Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

ДП "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], співвідповідача ПАТ СК "Універсальна" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 35 503 грн. 17 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представники відповідачки судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачки суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.10.2012 року в м. Івано-Франківську по вул.Довженка водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц» державний номерний знак [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості руху та здійснила зіткнення, з транспортним засобом «Шевроле Лачетті», внаслідок чого водій вказаного транспортного засобу [PERSON], втратив керованість та виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із мікроавтобусом марки ГАЗ-32213, який внаслідок цього перекинувся на праву бокову поверхню.Вказаний автомобіль ГАЗ-32213 належить ДП "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".Внаслідок зіткнення вищеперелічені автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Вироком Івано-Франківського міського суду від 26.03.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України призначено штраф у розмірі 3400 грн., та 2352 грн. витрат за проведення експертиз.(а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, 4. Вирок у кримінальній провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку №543 експертного автотоварознавчого дослідження матеріального збитку - вартість матеріального збитку становить 43 772 грн. 75 коп. (а.с.99-101). Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як слідує зі ст. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно і до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Як зазначено п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Суд, враховуючи норми ст..11 ЦПК, та в межах заявлених вимог позивача до відповідачки, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За вимогами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру позовних вимог. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, за ст.79 ЦПК України, належать витрати по судовому збору і витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. На підставі ст.ст. 22,1166, 1192 ЦК України,

Outcome: approved