Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні. В поданій до суду заяві посилався на те, що в період з 01 січня 2020 року по 13 квітня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працював охоронцем на КПП № 4 за графіком доба на роботі, дві доби дома. 14 квітня 2020 року він отримав трудову книжку, але довідки про нараховані йому суми відповідач не надав, повністю не розрахувався. 15 квітня 2020 року позивач повторно направив письмову вимогу про розрахунок на юридичну адресу відповідача. Облік робочого часу охоронників підсумований. При підсумованому обліку робочого часу в разі звільнення обліковий період закінчується в останній день роботи. Якщо загальна кількість годин, відпрацьованих з початку облікового періоду до моменту звільнення, перевищує нормальну тривалість робочого часу у зазначеному періоді, то робота понад нормальну кількість робочих годин є надурочною та оплачується в подвійному розмірі відповідно до ст. 106 КЗпП України. Вказував, що у січні він відпрацював 248 годин, у лютому - 232 год., у березні - 248 год., у квітні 72 год. Понаднормова робота позивача відповідачем не оплачена, при звільненні повний розрахунок з ним не проведено. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 27526,36 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що лише 28.04.2020 року отримав письмову вимогу позивача про розрахунок. Інших листів від позивача не надходило. Враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження у справі №552/1709/20 винесена 22 квітня 2020 року, тобто раніше, ніж відповідачем отримано заяву про здійснення розрахунку, відповідач не мав змоги відреагувати на дане звернення. Наказом ФОП [PERSON] №19 від 14.02.2020 року вирішено прийняти на роботу [PERSON] з 17.02.2020 року на посаду «охоронець» з тривалістю робочого тижня при роботі з неповним робочим тижнем 20 годин (0,5 ставки) та окладом 1051,00 грн. 17 лютого 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір. Наказом ФОП [PERSON] №54/вк від 13.04.2020 року [PERSON] звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за заявою [PERSON] ). Виплата заробітної плати [PERSON] здійснювалася вчасно, в повному обсязі, відповідно до умов укладеного трудового договору. [PERSON] працевлаштований з тривалістю робочого тижня при роботі з неповним робочим тижнем 20 годин (0,5 ставки) та окладом 1051,00 грн., а мінімальний розмір заробітної плати не може бути меншим, ніж передбачений законом, тому [PERSON] виплачувалося по 2090,19 грн. (з вирахуванням усіх необхідних до сплати податків) за лютий та березень 2020 року. Щодо оплати роботи за квітень 2020 року, то [PERSON] виплачено заробітну плату пропорційно відпрацьованій кількості днів з 01 квітня 2020 по день звільнення 13 квітня 2020 та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку. Наведений [PERSON] розрахунок виплати заробітної плати не може бути застосований та не відповідає дійсності. Позивач зазначає про внесення відповідачем до трудової книжки неправдивих відомостей. Однак, записи в трудовій книжці щодо дати прийняття та звільнення [PERSON] повністю відповідають даним Наказу №19 від 14.02.2020 року про прийняття на роботу [PERSON] та Наказу №54/вк від 13.04.2020 року про звільнення [PERSON] . Тому доводи позивача щодо невірності записів в трудовій книжці не відповідають дійсності. Обставини, які викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. 30 квітня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог, оскільки містила вимоги, які були відсутні в первісній позовній заяві. Оскільки позивачем до його заяви про збільшення позовних вимог не додано доказів направлення її копії відповідачу, на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України ухвалою суду від 05 травня 2020 року вказану заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог, повернуто позивачу (а.с.22). Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області докази, а саме: довідку (форма ОК-5) про застраховану особу [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого: [ADDRESS] , за період з січня по квітень 2020 року. Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали. Відповідно до п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, введеного в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, внесено зміни до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436), який викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)" № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 30 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Таким чином строк, на який було продовжено подання відповідачем відзиву (ст.178 ЦПК України), відповіді позивача на відзив (ст.179 ЦПК України), заперечення (ст.180 ЦПК України) та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (ст.275 ЦПК України) сплив 06 серпня 2020 року. Жодним учасником справи протягом вказаного часу суду не подані клопотання про продовження процесуальних строків. Строк для подання позивачем відповіді на відзив, який ним одержано 12 червня 2020 року, у даній справі сплив. Тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наказу №19 від 14 лютого 2020 року, виданого ФОП [PERSON] , позивач [PERSON] з 17 лютого 2020 року прийнятий на роботу на посаду охоронця у ФОП [PERSON] на умовах неповного робочого тижня, а саме 20 годин на тиждень згідно графіку чергувань з окладом 1051 грн. 00 коп. (а.с.29). Як вбачається з трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 17 лютого 2020 року, укладеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , за вказаним трудовим договором працівник ( [PERSON] ) зобов`язаний виконувати обов`язки охоронника, а фізична особа ( [PERSON] ) зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 2361,50 грн. на місяць, але не менше законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар, робочий одяг (а.с.31-32). Час виконання робіт установлюється згідно графіку чергувань. Тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді нормальну тривалість робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки вказаним договором передбачена не менше 24 днів. Відповідно до наказу ФОП Сергієнка від 13 квітня 2020 року №54/вк «Про звільнення з роботи» охоронця [PERSON] звільнено з роботи з 13 квітня 2020 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі заяви позивача (а.с.30). Відповідно до ч.1 ст.50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідачем здійснено облік робочого часу позивача, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу охоронником [PERSON] (а.с. 33-35). Як вбачається з табелю обліку використання робочого часу від 28 лютого 2020 року, у лютому [PERSON] мав 21 робочий день, ним відпрацьовано 84 години (а.с. 33). Згідно табелю обліку використання робочого часу від 31 березня 2020 року, у березні [PERSON] мав 21 робочий день, ним відпрацьовано 84 години (а.с. 34). Згідно табелю обліку використання робочого часу від 13 квітня 2020 року, у квітні [PERSON] мав 9 робочих днів, ним відпрацьовано 36 годин (а.с. 35). З наведеного вбачається, що до роботи позивач був допущений ще до укладення трудового договору та видання наказу про прийняття на роботу, згідно табеля обліку використання робочого часу за лютий - з 02 лютого 2020 року (а.с.33). Виконана ним робота оплачена в повному обсязі, що підтверджується довідкою від 28 квітня 2020 року №00000000016, виданою ФОП [PERSON] (а.с.36). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У позовній заяві позивач зазначив, що трудову книжку він отримав. А факт наявності заборгованості перед ним по заробітній платі наявними у справі доказами не підтверджується. Згідно довідки №00000000016, виданої 28 квітня 2020 року ФОП [PERSON] , за лютий та березень позивачу нарахована заробітна плата у розмірі по 2361,50 грн., після відрахування податків та зборів виплачено 2090,19 грн., за квітень нараховано 1333,01 грн., після відрахування податків та зборів виплачено 1262,25 грн. (а.с.36). При цьому належними та допустимими доказами факт понаднормової роботи позивача не підтверджується. Так, додані до матеріалів справи копії графіків роботи охоронників на КПП №4 «Ставок» за січень-квітень 2020 року не містить даних щодо фактичного виконання позивачем трудових обов`язків у вказані в зазначених графіках дні, а також даних щодо того, чи входить вказана робота (охорона КПП №4 «Ставок») до трудових обов`язків працівника у правовідносинах з ФОП [PERSON] (а.с.7-9). Письмові пояснення [PERSON] також не містять інформації щодо виконання позивачем трудових обов`язків. Як вбачається з даних Розрахунку при звільненні №00000000053 від 13.04.2020, позивачу [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпустку тривалістю 4 календарі дні в розмірі 314,88 грн. (а.с.37). Вказана компенсація за невикористану відпустку врахована відповідачем при розрахунку заробітної плати за квітень 2020 року, але не в повному обсязі (як вбачається з розрахунку за 4 календарні дні). Оскільки судом встановлено, що позивач фактично допущений до роботи відповідачем з 02 лютого 2020 року, як вбачається з табеля обліку робочого часу за лютий 2020 року, відпрацював у вказаному місяці 21 робочий день, за що йому нарахована заробітна плата в розмірі 2361,50 грн., суд приходить до висновку, що трудові правовідносини між сторонами виникли з 02 лютого 2020 року. Відповідно, при звільненні позивач мав право на компенсацію невикористаної відпустки за період з 02 лютого 2020 року по 13 квітня 2020 року, що становить 5 календарних днів, а не 4, як це зазначено в розрахунку відповідачем. Виходячи з розміру нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати за фактично відпрацьований період, компенсація за невикористану ним частину відпустки становить: (2361,50 грн. + 2361,50 грн. + 1019,16 грн.)/ (21 + 21 +13) х 5 = 522,01 грн. Таким чином відповідачем не доплачено позивачу компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 207,13 грн. (522,01 грн. - 314,88 грн.). Тому в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у вказаному розмірі позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як підтверджується табелем облік робочого часу за квітень 2020 року, 13 квітня 2020 року - в день звільнення - [PERSON] працював (а.с.35). Тому розрахунок з ним відповідно до ст.116 КЗпП України мав бути проведений саме 13 квітня 2020 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що в день звільнення розрахунок з ним проведений не був. Фактично вказану обставину у своєму відзиві на позов визнав відповідач, зазначивши, що вимога позивача про розрахунок ним була отримана лише 28 квітня 2020 року, тому до відкриття судом 22 квітня 2020 року провадження у справі він не мав можливості відреагувати на дане звернення. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, відповідачем в день звільнення розрахунок з позивачем проведено не було. Нараховані відповідачем позивачу заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку виплачені після одержання відповідачем 28 квітня 2020 року вимоги позивача про розрахунок. Тому періодом затримки розрахунку при звільнені є період з 14 квітня 2020 року (день, наступний за днем звільнення) по 28 квітня 2020 року, тобто 10 робочих днів. Надані позивачем розрахунки середнього заробітку суд до уваги не бере, оскільки вони здійснені без врахування вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Тому суд обраховує розмір належного до виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за наступним розрахунком: заробітна плата за два останні повні місяці роботи: 2361,50 грн. (за лютий)+ 2361,50 грн. (за березень) = 4723,00 грн. середньомісячна заробітна плата: 4723,00 грн. /2 = 2361,50 грн., кількість відпрацьованих днів: 21(у лютому) + 21 (у травні) = 42 дні.; середньомісячна кількість робочих днів: 42 / 2 = 21 день.; середньоденна заробітна плата: 2361,50 грн. / 21 дн. = 112,45 грн. Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. У зв`язку з цим середньоденна заробітна плата позивача судом визначена без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає: 112,45 грн. х 10 днів = 1124,50 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення недоплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 207,13 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1124,50 грн., а всього - 1331,63 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved