Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки зі всіх видів її заробітку і до повноліття сина. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 лютого 2017 року. Від подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO]. Ще до розірвання шлюбу, а саме в 2015 році відповідач переїхала жити до іншого міста, залишивши дитину разом з ним. З того часу свої батьківські обов'язки щодо виховання сина не виконує, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя не забезпечує матеріально. 10 жовтня 2017 року [PERSON] написала заяву, в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. В зв'язку з тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON], просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязіта просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Відповідно до наданої заяви від 15.11.2017 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд проводити розгляд справи без її участі (а.с. 23). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області вважала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON]. Суд, з'ясувавши позицію позивача, враховуючи пояснення третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 лютого 2017 року (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Малолітній [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON], в квартирі [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання останнім створено належні умови для проживання дитини (а.с. 29). Відповідно до довідки-характеристики виданої 04 жовтня 2017 року комунальним закладом Центр розвитку дитини "Гармонія" [PERSON] відвідує навчальний заклад з 05 вересня 2016 року. За період раннього дитинства у вихованні та розвитку дитини приймає участь лише батько. Мати хлопчика - [PERSON] у закладі не з'являлась (а.с. 26). Про здоров'я малолітнього [PERSON] піклується також лише батько, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка дитячої поліклініки КЗ "Южноукраїнська міська лікарня" (а.с. 27). Небажання матері виконувати свої батьківські обов'язки відносно сина підтверджує її нотаріально посвідчена заява (а.с. 30). Відсутність матері в житті хлопчика в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, не проявляючи про дитину щонайменшої батьківської турботи, а саме: не піклується про стан його здоров'я фізичний та духовний розвиток, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує йому необхідне харчування та медичний догляд, не спілкується з сином, що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до розвитку та внутрішнього світу хлопчика, тому буде доцільним позбавити її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 58 - 59). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції з прав дитини, ст. 150 СК України батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя і несуть відповідальність за її виховання та розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 ч. 1 п.2 СК України передбачає, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 р. ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Тому, приймаючи до уваги що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина, не цікавиться його життям, фізичним і духовним розвитком, не піклується про стан його здоров'я, та матеріально не забезпечує сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Розмір аліментів суд визначає з врахуванням обставин передбачених ст. 182 СК України, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та дитини, їх рівний обов'язок по утриманню неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, стан здоров'я та здатність працювати, і вважає, що позов підлягає задоволенню в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Та саме зазначений розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір у сумі 640 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав та судовий збір на користь держави у сумі 704.80 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Outcome: approved