Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

20.10.2011 року [PERSON] звернулась в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (т.1 а.с.2-8). 19.11.2013 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги (т.3 а.с.9-12). Рішенням Іллічівського міського суду від 20.08.2012 року первинний позов [PERSON] був задоволений в повному обсязі (т.1 а.с.265-271). 24.10.2012 року апеляційний суд Одеської області своїм рішенням скасував рішення Іллічівського міського суду від 20.08.2012 року і відмовив [PERSON] в задоволені позову (т.2 а.с.50-53). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 24.10.2012 року було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (т.2 а.с.71-73). 15.05.2013 року ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Іллічівського міського суду від 20.08.2012 року - залишено без змін (т.2 а.с.93-97). 11.09.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ буди скасовані рішення Ілічівського міського суду Одеської області від 20.08.2012 року і ухвала апеляційного суду Одеської області від 15.05.2013 року, а справу передано на новий судовий розгляд (т.2 а.с.195-197). Позивачка просить суд: Договір купівлі - продажу автомобіля марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], вчинений на початку січня 2009 року між ТОВ «Авторай» Та [PERSON], визнати недійсним в частині покупця. Визнати автомобіль марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Перевести права покупця ? частини автомобіля марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] на неї, [PERSON]. Витребувати у [PERSON] шляхом зобов'язання передати їй [PERSON], автомобіль марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], комплект ключів та технічний паспорт на автомобіль. Стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати по справі. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з ЗО квітня 1982 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану м. Бобровиця Чернігівської області, актовий запис № 26. На початку січня 2009 року ними за спільні сумісні кошти (45 тисяч доларів США) у ТОВ «Авторай» придбано автомобіль марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Власником автомобіля у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу значиться [PERSON], проте насправді вказаний автомобіль є їхньою з чоловіком спільною сумісною власністю виходячи з наступного. [PERSON] є дочкою [PERSON] від першого шлюбу, на час придбання автомобіля вона не працювала у зв'язку з народженням дитини, її сім'я мала незначні доходи та коштів, які б надавали можливість придбати такий автомобіль, не мала. Насправді вказаний автомобіль було придбано її (позивачки) чоловіком за їхні спільні кошти. Згідно декларації про доходи, їхня сім'я в 2008 році мала сукупний дохід у сумі 320670,03 грн., у 2009 році - 300296,27 грн. Окрім їхніх власних коштів, на придбання автомобіля 16 грудня 2008 року вони взяли у борг у свого знайомого [PERSON] 15 тисяч доларів США, вказаний борг нею та чоловіком було виплачено в квітні 2009 року. Автомобіль був придбаний ними для потреб саме чоловіка, він був повністю у його розпорядженні, чоловік щоденно ним користувався. Автомобіль постійно знаходився на охоронюваній стоянці на прибудинковій території за місцем його проживання - [ADDRESS]. Свідоцтво про реєстрацію автомобіля, незважаючи на те, що воно було видане на ім'я [PERSON], постійно перебувало у [PERSON] Про це свідчить наявність довіреності на право експлуатації даного автомобіля від 25 квітня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] 3.1. та зареєстрованої в реєстрі за №1561 виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], в якій власником автомобіля вказано саме [PERSON] та міститься посилання на вказане свідоцтво про реєстрацію. Гарантійний талон на купівлю акумулятора до автомобіля було видане саме на ім'я [PERSON] У чоловіка знаходились також технічний паспорт на автомобіль, два комплекти ключів, сервісі книжки, талон на технічне обслуговування автомобіля. Комплект ключів, сервісна книжна на автомобіль, талон проходження техогляду до 2012 року, на який автомобіль надавав саме [PERSON], а також гарантійний талон на придбання акумулятора в даний час знаходяться у неї ([PERSON]). [INFO] року [PERSON] помер. Приблизно за три тижні до смерті на своєму автомобілі [PERSON] їздив до м. Києва для проходження медогляду в лікувальному закладі. У зв'язку з поганим станом здоров'я за кермом автомобіля був його товариш [PERSON]: Після поїздки виникла необхідність заміни колеса, і, оскільки [PERSON] не міг за станом здоров'я сам цим займатися, на його прохання питання заміни колеса вирішував [PERSON], і в його розпорядженні залишився автомобіль, один комплект ключів та технічний паспорт, які знаходились у нього до смерті чоловіка. За домовленістю з нею на другий день після смерті [PERSON] [PERSON] залишив автомобіль на охоронюваній стоянці будинку по [ADDRESS], а ключі та технічний паспорт були ним передані черговому охоронцю на посту охорони будинку з поясненням, що автомобіль забере дочка [PERSON] Буквально через незначний час до охоронця з'явилась відповідачка, пред'явила йому свій паспорт та свідоцтво про народження, пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та саме вона повинна забрати автомобіль. Таким, вона вважає, обманним шляхом, відповідач заволоділа автомобілем, ключами та технічним паспортом, хоча до того ці речі в її розпорядженні ніколи не перебували. У відповідності до положень статті 317 ЦК України, «Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном». Вище наведені нею ([PERSON]) обставини свідчать про те, що фактичним власником автомобіля був і залишався до дня своєї смерті саме [PERSON] Саме він сплачував кошти при покупці автомобіля, реєстрація автомобіля на відповідачку була вчинена не [PERSON], а саме [PERSON], і це було зроблено ним з особистих мотивів, які були пов'язані з його роботою, та не мали на меті передачу дочці права власності на автомобіль і не потягли такої передачі права власності в розумінні вимог статті 317 ЦК України, оскільки після реєстрації автомобіля на іншу особу володів, користувався та розпоряджався автомобілем саме [PERSON] Лише він займався утриманням та обслуговуванням автомобіля в процесі його експлуатації (ремонт, заміна мастила), що в руслі положень статті 322 ЦК України свідчить про наявність саме у нього права власності на даний автомобіль. Річне утримання та обслуговування автомобіля коштує значну суму, і таких доходів відповідачка не мала. Обставини проходження автомобіля через митний кордон України (в числі інших автомобілів), розмитнення, придбання перевірялись слідчим відділом СБУ України в Одеській області, в межах перевірки пояснення з цього приводу надавали представники фірми - продавця, [PERSON] та інші особи, та встановлено, що саме [PERSON] правомірно придбав указаний автомобіль та користувався ним у щоденному житті. Оскільки фактичним покупцем автомобіля був [PERSON], тому договір купівлі - продажу автомобіля повинен бути визнаний недійсним в частині покупця. У відповідності до ч. 1 та 5 статті 203 ЦК України, « 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним». У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення злочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу». Підставою недійсності оспорюваної частини даного правочину, як це визначено ч. 1 ст. 203 ЦК, є невідповідність даного правочину в частині покупця положенням статті 655 ЦК України. У відповідності до статті 655 ЦК України, «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму». Дії [PERSON] не відповідають вимогам даної статті, оскільки жодних указаних в даній статті дій, притаманних покупцю, відповідач [PERSON] не вчиняла. Натомість [PERSON] оплатив власними коштами придбання автомобіля, прийняв у продавця автомобіль та його приналежності та постійно користувався ним для власних потреб, у повній мірі реалізуючи права покупця та власника придбаного майна. Вона ставить питання про недійсність правочину лише в частині покупця, оскільки факт укладення договору купівлі - продажу, обставини, пов'язані зі сплатою його вартості, передачі автомобіля покупцю [PERSON], подальшого користування чоловіком автомобілем в якості його покупця та фактичного власника є дійсними та нею не оспорюються. Згідно ст. 227 ЦК України, «Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини». Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ при визнання правочинній недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Проте за змістом даної постанови, дане визначення учасників не є виключним, та право на оскарження правочину мають і інші особи, які вважають свої права порушеними. Зокрема, п. 5 даної постанови визначено, що «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». У відповідності до ч.З статті 215 ЦК України, «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Сукупність даних положень закону свідчить, що сторонам правочину не належить виключне право на оскарження правочину чи його частини, а таке право має і вона як особа, права якої порушено внаслідок оспорюваного правочину. Порушення саме її прав виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, «Майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ... самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». 4.1 ст. 70 Сімейного кодексу України визначає, що «У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». У відповідності до ст..392 ЦК України, «Власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Вона вважає, що спірний автомобіль за законом та у відповідності з наданими нею доказами є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та належить кожному з них в рівних частинах, а тому саме таким майном він повинен бути визнаний. Діями як відповідача, так і [PERSON] порушено її законі права як співвласника автомобіля, тобто власника його ? частини. І саме тому права покупця ? частини автомобіля повинні бути передані на неї як на власника ? частини коштів, за які було придбано автомобіль, оскільки для неї як для дружини фактичного покупця автомобіля договір купівлі-продажу спричинив юридичні наслідки. За таких обставин автомобіль повинен бути витребуваний у [PERSON] та переданий їй як одному з подружжя, який пережив іншого з подружжя, який пережив іншого з подружжя - власника автомобіля. В судовому засіданні позивачка і її довірена особа підтримали вимоги позову і просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали раніше надані пояснення, згідно яких спірний автомобіль придбаний саме за кошти [PERSON] На час придбання автомобіля у її сім'ї було 15 тис. доларів, а 250 тис. грн. вона взяла в борг у знайомих, в [PERSON] в розмірі 200 тис. грн., у [PERSON] - 50 тис. грн. на строк в 7 років. Дані кошти вона передала своєму батькові - [PERSON] і він сам домовлявся за автомобіль, купував, реєстрував сам, вона не була присутня на цих діях. Ні ремонтом автомобіля, ні його утриманням вона не займалася, все це робив батько за свої кошти. Дійсно в неї автомобіль не знаходився, так як його не було де зберігати, батько запропонував, щоб він стояв біля його будинку в м. Одесі, так як територія охоронялася і він буде користуватися ним. Вона погодилася віддати автомобіль на тимчасове користування батьку, та після оформлення автомобіля надала йому довіреність на користування даним транспортом. Після смерті батька вона дійсно приїхала до будинку батька, представила охоронцю свої паспорт та свідоцтво про народження, що підтвердило родинні відносини з [PERSON] і забрала зі своїм чоловіком автомобіль, так як вважає себе законною власницею спірного автомобіля. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Третя особа [PERSON], чоловік відповідачки, в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірний автомобіль вони придбали за допомогою [PERSON] разом з дружиною за власні кошти та кошти, які вони позичали у своїх друзів, при цьому вартість автомобіля йому не відома, оскільки бухгалтерією займається дружина. Весь час автомобіль знаходився в користуванні [PERSON], в даному автомобілі їздили в його присутності, фактично автомобілем ні він, ні його дружина не користувались. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] і [PERSON] з 30 квітня 1982 року знаходились в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року (т.1 а.с.15). Відповідно до копії: довідки - рахунку від 12 лютого, серії ДДР №716200 (т.1 а.с.162), результатів перевірок звірення по базах на АТМ (т.1 а.с.161), декларацій ТОВ «Авторай» (т.1 а.с.163-164), висновку №7210 автотоварознавчої експертизи ринкової вартості транспортного засобу (т.1 а.с.165-166), автомобіль марки «TOYOTA AVALON» 2008 року випуску був придбаний на початку січня 2009 року у ТОВ «Авторай», та зареєстрований на ім'я [PERSON] (т.1 а.с.23). З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що він працював охоронцем території будинку [ADDRESS] та знає [PERSON] як мешканця [ADDRESS] даного будинку, який працював прокурором обласної прокуратури. Він мав автомобіль марки ТОЙОТА Авалон, який весь час зберігався на даній території. На ній завжди їздив [PERSON] та інколи [PERSON], призвища його не знає, але думав, що то водій [PERSON], він їздив завжди з [PERSON]. Сумніву, що то був автомобіль саме [PERSON] у нього не було. Знав його дочку [PERSON], яка проживала разом з батьком, за іншу дочку він не знав і ніколи її не бачив, знає його жінку [PERSON] Після смерті [PERSON] в двір будинку завіз даний автомобіль [PERSON], він говорив, що потрібно скласти акт опису речей, які є в автомобілі. При ньому [PERSON] переговорив по телефону дружиною [PERSON] та потім повідомив, що вона сказала, що акт опису складати не треба, а слід залишити автомобіль на охоронюваній стоянці біля будинку. [PERSON] віддав йому ключі, техпаспорт і сказав, що автомобіль він залишає в дворі з повним баком бензину, його приїде забирати дочка [PERSON], пред'явить паспорт і, щоб він їй його віддав. Через незначний час під'їхала молода жінка з якимсь чоловіком і немолодою жінкою, нікого з них він раніше не бачив. Молода жінка показала паспорт і сказала, що вона донька [PERSON] і повинна забрати автомобіль АВАЛОН. Свідоцтва про народження вона не представляла, але так як [PERSON] йому сказав віддати дочці, яка приїде і представить свій паспорт, він і віддав. З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що він спів мешкає з донькою померлого [PERSON] - [PERSON] з 2009 року, до смерті [PERSON] вони проживали разом в [ADDRESS]. З часу як [PERSON] приїхав в Одесу у нього не було автомобіля, він не поспішав його купувати, так як у нього був службовий автомобіль, хотів купити хороший, але щоб з вигодою в його оцінці. Вибирав довго, а потім йому запропонували ТОЙОТУ АВАЛОН і він погодився. Він дуже дорожив даним автомобілем, на ремонт возив до своїх майстрів, яким довіряв. У користуванні відповідачки автомобіль ніколи не перебував. Знаючи [PERSON], він впевнений, що той ніколи б не дозволив собі брати в борг у дочки таких грошей, як того коштував автомобіль. У нього були свої кошти купувати собі автомобіль, а не за кошти відповідачки. З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що він колишній водій [PERSON], працював з [PERSON] і знав, що він придбав автомобіль Тойота Авалон, за скільки - не знає, за кермом цього автомобіля він бачив тільки [PERSON], той дуже уважним був до авто, беріг його. [PERSON] він ніколи не бачив і [PERSON], за неї йому ніколи не говорив, щоб це був автомобіль його доньки він такого не чув. Технічного паспорта [PERSON] йому не давав і не показував. Останній декілька разів доручав йому сідати за руль, але в своїй присутності. Автомобіль весь час знаходився біля будинку [PERSON] З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що він проживає і працює в м.Чернігові, знав і товаришував з [PERSON] більше 20 років, дружать сім'ями. У [PERSON] спочатку був автомобіль вітчизняний, ЛАДА. Потім придбав собі Фольсваген Гольф -3. Коли поїхав працювати в м. Одесу продав його і довго не міг визначитися з маркою автомобіля, який хотів придбати. Він не поспішав, так як говорив, що хоче хороший автомобіль, престижний, але щоб вигадати в ціні, тим більше у нього був службовий транспортний засіб. Влітку він приїздив у відпустку в Одесу, [PERSON] брав його сім'ї путівки в санаторії. Коли приїздив до нього на своїй машині ТОЙОТІ РАФ, то той йому говорив, що хотів би ТОЙОТУ і треба вже купувати автомобіль. В грудні 2008 року [PERSON] зателефонував йому і попросив дати в борг 15 тис. Доларів з поверненням у вересні 2009 року, так як прийшла машина і не вистачає коштів. При цьому [PERSON] пояснив, що в нього на рахунку в банку БІГ Енергія є кошти, але він не хоче розривати строк. Сказав, щоб він віддав його жінці [PERSON], а вона привезе йому їх в Одесу, що він і зробив. При цьому [PERSON] написала розписку. Він мав дві фірми по зубопротезній діяльності, мав хороші доходи, гроші в нього були і він мав можливість позичити другові гроші. Пізніше [PERSON] йому повідомив, що придбав хорошу машину і за нормальні кошти, був дуже радий. Потім приїздив в Чернігів, показував автомобіль йому і іншим знайомим, вихваляв його. В вересні йому були повернуті 15 тис. доларів і він віддав розписку, кому з [PERSON] - не пам'ятає. Стверджував, що [PERSON] купив автомобіль для себе, не було таких розмов, що це був не його автомобіль. Він був матеріально спроможний купити такої марки автомобіль. З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON], доньки [PERSON], вбачається, що батьки мали кожен свій автомобіль. Потім, коли батько по роботі переїхав в м. Одесу, то свій автомобіль продав. Планував купити собі кращий. Довго підбирав марку, колір і хотів вигадати в ціні. Про це він їй розповідав, коли приїжджала до нього з Харкова, де навчалася в Академії. Кошти для придбання хорошого автомобіля у батьків були. Дійсно позичали гроші в друга батька [PERSON], так як батько не хотів знімати вклад з депозиту, втрачати проценти. Точної дати не пам'ятає, але вона ще навчалася в Харкові, він придбав автомобіль ТОЙОТА АВАЛОН. Автомобіль стояв на охоронюваній території біля будинку, батько був дуже обережний в його експлуатації. Коли їздили в Чернігів на весілля до її брата, він подряпав дверці і з цього приводу дуже хвилювався. Дуже беріг автомобіль, в основному їздив на службовому, а його стояв весь час в дворі. Всі ремонтні роботи по ньому проводив він. Неможливо повірити в те, що відповідачка давала гроші батьку для покупки автомобіля. Батько ніколи б не дозволив собі цього, він хотів саме собі купити автомобіль і матеріально був забезпечений, щоб придбати його. З оголошених у судовому засіданні показівсвідка [PERSON]вбачається, що відповідачку по справі [PERSON] він не знає, ніколи з нею не спілкувався та відносин ніяких не має. Батько при житті завжди мав у власності автомобіль. Приблизно на початку 2007 року батько повідомив, що хоче купити для нього автомобіль, він не заперечував і у квітні 2007 року автомобіль "Тойота Королла", був пригнаний йому в Чернігів у власність та користування. По сьогоднішній день цей автомобіль знаходиться в його володінні. З часом, він запропонував батьку купити собі власний автомобіль, оскільки він вже тривалий час працював у Одесі та мав для цього фінансову можливість. На вказану пропозицією батько погодився та попросив сина знайти для нього у мережі "Інтернет" інформацію про декілька автомобілів (їх риночку вартість, технічні характеристики та інше). Наприкінці 2008 року батько вирішив купити для себе автомобіль "Тойота Авалон". Від матері він дізнався, що на придбання вказаного автомобіля не вистачає готівки, тому мама позичала певну суму грошей (близько 10-15 тис дол. США) у друга сім'ї [PERSON] Кошти у батька були, але оскільки вони знаходились на банківських рахунках, то не бажаючи розривати договори по вкладах та втрачати певну суму в нарахуванні процентів, вирішив позичити ці кошти. Придбавши вказаний автомобіль, батько був дуже радий та постійно говорив про нього ним. Неодноразово приїжджав на ньому до Чернігова. Цей автомобіль завжди знаходився у дворі будинку де проживав батько і він не бачив, щоб хтось крім батька їм користувався. На кого вказаний автомобіль юридично оформлений дізнався лише після смерті свого батька, при тих обставинах, коли його дочка [PERSON], на яку, як з'ясувалось був оформлений автомобіль "Тойота Авалон", вночі, після похорон, забрала його із двору будинку, де проживав батько. З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що вона є подругою [PERSON] та на початку 2009 року позичала останній грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. для придбання автомобіля. Розписки про позику грошей не складали. [PERSON] придбала автомобіль, з її слів, за 45 000,00 доларів США, але автомобілем не користувалась, а говорила, що користується її батько. Борг повернула в травні 2010 року. З оголошених у судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що вона є подругою [PERSON] та на початку 2009 року позичала останній грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. для придбання автомобіля. В решті її покази аналогічні показам [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON], вона 10 років проживала в Італії, при цьому часто приїздила в Україну та бачилася з братом. Знає, що у [PERSON] та її брата останні 20 років сімейного життя не було. Як брат з дружиною жили в Чернігові, не знає, оскільки вона до них не їздила. Знає, що в Одесу до [PERSON] дружина приїздила, а також доглядала його перед смертю. Про обставини купівлі машини знає зі слів брата, який приїздив на машині до матері в Кременчук та говорив, що це машина для [PERSON]. [PERSON] машиною не користувалась, машина перебувала в користуванні брата, чому - не знає. Брат по наявності грошових коштів був спроможний купити такий автомобіль, кошти на купівлю машини були братові та [PERSON]. Чи були наявні у [PERSON] кошти для придбання такого автомобіля, їй не відомо. До позивачки в неї відношення негативне. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30 квітня 1982 року (т.1 а.с.14), до часу його смерті, яка настала [INFO] року (т1 а.с.15). [PERSON] є дочкою [PERSON] від першого шлюбу. Аргументи відповідачки щодо не проживання позивача [PERSON] та [PERSON] однією сімє'ю та відсутність спільного бюджету спростовуються матеріалами справи: свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 30.04.1982 р. (т.1 а.с.14), спільними деклараціями про доходи подружжя [PERSON] ( т.1 а.с. 19,20, 94-97), розпискою [PERSON] від 16.12.2008 р. (т.1 а.с. 25), актом домоуправління (т.1 а.с. 183), документами про поховання [PERSON], яке здійснила [PERSON] за власні кошти (т.1 а.с.186-189), витягом з газети (т.1 а.с. 190), показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Спірний автомобіль марки «TOYOTAAVALON» 2008 року випуску був придбаний на початку січня 2009 року у ТОВ «Авторай», та зареєстрований на ім'я [PERSON] (т.1 а.с.23). Суд вважає доведеним факт, що стороною в договорі купівлі - продажу автомобіля був саме [PERSON], а не [PERSON], оскільки вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні: з пояснень самої відповідачки, яка підтвердила, що всі дії по придбанню автомобіля та сплаті коштів за нього, а також подальшу експлуатацію автомобіля здійснював [PERSON], вона при купівлі автомобіля не була присутня та ним не користувалась до смерті батька; з довіреності на автомобіль від 25.04.2009 р. наданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] (т.1 а.с. 21), з гарантійного талону на купівлю акумулятора до автомобіля, який виданий саме на ім'я [PERSON] (т.1 а.с.24), з розписки про позику коштів (т.1 а.с.25). Той факт, що документи:посвідчення про реєстрацію автомобіля, гарантійний талон на купівлю акумулятора, сервісна книжка на автомобіль, талон проходження техогляду до 2012 р. з моменту придбання ТЗ перебували в розпорядженні [PERSON] та надані суду саме позивачем [PERSON], суд розцінює як доказ того, що фактичним покупцем транспортного засобу був саме [PERSON] Вказане підтверджується довідкою - рахунком від 12 лютого 2011 року (т.1 а.с. 162), а також тим, що з наданих позивачем документів - декларацій про доходи позивача за 2008 та 2009 роки ( т.1 а.с. 19-20 ) вбачається, що спільний дохід подружжя [PERSON] та [PERSON] дозволяв придбання спірного автомобіля. Дані обставини підтверджені також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Дії [PERSON] відносно розпорядження та користування автомобілем, які підтверджені показами позивача, відповідача та допитаних судом свідків, розцінюються судом як прояв його права власності в розумінні статті 317 ЦК України, згідно якої власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач частково погодилася з показами позивачки в тій частині, що [PERSON] сам домовлявся про придбання автомобіля та його вартість, сам його купував, реєстрував, вона при цьому навіть не була присутня. Ні ремонтом автомобіля, ні його утриманням вона не займалася, все це робив батько за свої кошти. Дійсно в неї автомобіль не знаходився, так як його не було де зберігати, батько запропонував, щоб він стояв біля його будинку в м. Одесі, так як територія охоронялася, і він буде користуватися ним. Вона погодилася віддати автомобіль на тимчасове користування батьку, тимчасове користування переросло в постійне. Вказана обставина, на думку суду, також свідчить про те, що характер дій [PERSON] щодо користування, розпорядження автомобілем свідчить про його відношення до автомобіля як до своєї власності. Виконання [PERSON] дій по утриманню та обслуговуванню автомобіля в процесі його експлуатації (ремонт, заміна мастила) за власний рахунок при відсутності довіреності від [PERSON] суд розцінює як реалізацію ним свого права власності на даний автомобіль у відповідності до положень статті 322 ЦК України. Відповідач не змогла пояснити, яким документом обумовлювалось право [PERSON] на користування автомобілем, адже довіреність на право користування автомобілем від імені [PERSON] на його ім'я не видавалась. Натомість факт існування довіреності на право експлуатації даного автомобіля від 25 квітня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 1561, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], в якій власником автомобіля вказано саме [PERSON], свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] сприймали вказаний автомобіль як власність [PERSON] (т. 1 а.с. 21 ). Доводи позивача знайшли своє підтвердження також у показах свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Покази вказаних свідків узгоджуються з показами позивачки та відповідачем жодним чином не спростовані. Суд критично відноситься до показів відповідача [PERSON] стосовно придбання вказаного транспортного засобу за її кошти, оскільки відповідач не довела факту наявності в неї таких коштів та джерел отримання нею таких коштів. Її покази стосовно отримання коштів на придбання автомобіля у борг від [PERSON] в розмірі 200 тис. грн. та у [PERSON] 50 тис. грн. на строк в 7 років суд вважає надуманими, оскільки відповідач не довела наявності таких коштів у позичальників. Окрім того, у відповідності до п.3 ч.1 статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що договір купівлі - продажу транспортного засобу в частині покупця слід визнати недійсним. Згідно ст. 227 ЦК України, «Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини». Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, «Майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини … самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, «У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Виходячи з того, що фактичним покупцем та власником спірного транспортного засобу був [PERSON], вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та належить кожному з них в рівних частинах, а тому на [PERSON] слід перевести права покупця на 1 /2 частину автомобіля. Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ при визнання правочинній недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Але право на оскарження правочину мають і інші особи, які вважають свої права порушеними - відповідно до п. 5 постанови, «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». У відповідності до ч.3 статті 215 ЦК України, «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободі, та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оскаржене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам ст..16 ЦК України. Верховний Суд України в своїй Постанові від 21 травня 2012 року зазначає, що «законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.55 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст..ст. 8, 9 Конституції України), обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням». Враховуючи викладені норми закону, [PERSON] як особа, права якої порушені оспорюваним правочином, має право на заявлення даного позову та є належним позивачем. Нею як співвласником майна, права якого порушені, захист своїх прав здійснено шляхом заявленя віндикаційного позову - про витребування майна у відповідача. За таких обставин автомобіль повинен бути витребуваний у [PERSON] шляхом зобов'язання передати його позивачці як одному з подружжя, який пережив іншого з подружжя - співвласника автомобіля.

Outcome: approved