Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] акціонерного товариства "Стохід" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 вересня 2011 року його було прийнято на роботу на посаду бухгалтера згідно штатного розпису в [PERSON] акціонерному товаристві „Стохід. Згідно наказу №19 від 02 грудня 2013 року переведено із займаної посади на посаду сторожа. Зазначає, що відповідно до довідки №11 від 09 червня 2015 року, наданої ПрАТ „Стохід, йому нараховано заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, яка становить 11\~407 гривень 30 коп.. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ПрАТ „Стохід в його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року в розмірі 11\~407 гривень 30 коп.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Стохід" в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше, ніж за три дні до початку відпустки. Судом при розгляді справи встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] з 06.09.2011р. працював на посаді бухгалтера в ПрАТ «Стохід», 02.12.2013 року переведений з посади бухгалтера сторожем. Як вбачається з наказу №1 від 31.08.2015року, виданого ПрАТ «Стохід», [PERSON] 31 серпня 2015 року був звільнений з роботи за згодою сторін. Судом встановлено, що при звільненні ПрАТ «Стохід» не провело з позивачем розрахунку по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, всупереч вимог ст. 116 КЗпП України. З довідки ПрАт „Стохід вбачається, що заборгованість по заробітній платі становить 11\~407 гривень 30 коп.. Як слідує зі змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, оцінивши зібрані і досліджені докази по справі, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з [PERSON] акціонерного товариства "Стохід" в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 11\~407 гривень 30 коп.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення присудженої працівникові виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 487, 20 грн. 6\~090 грн.. Позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру на суму 11 407 гривень 30 копійок. Таким чином 1 % від даної вимоги становить 114 гривень 07 копійок. При цьому мінімальний розмір судового збору становить 487 гривень 20 копійок. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved