Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "Державний ощадний банк України" про зобов'язання змінити умови кредитного договору від 1 серпня 2008 року № 2060, укладеного між сторонами, та перевести доларовий кредит в національну валюту України гривню по курсу НБУ на момент укладення договору, де 1 долар США становить 4, 8451 грн., та зробити відповідні перерахунки по кредитному договору. Позовні вимоги обгруновувались тим, що положення спірного договору відновлювальної кредитної лінії № 2060 від 1 серпня 2008 року, відповідно до яких отримання кредитних коштів, погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється в доларах США, не відповідають вимогам законодавства, крім того з часу укладення договору змінились істотні обставини, зокрема внаслідок економічної кризи суттєво зріс курс долара США по відношенню до гривні. Зазначив, що якби він міг передбачити таку зміну обставин, зокрема, різке зростання курсу долара США по відношенню до гривні, він би відмовився від укладення такого договору. Також позивач вказав, що оскільки валютою кредиту є долар США, ризик різкої зміни курсу долара покладено виключно на споживача, внаслідок чого виник істотний дисбаланс між правами і обов'язками споживача за кредитним договором на шкоду споживача. Тому такі мови договору є несправедливими і відповідно до положень ст.18 Закону України "Про захист прав споживача" не повинні включатись в договір. Крім того позивач вказав, що спірний кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, зокрема, відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання у договорі має бути виражено та виконано в грошовій одиниці України - гривні, відповідно прийом платежів за кредитним договором (погашення кредиту та процентів) має проводитись у гривні. Вказав, що надання кредиту в іноземній валюті суперечить Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", відповідно до якого єдиним законним засобом платежу на території України є національна валюта України, а п.5.5 передбачає необхідність наявності індивідуальної ліцензії на здійснення розрахунків в іноземній валюті, якої Банк не має. Позивач вказав, що звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до кредитного договору, шляхом зміни валюти кредитування з долара США на гривню та перерахування суми кредиту у гривні по курсу на день укладення договору, проте йому було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на відповідність спірного кредитного договору вимогам закону, вказував, що чинним законодавством не передбачено необхідність отримання індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, крім того Банк має передбачені законодавством Генеральну ліцензію Національного Банку України та Банківську ліцензію, які надають йому право здійснювати валютні операції. Також представник Банку зазначив, що позивач був ознайомлений з загальними умовами кредитування, в тому числі й про можливі ризики внаслідок зміни курсу долара США по відношенню до гривні, погодився на них, внаслідок чого було укладено кредитний договір. Крім того позивач фактично виконував зобов'язання по спірному договору, таким чином визнаючи його та погоджуючись з його умовами. Третя особа - [PERSON], яка згідно Договору Поруки від 1 серпня 2008 року № 2402, є поручителем перед Банком за своєчасне та повне виконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 1 серпня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України "(Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2060 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти в сумі 60000 доларів США, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5 відсотків річних та інші платежі відповідно до договору. Кредит видається на споживчі цілі, загальний термін користування кредитом становить 10 років з датою остаточного повернення не пізніше 1 серпня 2018 року. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п. 3 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, операції з розміщення коштів є кредитними операціями, які можуть здійснюватись на підставі банківської ліцензії. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» також визначено, що під коштами розуміється: гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали. Валютними операціями є, серед іншого, операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов'язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту. Відповідно до п. 2.1 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик. Пунктом 2.3 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п. 5.3 вказаної вище Постанови правління НБУ, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Суд вважає, що посилання позивача на п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо обов'язкової наявності у Банку при здійсненні кредитування індивідуальної ліцензії НБУ не ґрунтується на Законі. Так, п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що для здійснення валютних операцій Національний банк видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Відповідно до п.п. «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Проте, чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень щодо сум та термінів надання кредитів в іноземній валюті, тому з урахуванням положень ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, що відповідає вимогам законодавства України. Судом встановлено, що 16 січня 2002 року ВАТ "Державний ощадний банк України" отримано банківську ліцензію № 148 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». 29 квітня 2002 року ВАТ "Державний ощадний банк України" отримано дозвіл НБУ № 148-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». З наведеного вбачається, що Банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті (зокрема в доларах США), а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Суд не приймає до уваги доводи позивача про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, зокрема, стрімке зростання курсу долара США по відношенню до гривні та посилання на те, що в момент укладення договору сторони не передбачали, що така зміна обставин настане, оскільки пунктом 1.15 Кредитного договору передбачено, що у випадку надання кредиту в іноземній валюті валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором несе Позичальник. Тобто під час укладення кредитного договору сторони погодили всі істотні умови, в тому числі валюту надання та повернення кредиту, передбачивши при цьому і можливі коливання курсу валют та пов'язані з цим ризики. Таким чином відсутні всі необхідні умови, передбачені ст.652 ЦК України, для внесення змін до кредитного договору за рішенням суду у зв'язку з суттєвою зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору. З цих же підстав судом відхиляються доводи позивача про невідповідність договору вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема про несправедливість умов договору в частині надання кредиту в іноземній валюті та покладення на споживача ризиків, пов'язаних зі зміною курсу долара США до гривні. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні кредитного договору, позичальника було ознайомлено з правилами кредитування, про що свідчить Повідомлення про умови кредитування від 24 липня 2008 року, підписане позивачем, в якому позичальника повідомлено про умови кредитування ВАТ "Державний ощадний банк України", цільове використання кредиту, відсоткову ставка за кредитом, супутні витрати, пов'язані з виконанням договору та інші. Вказані обставини позичальник усвідомлював і розумів, про що свідчить підпис у Кредитному договорі. Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, тобто позивач не був позбавлений права, при відсутності згоди або сумніву щодо певних умов кредитного договору, звернутись за наданням кредиту до іншої кредитної установи (іншого банку). Крім того, з матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається що позивач погоджувався з умовами Кредитного договору, отримав суму кредиту, визначену договором та виконував свої зобов'язання, шляхом внесення щомісячних платежів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом та відсотками. За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено у відповідності до вимог закону, і що відсутні підстави для задоволення позову про зміну умов кредитного договору, а саме: перерахунку суми кредиту, наданого у доларах США, у національну валюту України - гривню по курсу НБУ на момент укладення договору.

Outcome: dismissed