Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду із вказаним позовом який, після уточнення, обґрунтовує тим, що 30.06.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір [NUMBER], згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 63188,41 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.06.2013р. на наступні цілі: 41435,00грн. - на купівлю автомобіля, 21753,41грн. - на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.06.2006 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель Т 13110, рік випуску-2006, тип Т3: легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв'язку з чим станом на 25.04.2016 року має заборгованість у сумі 89995,72 грн., яка складається з наступного: 18405,23 грн. - заборгованість за кредитом; 44168,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1503,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25918,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі викладеного, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [NUMBER]від 30.06.2006р. в сумі 89995,72 грн. вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель Т 13110, рік випуску-2006, тип Т3: легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля. Крім того, позивач просить звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель Т 13110, рік випуску-2006, тип Т3: легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в компетентному органі, яким на час вчинення зазначеної процесуальної дії, є територіальний орган з надання сервісних послуг МВС України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. В судове засіданні представник позивача не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи сповіщався належним чином. Як вбачається з довідки сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], саме за останньою адресою місця реєстрації відповідач повідомлявся про слухання справи, а тому, відповідно до ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місто розгляду цивільної справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною, а тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору [NUMBER] від 30.06.2006 року [PERSON] 30.06.2006р. отримав у банку кредит у розмірі 63188,41 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.06.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.06.2006 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ЗАЗ- DAEWOO, модель Т 13110, рік випуску-2006, тип Т3: легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв'язку з чим має заборгованість за кредитним договором. Згідно розрахунку Банку станом на 25.04.2016 року відповідач за кредитним договором має заборгованість у сумі 89995,72 грн., яка складається з наступного: 18405,23 грн. - заборгованість за кредитом; 44168,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1503,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25918,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. За змістом ст. 9 Закону України "Про заставу" законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Згідно з вимогами ст. 17.10 заставного договору позичальник зобов'язаний в разі порушення зобов'язання за кредитним договором за вимогою банку негайно доставити предмет застави за адресою: м.Запоріжжя, вул.Задніпровська, 62б, і передати предмет застави в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. За змістом ст. 17.10 заставного договору, якщо предмет застави не був переданий у заклад або володіння, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у договорі, в заклад або у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя. Таким чином, передача предмета застави у заклад в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам кредитно-заставного договору та вимогам закону, а відтак вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав. На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються в момент фактичного задоволення включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-10цс 13 від 06 березня 2013 року. Умовами кредитно-заставного договору сторони передбачили такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (п. 24 договору застави). Отже, вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом надання позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля (предмета застави), що належить на правівласності відповідачу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, відповідає умовам договору та вимогам закону. Разом з тим, відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись із вимогами про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач надав розрахунок станом на 25.04.2016р., за яким відповідач за кредитним договором має заборгованість у сумі 89995,72 грн., яка складається з наступного: 18405,23 грн. - заборгованість за кредитом; 44168,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1503,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25918,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень проти вимог позову та викладених в ньому обставин, тому розрахунок, на які посилається позивач, суд вважає доведеними. Щодо початкової ціни продажу предмета застави, суд вважає за можливе визначити її у відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме: початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, при ухваленні рішення суд враховує, що Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580 - VІІІ, Наказом МВС від 30.11.2015року №1532 «Про ліквідацію Департаменту автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованої системи при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях» ліквідовано Департамент Державної автомобільної інспекції МВС України та УДАІ УМВС Україні в областях. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №889 «Про створення територіальних сервісних центрів з надання послуг Міністерства внутрішніх справ» створено Головний сервісний центр МВС як міжрегіональний територіальний орган з надання сервісних послуг МВС та Регіональні (територіальні) сервісні центри в областях. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2015 року №904 внесено зміни до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів», відповідно до яких підрозділи Державної автоінспекції замінені на територіальні органи з надання сервісних послуг МВС. Зазначеним Порядком встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів та номерних знаків (п. 1 Порядку). Враховуючи наведене, суд вважає, що зняття спірного автомобіля з обліку підлягає здійсненню компетентним органом, яким на час вчинення зазначеної процесуальної дії, відповідно до закону є територіальний орган з надання сервісних послуг МВС. Оцінивши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв'язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1378,00грн.

Outcome: approved