Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області та [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначила, що рішенням Тячівської міської ради №107 від 10 грудня 1993 року товариству з обмеженою відповідальністю "Ружнова", засновниками якого були вона та її чоловік [PERSON] , було надано дозвіл на розміщення кафе-магазину, складських приміщень та бази на земельній ділянці площею 0,15 га, [ADDRESS] [ADDRESS] . В подальшому, на підставі цього рішення, був затверджений акт вибору земельної ділянки, наданий дозвіл на виконання будівельних робіт та в 1995 році виготовлений будівельний паспорт. Рішенням Тячівської міської ради №79 від 22 квітня 1997 року ТОВ "Ружнова" було затверджено акт вводу в експлуатацію торгової точки - кафе-магазину та складських приміщень по вул. [ADDRESS] , згідно рішення виконкому Тячівської міської ради №107 від 10 грудня 1993 року. Рішеннями за №13 загальних зборів ТОВ "Ружнова" від 29 вересня 2007 року припинено діяльність товариства та за №14 від 10 листопада 2007 року вирішено оформити в цілому право власності на нерухоме майно (кафе магазин), яке знаходиться в [ADDRESS] вул [ADDRESS] , [ADDRESS] , за нею, як засновником ТОВ "Ружнова".Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено. Просить визнати за нею право власності на об`єкт нерухомого майна кафе-магазин, загальною площею 318,55 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Лозан Б.В. в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Тячівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року справу за позовом [PERSON] до Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області та [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2019 року до участі в даній справі, в якості третьої особи на стороні відповідача, залучено Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Закарпатській області та [PERSON] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті. Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що засновниками товариства з обмеженою відповідальністю "Ружнова" були [PERSON] та [PERSON] (а.с.67-71). Постановою господарського суду Закарпатської області від 05 вересня 2007 року скасовано (припинено) державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю "Ружнова" (а.с.15). Із рішення загальних зборів засновників ТОВ "Ружнова" № 14 від 10 листопада 2007 року вбачається, що у зв`язку з прийняттям рішення про скасування (припинення) державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю "Ружнова", засновники вирішили передати засновнику ТОВ "Ружнова" [PERSON] у власність кафе-магазин, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно акту вибору земельної ділянки від 1994 року, ТОВ "Ружнова" відведено земельну ділянку, розміром 0,15 га, для будівництва кафе-магазину з складськими приміщеннями в [ADDRESS] (а.с.7-9). Із будівельного паспорту на забудову земельної ділянки ТОВ "Ружнова" вбачається, що рішенням Тячівської міської ради № 107 від 10 грудня 1993 року ТОВ "Ружнова" надано для забудови земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 1 500 кв.м. (а.с.3-6). Згідно дозволу на право виконання будівельних робіт № 16, ТОВ "Ружнова" надано дозвіл приступити до будівництва магазину на земельній ділянці по [ADDRESS] , на підставі рішення Тячівської міської ради № 107 від 10 грудня 1993 року (а.с.10). Із акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією будівництва, реконструкції, встановлення від 22 квітня 1997 року вбачається, що ТОВ "Ружнова" пред`явлено до приймання в експлуатацію закінчене будівництвом приміщення двоповерхового кафе-магазину із складськими приміщеннями, будівництво якого виконане з проектом, будівельними нормами та відповідає вимогам приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та прийняте в експлуатацію (а.с. 11). Із технічного паспорту на магазин-кафе по [ADDRESS] вбачається, що його площа становить 318,55м.кв. (а.с. 62-66). Згідно висновку про оцінку майна - будівлі кафе-магазину, розташованого в [ADDRESS] , її вартість становить 158 094 гривні 00 копійок (а.с.23-24). V. Оцінка Суду. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Згідно ч.12 ст.111 ЦК України, майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов про визнання права власності на нерухоме майно слід задовольнити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: approved