Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.08.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.05.2019 року. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , та вважається такою, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] , оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті та вважається такою, що прийняла спадщину. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 16.08.2011 року становить 7580 грн. 90 коп., з яких: 7580,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.08.2011 у сумі 7580 грн. 90 коп. та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 29.04.2021 було відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 26.05.2021. Ухвалою суду від 26.05.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 08.06.2021 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначив, що відповідач є спадкоємцем після померлого [PERSON] , оскільки на момент смерті була зареєстрована разом з спадкодавцем за адресою [ADDRESS] . 10.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що Відповідачка за цим позовом, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, є першої черги спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , як мати спадкодавця. Дійсно, на день його смерті вони були зареєстровані за однією адресою - [ADDRESS] . Однак разом не проживали, оскільки [PERSON] був одружений на [PERSON] , мав малолітню дитину. Він разом зі своєю сім`єю проживав окремо від матері та винаймав приватну квартиру. Крім того, у [PERSON] на день смерті не було будь-якого спадкового майна. А тому його мати не отримала спадщину. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності відповідачці. У її сина [PERSON] не було на праві власності нерухомого та рухомого майна. Будучи обізнаною про відсутність спадщини, відповідачка не зверталася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина. Як вбачається з відповіді Сумської міської державної нотаріальної контори, датованої 24.03.2020, спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії AT КБ "ПРИВАТБАНК". Позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачкою спадщини після смерті сина та її вартості. Оскільки на спадкоємця покладається обов`язок задовольнити вимоги кредитора у межах вартості майна, одержаного у спадщину, то у зв`язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] спадкового майна, його мати не повинна відшкодовувати борги, які виникли за кредитними зобов`язаннями. У зв`язку з цим відповідачка позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. 14.06.2021 у судове засідання представник позивача не з`явився, зазначив у позовній заяві про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 14.06.2021 у судове засідання відповідач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 16.08.20011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. За умовами договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Свідоцтва про смерть №26 від 30.04.2019 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Умраніє Турецької Республіки. (а.с.61-64) Відповідно до відповіді Сумської міської державної нотаріальної контори, датованої 24.03.2020, спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця №121/2020 була заведена на підставі претензії AT КБ "ПРИВАТБАНК". (а.с.67) Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно з ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог Банку. При цьому, суд виходить з того, що за змістом зазначених вище норм матеріального права при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №320/6489/16-ц. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив відповідача, обґрунтувавши це тим, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті позичальника [PERSON] за законом відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті - [PERSON] постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт однакового місця реєстрації за адресою, за якою зареєстрований спадкодавець. Також, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем та прийняла після померлого [PERSON] спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини дійсно постійно фактично проживала з останнім та прийняла спадщину після його смерті, позивачем не надано, у зв`язку з чим суд вважає такі твердження позивача недоведеними. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. З відзиву вбачається, що відповідач [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] . Згідно зазначених норм ЦПК України та ЦК України є спадкоємцем першої черги. Однак згідно зазначеної інформації у відповіді Сумської міської державної нотаріальної контори, датованої 24.03.2020, спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця №121/2020 була заведена на підставі претензії AT КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів наявності у спадкодавця [PERSON] майна, у тому числі нерухомого майна та іншого майна, щодо якого здійснюється державна реєстрація, яке б успадкував відповідач [PERSON] , а також те, що вартість успадкованого останнім майна відповідає заявленим вимогам кредитора, позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надано. З огляду на викладене, вирішуючи позов в межах заявлених вимог судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] , як зі спадкоємця після померлого [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами.

Outcome: dismissed