Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов»язань. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2014 року о 09 годині 45 хвилин на вул. Воловій в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Рено", державний номерний знак [NUMBER], який йому належить, й під його керуванням, та автомобіля "Део", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, керуючи вказаним автомобілем, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню остановку, не дотримався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем "Рено". В наслідок ДТП було завдано майнової шкоди його автомобілю. Постановою Втшгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Део", державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чинним на час вказаної ДТП. З метою визначення розміру збитку, завданому транспортному засобу внаслідок ДТП, ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Висновку від 15 грудня 2014 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку завданого автомобілю "Рено", державний номерний знак [NUMBER], становить 87 040 грн. 88 коп., а згідно калькуляцією проведених ремонтних робіт - 74 001 грн. 13 коп. Оскільки ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» не відшкодовано йому вказані збитки, просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» 74 001 грн. 13 коп. - страхового відшкодування; 11 434 грн. 66 коп. - пеню за наслідками невиплати страхового відшкодування; 3% річних - 571 грн. 73 коп.; інфляційну складову - 12 210 грн. 19 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 01 серпня 2013 року (а.с.52), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Треті особи в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року о 09 годині 45 хвилин на вул. Воловій в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Рено", державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, й під його керуванням, та автомобіля "Део", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, керуючи вказаним автомобілем, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню остановку, не дотримався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Рено". В наслідок ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю "Рено". Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу, проте матеріали справи не містять доказів про те, що вказана постанова набула чинності (а.с.14), відповідно, докази про винуватість дій [PERSON] відсутні. В матеріалах справи відсутні докази й про те, що ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» є страховиком [PERSON], відповідно, суд не зміг встановити умови договору: ліміт страхового відшкодування, розмір франшизи тощо, що є необхідним для вирішення даного спору. Страховa франш?иза - частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. На підставі ч.4 ст. 10 ЦПК України за правилами якої суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, запропоновано позивачу на підтвердження своїх вимог надати належні докази, проте останній вказані дії не вчинив. Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивач, звертаючись до суду, не надав достовірності, повноти доказів, які обґрунтовують його вимоги, із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування не звертався. Оскільки позивачем не надані належні докази по справі, суд розцінює доказування позивача, як такі, що ґрунтуються на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте, докази позивачем не обґрунтовані та не доведені, відтак розцінюються як такі, що не містять достатньої та належної інформації про предмет доказування. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки вони взагалі відсутні, відтак законні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення страхового відшкодування відсутні. Інші вимоги позивача є безпідставними. Так, вимоги в частині стягнення фінансових санкцій (пені) за наслідками невиконання умов договору щодо виплати страхового відшкодування не можуть бути задоволені з тих підстав, що вони не засновані на вимогах чинного законодавства, оскільки положення п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору, а тому правових підстав щодо стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» пені немає. Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справи про стягнення пені за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 вересня 2012 року. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних також не підлягають задоволенню, виходячи із таких правових підстав. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, а саме потерпілим від протиправних дій страхувальника відповідача у справі й відповідачем не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак й наслідки невиконання зобов»язань за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутні. За правилами ст. 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки позивач не є суб"єктом договірних правовідносин з ПрАТ "Страхова компанія "Україна", а тому правових підстав щодо стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "Україна" індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми немає. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Outcome: dismissed