то вказує, що оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ після дострокового стягнення кредиту та відсотків за рішенням суду безпідставні, то і вказані вимоги також не підлягають до задоволення. Зазначає також, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки позивачем не конкретизовано складових розміру заявленої до стягнення суми боргу, то, з урахуванням відсутності у суду права самостійно виходити за межі позовних вимог, визначати предмет позову та виходячи з обґрунтування позову, суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті заявленої позовної вимоги. Ухвалою суду від 19.08.2019 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в суд не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Натомість від [PERSON] , як представника позивача, надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Також вказала, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, натомість [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Просять у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 760, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 20000 доларів США з терміном погашення в строк до 28 травня 2027 року. В якості забезпечення договірних зобов`язань по даному кредитному договору виступило належне [PERSON] нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 238,08 кв.м., житловою площею 98,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 400076 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, ПАТ "АК Промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рахів" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 23197,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2011 становить 184222,55 гривень. Рішенням Рахівського районного суду від 23.05.2011 в справі № 2-487/11 за позовом ПАТ "АК Промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рахів" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено позовні вимоги та солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "АК Промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рахів" заборгованість по кредитному договору №460 від 29.05.2007. в загальній сумі 184222,55 грн. та звернуто стягнення на іпотечне майно - житловий будинок в [ADDRESS] . Дане рішення вступило в законну силу. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 760 від 29.05.2007. Таким чином відбулась заміна кредитора у даному зобов`язанні. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Пунктом 2.3 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 28 травня 2027 року. Згідно із пунктом 5.3.2 кредитного договору банк має право вимагати від Позичальника (незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойки і збитків, передбачених цим Договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. ПАТ "АК Промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рахів" використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у лютому 2011 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника [PERSON] та [PERSON] Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ "АК Промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рахів". Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості та звернення до суду із позовною заявою, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати 3% на суму тіла кредиту згідно рішення суду від 23.05.2011 в сумі 32250,17 гривень не підлягають до задоволення. Окрім наведеного суд погоджується із доводами відповідача про те, що судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для виникнення зобов`язання у відповідача із повернення кредиту та сплати відсотків, а лише підтверджує підставу їх виникнення (неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором). Наведене випливає із вимог ч. 5 ст. 11 ЦК України, відповідно до вимог якої лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, після ухвалення рішення суду від 25 жовтня 2012 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України. Згідно положень ст. 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат, вбачається, що дане положення Закону може бути застосоване кредитором до боржника виключно тільки в разі, якщо валютою виконання зобов`язання є гривня. Так, за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15. Враховуючи, що кредитний договір був виражений в доларах США, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних виплат, які наведені у мотивувальній частині позовної заяви. Щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань, то суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, діяльність банків та інших фінансових установ з надання кредитів є підприємництвом, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України є господарською діяльністю з метою одержання прибутку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Проценти (відсотки), які банк або інша фінансова установа отримує за користування кредитом, є їх прибутком (доходом) та показником фінансових результатів їх господарської діяльності (ст. 1054 ЦК, ст. ст. 42, 142 ГК). Згідно статей 1, 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.09.1999 (далі - Закон № 996), який поширюється на всіх створених відповідно до законодавства України юридичних осіб, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах як нарахування та відповідність доходів і витрат, для чого доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. ст. 1, 9 Закону № 996) Згідно "Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України", затверджених Постановою правління НБУ № 255 від 18.06.2003 /Правила/, які визначають методологічні засади відображення в бухгалтерському обліку інформації про доходи і втрати та порядок застосування основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності доходів під час їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів, у результаті використання активів банку іншими сторонами доходи визнаються у вигляді процентів. Проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, та розраховуються виходячи з бази їх нарахування та строку користування такими активами (п. п. 1.2, 1.5 Правил). Визнані банком доходи відображаються у бухгалтерському обліку із застосуванням принципу нарахування. Разом з цим бухгалтерський облік нарахованих доходів (процентів) здійснюється не рідше одного разу на місяць за кожною операцією (договором) окремо (глава 1. розділ ІІІ, п. 1.1 Правил). Суд також враховує правові висновки ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо документів, які підтверджують наявність кредитної заборгованості (ухвала ВССУ від 15.06.2011 у справі № 6-4882св11): «Відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». Отже, виходячи з вищевказаних норм законодавства та умов кредитного договору, належними та достатніми доказами фактичного нарахування відсотків за користування кредитом в установленому законом порядку є первинні документи бухгалтерського обліку кредитора, які фіксують факт господарської операції з нарахування відсотків та складені під час її здійснення за кожною окремим кредитним договором. Позивач є юридичною особою, яка зобов`язана вести бухгалтерський облік своєї господарської діяльності у порядку, встановленому законодавством України. Проте, як вбачається зі справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів фактичного нарахування в юридичному значенні заявлених до стягнення відсотків та їх відображення у документах бухгалтерського обліку у порядку, встановленому вищевказаними нормами законодавства. Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає не належним і не достатнім доказом наявності заборгованості у відповідача по сплаті 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань, оскільки такий розрахунок складається у довільній формі, може неодноразово змінюватися за власним розсудом без правових наслідків такого та не відповідає ознакам первинного документа в розумінні законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в цілому.

Outcome: dismissed