Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Альянс Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором кредиту у загальному розмірі 43 621 (сорок три тисячі шістсот двадцять одна) гривня 56 копійок, яка складається з наступного : - суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 5 597 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) гривень 20 копійок; - процентів за користування кредитом в розмірі 19 217 (дев'ятнадцять тисяч двісті сімнадцять) гривень 77 копійок; - пені в розмірі 18 806 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот шість) гривень 59 копійок. Також, позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно 436 (чотириста тридцять шість) гривень 22 копійки судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що 20 серпня 2008 року між Кредитною спілкою "Альянс Україна" та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 397-08 кПщ, за яким Позичальнику був наданий кредит у розмірі 6 700,00 гривень (шість тисяч сімсот гривень 00 коп.). Також 20 серпня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань було укладено Договір поруки № 397-08 кПщ, за яким [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. Відповідно до умов Договору кредиту кредитна спілка виконала свої зобов'язання з надання кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером від 20 серпня 2008 року. Відповідно до договору кредиту кредитна спілка надала позичальнику кредит на засадах строковості, зворотності і платності, а позичальник зобов'язався сплачувати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків. Проте [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконує. Позичальнику надсилалися повідомлення з проханням погасити заборгованість, проте борг не було погашено. Поручителю також було надіслано повідомлення про заборгованість позичальника з вимогою виконати зобов'язання, взяті на себе за договором поруки. Проте зобов'язання не було виконане. За таких обставин позивач вважає, що Позичальник не може вчасно сплачувати кошти, а, можливо, і розрахуватися взагалі. Крім того, згідно п. 6.1 договору кредиту при порушенні визначеного графіку повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом, позивач сплачує спілці пеню в розмірі 1% від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення. З наведеного вбачається, що Відповідачі порушують норми Цивільного кодексу України, а саме: ст. 525, ст. 526, ст. 530 ЦК України. Згідно п. 3.2. Договорів поруки, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. А тому, приймаючи до уваги невиконання відповідачами взятих на себе за договором кредиту зобов'язань, зазначену суму заборгованості, а також те, що на даний час відповідачі продовжують ухилятися від виконання зобов'язань за договором і заборгованість не погашається, що є порушенням законних прав КС «Альянс Україна», позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі. В подальшому від представника позивача по справі на адресу надійшли додаткові письмові пояснення в зв'язку з тим, що відповідач по справі [PERSON] через свого представника подала до суду заяву про застосування позовної давності. В своїх пояснення представник відповідача вказує, що на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України, відповідно до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Стаття 257 ЦК України, встановлює загальну позовну давність тривалістю три роки. Проте в п. 9.5 Кредитного договору № 397-08 кПщ, укладеного 20 серпня 2008 року між КС «Альянс Україна» та [PERSON], зазначено, що до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років. у зв'язка з чим позивач не пропустив строк позовної давності по даному позову, а тому заява [PERSON] та її представника є безпідставною. Крім того, представник позивача вказав, що зазначена позивачем пеня в розрахунку відповідає вимогам ч. 2 п. ст.. 258 ЦК України, де позовна давність про стягнення пені застосовується в один рік. Також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчить її підпис в повідомленнях про вручення поштових відправлень, в судове засідання жодного разу не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та без участі [PERSON] Також представником відповідача на адресу суду було подано заяву про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. При цьому представник відповідача посилається на те, що відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання. Згідно вимог ст.. ст.. 526, 527, 520 ЦКк України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За умовами п. 1.2 та п. 3.3 договору, кредитна спілка надала позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов'язалася сплачувати коредит та проценти за його користування згідно графіка розрахунків. Відповідно до п. 2.1 договору кредит надається строком на 36 місяців від дати надання позичальнику кредиту. Відповідно до п. 2.3, позичальник зобов'язується повернути кредит та проценти за його користування до 20 серпня 2011 року. В п. 3.3 договору містить графік розрахунків за кредитом. Тобто сторони встановили порядок та строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів). Як вбачається з наданого банку розрахунку заборгованості, відповідач здійснював сплату коштів в рахунок погашення кредиту останній раз 31 січня 2011 року в сумі 100 гривень, а всього здійснив погашення заборгованості за кредитом в сумі 6 100 гривень. припинення сплати кредитних платежів позичальником [PERSON] пов'язане з припиненням діяльності КС «Альянс Україна» на території Піщанського району, відсутністю банківських реквізитів для внесення платежів позичальниками, неповідомленням про них сторін за договором. А тому представник відповідача просив суд обрахувати з 20 серпня 2011 року, оскільки в цей день строк дії договору закінчився та цей момент в позивача виникло право на позов. Також представником позивача [PERSON], [PERSON] на адресу суду було подано заяву про застосування наслідків прострочення кредитора, в якій він посилаючись на те, що кредитодавець в лютому 2011 року змінив своє місцезнаходження та не повідомив про це письмово протягом трьох днів позичальника [PERSON], що позбавило її можливості виконувати взяті на себе зобов'язання. А тому представник позивача просить суд враховуючи, що порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, зменшити розмір неустойки. Визнав позов в частині стягнення з [PERSON] боргу в сумі 5 597, 20 гривень неповернутого тіла кредиту станом на 01 лютого 2011 року. В задоволення інших вимог просив суд відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити частково . Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між Піщанським відділенням Кредитної спілки "Альянс Україна", що діє від імені Кредитної спілки "Альянс Україна", в особі керівника Піщанського відділення Гончарука Віктора Семеновича, який діє на підставі довіреності та членом кредитної спілки [PERSON] було укладено Договір кредиту № 397-08кПщ, за яким Позичальнику був наданий кредит у розмірі 6 700,00 гривень (шість тисяч сімсот гривень 00 коп.). 1. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому суд виходить з того, що при у кладенні договору кредиту № 397-08 кПщ сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сумнівів в добровільності та істинності їх позицій у суду немає, так як жодна із сторін не вказала на те, що договір був укладений під випливом насильства чи інших обставин, що викликають сумнів в його добровільності. Частиною 1 статті 628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також суд керується положеннями статті 631 ЦК України, відповідно до якої договір набирає чинності з моменту його укладення, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Враховуючи, що сторони добровільно уклали вказаний договір кредиту, своїми підписами в ньому вони посвідчили, що досягли згоди з усіх істотних умов договору, ознайомленні з його змістом та зобов'язуються виконувати свої зобов'язання відповідно до нього. Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, кредитодавець зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 6 700, 00 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. В п. 2.2 Кредитодавець зобов'язується надати позичальнику кредит в строк не пізніше трьох банківських днів від дати підписання цього договору. Згідно з п. 2. 4 Договору кредиту, кредит надається позичальнику готівкою у касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, сказаний позичальником у заяві. Відповідно до п. 2.5 Договору кредиту, датою надання кредиту вважається дата видачі позичальнику суми кредиту готівкою через касу кредитодавця, а при без готівкових розрахунках - дата списання відповідної суми з рахунку кредитодавця. Відповідно до умов Договору кредиту кредитна спілка виконала свої зобов'язання з надання кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером від 05 серпня 2008 року. Також судом враховано, що крім того, відповідно до п. 4.1 Договору кредиту, зобов'язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою. 20 серпня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань було укладено Договір поруки № 397-08кПш, за яким [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. Відповідно до вказаного договору поруки, поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] - боржника. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно договору кредиту. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату процентів за користування кредитом, сплату пені та штрафних санкцій. Сплату додаткових процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов Договору кредиту. Відповідно до положень ст.. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В статті 554 ЦК України вказано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. В ч. 1 ст. 543 ЦК україни, передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. А тому в даному випадку відповідачі по справі виступають як солідарні боржники за договором кредиту, забезпеченого порукою, та в однаковому об'ємі несуть відповідальсніть за наслідки невиконання зобов'язань за договором кредиту. Відповідно до п. 2.1. Договору кредиту, кредит надається строком на 36 фактичних місяців з дати надання позичальнику кредиту. Згідно з положеннями п. 2.3 Договору кредиту позичальник зобов'язується повернути кредит та проценти за його користування до 20 серпня 2011 року. Згідно з п. 3.1 Договору кредиту, плата за користування кредитом (проценти) становить 0,1918 % за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту, нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів в календарному році. Відповідно до п. 3.3 договору кредиту, сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків. Відповідно до п. 3.5 Договору кредиту, погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. Згідно з п. 3.6 Договору кредиту прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредиту не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Крім того, відповідно до п. 5.1.3 Договору кредиту позичальник зобов'язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків, а відповідно до п. 5.1.9 у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредиту. З графіку розрахунків, який наведений в п. 3.3 договору кредиту, вбачається, що позичальник - відповідач по справі [PERSON] кожного двадцятого числа місяця мала вносити щомісячний мінімальний обов'язковий платіж, конкретний розмір якого зазначається в графіку розрахунків. Проте як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач [PERSON] порушувала взяті на себе зобов'язання за договором, а саме вносила платежі в різні проміжки часу, не кожного місяця, і в різних сумах, які не відповідали розмірам зазначеним в графіку, тобто порушила умови договору кредитування та чинного законодавства, так як правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ч.1 ст. 527 боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. В частині 1 статті 1049 ЦК України вказано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому враховуючи, що відповідачами не був виконаний обов'язок щодо повернення всієї суми кредиту, та позовні вимоги в цій частині визнані відповідачем [PERSON], то з відповідачів по справі слід солідарно стягнути суму неповернутого тіла кредиту за договором в розмірі 5 597 гривень 20 копійок. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 5.1.3 договору кредиту позичальник зобов'язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків, а відповідно до п. 5.1.9 - у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Відповідно до п. 3.7 Договору кредиту позичальник проводить погашення кредиту та процентів за користування кредитом через касу Кредитодавця за її місцезнаходженням у відповідні робочі дні та години або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, визначений розділом 10 цього договору. В розділі 10 Договору кредиту № 397-08 кПщ, визначено адреси. Реквізити та підписи сторін, та в ньому вказано, що кредитодавцем виступає Піщанське відділення Кредитної спілки «Альянс Україна», розрахунковий рахунок якого № [NUMBER], МФО 302719, відкрито у Вінницькій філії АБ «Брокбізнес». Проте відповідь на ухвалу суду від 28 листопада 2014 року від Вінницького регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» надійшов лист № 298/061 від 08 грудня 2014 року, в якому повідомляється, що у Вінницькому регіональному відділенні АТ «Брокбізнесбанк» відсутній відкритий розрахунковий рахунок № [NUMBER], МФО 302719, відкритий Кредитною Спілкою «Альянс Україна» (код ЄДРПОУ 26285767). Відповідно до довідки наданої на адресу суду Державним комунальним підприємством по побутовому обслуговуванню населення «Побутовець» від 08 грудня 2014 року, договір оренди приміщення, укладений з КС «Альянс України» припини свою дію з лютого 2011 року. Приміщення, що орендувалося та розташоване за адресою вул.. Пушкіна, 2, смт. Піщанка, Вінницької області, передано власнику. Пунктом 5.3.1 Договору кредиту встановлено, що кредитодавець зобов'язаний письмово повідомляти позичальника про зміни місцезнаходження та інші обставини спроможні вплинути на виконання зобов'язань за даним договором, в 3 денний строк з моменту їх виникнення. Як вбачається з матеріалів справи, кредитодавець за договором кредиту № 397-08 кПщ від 20 серпня 2008 року, яким являється Піщанське відділення Кредитної спілки «Альянс Україна», змінив своє місцезнаходження в лютому 2011 року, коли припинився договір оренди приміщення по вул.. Пушкіна, 2, в смт. Піщанка Вінницької області з Державним комунальним підприємством по побутовому обслуговуванню населення «Побутовець» та дане приміщенні було звільнено Піщанським відділенням Кредитної спілки «Альянс Україна». Частиною 1 статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов'язанням проводиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання; Проте до позовної заяви позивачем додано лише письмову вимогу від 17 липня 2014 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу, в якій вказано суму заборгованості, попереджено про наслідки несвоєчасного повернення кредиту, та висловлено прохання погасити заборгованість протягом десяти днів із дати відправки лита та попереджено про можливість передачі матеріалів до суду. Також в даній вимозі вказано, що здійснювати платежі згідно договору кредиту [PERSON] може шляхом безготівкового перерахунку коштів на банківський рахунок спілки р/р № [NUMBER] у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Вінниця, МФО банку: 302429, код ЄДРПОУ 26285767, одержувач платежу : КС «Альянс України». Жодних інших документів, які б підтверджували виконання позивачем - кредитором свого обов'язку щодо повідомлення позичальника щодо зміни свого місцезнаходження протягом трьох днів з дня його зміни в лютому 2011 року, позивачем суду надано не було.Вимогу аналогічного змісту було направлено [PERSON] - поручителю [PERSON] за договором кредиту. При даних обставинах суд виходить з положень ст.. 610 ЦК України, в якій вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредиту. Відповідно до положень ч.4 т. 613 ЦК України, Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Таким чином, виходячи з обставин справи суд вважає, що позивачем, було порушено умови договору, та в судовому засіданні не було доведено, що кредитор вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання щодо повідомлення позичальника про зміну свого місця знаходження, а тому суд приходить до висновку, що в період з 01 березня 2011 року по 17 липня 2014 року кредитор вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань за договором кредиту, а тому за вказаний період боржник за грошовим зобов'язанням звільняється від сплати процентів. Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем, задовольняючи позовні частково, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути проценти, нараховані в період з 11 березня 2009 року по 20 лютого 2011 року та з 20 липня 2014 року по 23 вересня 2014 року, а всього в розмірі 3 875 гривень 02 копійки. При цьому суд виходить з наступних розрахунків. Згідно розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, заборгованість про процентам в період з 11 березня 2009 року по 20 лютого 2011 року становить 5 677,22 гривень. Заборгованість по процентам в період з 20 липня 2014 року по 23 вересня 2014 року дорівнює = 697 гривень 80 копійок, виходячи з розрахунку, що 5 597, 20 гривень х 0,1918% х 65 днів = 697 гривень 80 копійок. Таким чином заборгованість про процентам, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача складає 3 875 гривень 02 копійки (5 677,22 грн + 697,80 грн - 2 500,00 грн ). Суд не застосовує до даних позовних вимог строк позовної давності та при цьому виходить з наступного. Стаття 256 ЦК України, визначає позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В статті 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно положень ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. В ч. 1 ст. 259 ЦК України, передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з п. 9.5 Договору кредиту укладеного між сторонами, сторони погодили, що до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років, відповідно до положень ст.. 259 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2014 року в справі № 6-116 цс 13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що оскільки позичальником відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж в розмірі 100 гривень був внесений 31 січня 2011 року, то строк позовної давності розпочався 01 лютого 2011 року, а враховуючи, що він був збільшений в договорі кредиту за домовленістю сторін та становить п'ять років, то строк позовної давності закінчується в лютому 2016 року, а тому звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON]та [PERSON] 06 жовтня 2014 року, КС «Альянс Україна» строку позовної давності порушено не було. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 6.1 Договору кредиту, за порушення визначеного графіком терміну повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі 1% від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання. В пункті 6.3 договору кредиту передбачено, що якщо суми, яка вноситься позичальником недостатньо для сплати строкового платежу та нарахованих процентів, то в першу чергу сплачується пеня, штраф, потім проценти за користування кредитом, а надлишок суми звертається в сплату основного боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В ч. 3 ст. 549 ЦК України вказано, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, ч.3 ст. 551 ЦК України, передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Суд враховує, що вимога про стягнення пені заявлена в межах строку позовної давності та пеня в розмірі 18 тисяч 806 гривень 59 копійок розрахована тільки за останні рік, але також бере до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що в період з 01 березня 2011 року по 17 липня 2014 року кредитор вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань за договором кредиту, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу, а тому вважає за доцільне зменшити розмір пені та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором кредиту в сумі 9 000 (дев'ять тисяч) гривень. Враховуючи вищевикладене та той факт, що відповідачами їхні зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не були виконанні, борг не погашався, а тому станом на 23 вересня 2014 року, загальний розмір боргу відповідачів перед позивачем складає 18 472 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 22 копійки, яка складається з наступного : - суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 5 597 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) гривень 20 копійок;; - процентів за користування кредитом в розмірі 3 875 (три тисячі вісімсот сімдесят п'ять) гривень 02 копійки; - пені в розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) гривень 00 копійок. Вищезазначене стверджується : копією договору кредиту № 397-08 кПщ від 20 серпня 2008 (а.с.4-5), копіє договору поруки від 20 серпня 2008 року № 397-08кПщ (а.с.6), копією видаткового касового ордеру від 20 серпня 2008 року (а.с.7), копією картки платежів по договору кредиту № 397-08 кПщ (а.с.8), розрахунком штрафу, пені та відсотків за договором кредиту № 397-08 кПщ від 20 серпня 2008 (а.с.9), копіями вимог про сплату заборгованості по договору кредиту (а.с.12-13), копіє протоколу засідання спостережної ради кредитної спілки «Альянс Україна» від 06 березня 2006 року (а.с.14), копією довіреності (а.с.15), ордером (а.с.36), витягом з договору з надання правової (юридичної) допомоги від 30 жовтня 2014 року (а.с.37), свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Кредитної спілки «Альянс Укарїна» серії А00 № 146041 (а.с.52), копією статуту Кредитної Спілки «Альянс Україна» (а.с.53-61), копією положення про Піщанське відділення Кредитної Спілки «Альянс Україна» (а.с.62). копією довіреності Гончарука В. С. (а.с.63), копією ліцензії на надання фінансових послуг серії АВ № 319310 (а.с.64), листом ПАТ «Брокбізнес» № 298/061 від 08 грудня 2014 року (а.с.97), довідкою ДКППОН «Побутовець» від 08 грудня 2014 року (а. с. 100). Також, суд керується положеннями ч.1 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних із розглядом справи. Суд бере до уваги положення п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в якому передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1 218 гривень. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково на суму 18 тисяч 472 гривні 22 копійки, а розмір судового збору за подання позову майнового характеру не може бути меншим ніж 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок

Outcome: partial