Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] з урахуванням заяви про зміну підстав позову звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: секретар Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джура Г.М., Державний нотаріус сьомої Київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, стягнення грошових коштів, в якому просить визнати заповіт від 12 липня 2007 року посвідчений секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 90 недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 квітня 2017 року виданого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. за реєстровим № 1-538 недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 квітня 2017 року виданого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. за реєстровим № 1-534 недійсним; визнати право на спадщину за законом на Ѕ частку грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ТВБВ № 10026/02 (колишнє № 5368/013) на рахунках № [NUMBER] (35,70 гривень), № [NUMBER] (6 229,15 гривень), у ТВБВ № 10026/026 (колишнє № 7989/03228) на рахунках № [NUMBER] (3 465,00 гривень), № [NUMBER] (876,95 гривень), № [NUMBER] (старий № [NUMBER] ) (20 146,37 гривень); визнати право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 158 441,79 гривень, з яких: 150 253,50 гривень - вартість нерухомого майна та 8 188,29 гривень - суму грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 березня 2003 року [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в рівних частках кожному. [INFO] померла [PERSON] . На початку квітня 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасе В. Ю. із заявою про прийняття спадщини, в процесі спілкування з нотаріусом позивачу стало відомо, про існування іншого заповіту, що був складений 12.07.2007. Відповідно до зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок її смерті заповілавсе майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона по закону матиме право своїй дочці - [PERSON] . 05.04.2017 державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасе В. Ю. позивачу було видано: свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ТВБ № 10026/02 (колишнє № 5398/013) на рахунках № [NUMBER] (2 036,70 гри.), [NUMBER] (б 229,15 грн.), у ТВБВ № 10026/026 (колишнє № 7989/0328) на рахунках № [NUMBER] (3 465, 00 грн.), [NUMBER] (876,95 грн.), [NUMBER] (старий № [NUMBER] ) (20 146, 37 грн.) зареєстрованого в реєстрі за номером 1-534. Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за номером 1-533. Відповідно до виданих документів позивач отримав 1/4 частину всього майна, що належало [PERSON] , а [PERSON] відповідно - ѕ частини. 17 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . Однак, при візуальному ознайомлені із заповітом від 12 липня 2007 року, , позивач звернув увагу, що підпис на заповіті не схожий на підпис його матері [PERSON] 20 листопада 2017 року позивач звернувся до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СУДОВО-ЕКСПЕРТНИЙ АЛЬЯНС" з проханням провести почеркознавчу експертизу підпису що міститься в заповіті від 12.07.2007. На вирішення спеціалісту було поставлено наступне питання: "Чи виконано підпис у заповіті заповідача [PERSON] , складений у с. Старостинці Погребищенського району Вінницької області 12.07.2007 року, у графі: "ПІДПИС:" [PERSON] чи іншою особою?". Відповідно до висновку спеціаліста від 22.11.2017 № 22/11-2017 суттєвих збіжних ознак почерку не встановлено, підпис у графі "ПІДПИС:" у заповіті від 12.07.2007 ймовірно виконано не [PERSON] . Таким чином, заповіт від 12.07.2007 є недійсним, оскільки його зміст не відповідає дійсній волі заповідача - моїй матері, а похідний документ свідоцтво про право на спадщину за заповітом також є недійсним, адже було видано на підставі недійсного документу заповіту. 04 квітня 2018 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Так, висновок спеціаліста № 22/11-2017 від 22 листопада 2017 року не містить категоричних висновків щодо не підписання заповіту від 12 липня 2007 року [PERSON] . Наданий, як доказ, даний висновок, не є достовірним та достатнім доказом, не містить фактів або обставин, які підтверджують наявність обставин справ, є лише припущеннями та не відповідає вимогам встановлених цивільним процесуальним законодавством. Щодо стягнення з відповідача 150 253,50 гривень, представник відповідача зазначає, що у разі визнання недійсним заповіту від 12 липня 2007 року і як наслідок договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2017 року саме сторони договору повинні повернути один одному все, що вони одержали на виконання договору купівлі-продажу. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення компенсації є необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2018 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи (посмертної) було задоволено. Провадження до отримання судом висновку було зупинено. 09 січня 2019 року на адресу суду з КНДІСЕ надійшли матеріали цивільної справи без виконання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року було поновлено провадження по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] про повторне направлення цивільної справи до експертної установи для проведення почеркознавчої експертизи (посмертної) задоволено. 13 лютого 2020 року на адресу суду від КНДІСЕ надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року поновлено провадження у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та надавши оцінку доказам, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного висновку. З пояснень та матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , та відповідача [PERSON] - [PERSON] , про що Виконкомом Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зроблено відповідний актовий запис №16, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (том 1 а.с.192) За життя [PERSON] 05 березня 2003 року склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори Савченко М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3з-665, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (том 1 а.с.7) Окрім того, 12 липня 2007 року, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 90, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона по закону матиме право заповіла [PERSON] (том 1 а.с.8) 05 квітня 2017 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ТВБВ № 10026/02 (колишнє № 5368/013) на рахунках № [NUMBER] (35,70 гривень), № [NUMBER] (6 229,15 гривень), у ТВБВ № 10026/026 (колишнє № 7989/03228) на рахунках № [NUMBER] (3 465,00 гривень), № [NUMBER] (876,95 гривень), № [NUMBER] (старий № [NUMBER] ) (20 146,37 гривень). Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку грошових вкладів видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки грошових вкладів видано [PERSON] (том. 1 а.с. 10) 05 квітня 2017 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке складається з квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки квартири видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку квартири видано [PERSON] (том. 1 а.с. 213) Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1243 ЦК України встановлює виняток з цього загального правила. Право скласти спільний заповіт має подружжя щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 1 вказаної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, а ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Підставами недійсності заповіту позивач зазначає те, що волевиявлення матері - [PERSON] про вчинення заповіту на користь [PERSON] не було її волевиявленням, оскільки підпис на заповіті не належить заповідачу [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відповідно до наданого позивачем висновку спеціаліста № 22/11-2017 від 22 листопада 2017 року складеного ТОВ «Судово-експертний Альянс» вбачається, що підпис, зображення якого наявне у графі: «ПІДПИС» наданої на дослідження копії заповіту заповідача [PERSON] , складений у с. Старостинці Погребищенського району Вінницької області 12 липня 2007 рок, ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (том 1 а.с. 11-13) З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] про повторне направлення цивільної справи до експертної установи для проведення почеркознавчої експертизи (посмертної) задоволено. На вирішення експертів поставити питання відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2018 року: Чи виконано підпис у заповіті від 12.07.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 90, посвідченого секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М. у графі «ПІДПИС:» [PERSON] чи іншою особою? (том 2 а.с. 66-67, 71-72). Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. ( ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно Висновку експертів за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи №17431/17432/19-32 від 05 лютого 2020 року, встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС:» у заповіті від 12 липня 2007, який посвідчено секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 90- виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС:» у заповіті від 12 липня 2007, який посвідчено секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 90- виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (том 2 а.с. 80-87) Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, надавши оцінку письмовим доказам, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним заповіту від 12 липня 2007 року, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Джурою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 90, - оскільки судом достовірно встановлено, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, так як підпис на заповіті не належить заповідачу. Відповідно до ст.1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині визнання недійсними свідоцтва на спадщину за заповітом від 05 квітня 2017 року за реєстровим № 1-538 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 квітня 2017 року за реєстровим № 1-534, оскільки дані вимоги є похідними вимозі про визнання заповіту недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, оскільки спірний заповіт, свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 квітня 2017 року за реєстровим № 1-534 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 квітня 2017 року за реєстровим № 1-538, визнаються судом недійсними, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України його спадщина підлягає спадкуванню за законом. Судом встановлено, що до складу спадщини входить: грошові вкладиз відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ТВБВ № 10026/02 (колишнє № 5368/013) на рахунках № [NUMBER] (35,70 гривень), № [NUMBER] (6 229,15 гривень), у ТВБВ № 10026/026 (колишнє № 7989/03228) на рахунках № [NUMBER] (3 465,00 гривень), № [NUMBER] (876,95 гривень), № [NUMBER] (старий № [NUMBER] ) (20 146,37 гривень) та квартира [ADDRESS] . Таким чином, за позивачем необхідно визнати право на спадщину за законом в розмірі Ѕ частини спадкового майна, що входило до складу спадкової маси, а саме: Ѕ частку грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ТВБВ № 10026/02 (колишнє № 5368/013) на рахунках № [NUMBER] (35,70 гривень), № [NUMBER] (6 229,15 гривень), у ТВБВ № 10026/026 (колишнє № 7989/03228) на рахунках № [NUMBER] (3 465,00 гривень), № [NUMBER] (876,95 гривень), № [NUMBER] (старий № [NUMBER] ) (20 146,37 гривень) та Ѕ частини квартири [ADDRESS] . 17 червня 2017 року було укладено Договір купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О. зареєстрованого в реєстрі за № 685, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали та передали, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний та прийняли у спільну часткову власність по Ѕ частині кожна квартиру [ADDRESS] . Сплативши за неї 601 014,00 гривень. Відповідно до п. 4 Договору [PERSON] отримала 450 760,50 гривень, а [PERSON] - 150 253,50 гривень. Враховуючи дану обставину, а саме те, що позивачем та відповідачем було відчужено дану квартиру, то відповідачу необхідно сплатити на користь позивача кошти в розмірі 150 253,50 гривень виходячи з вартості квартири та частки кожного з них в даному майні. Крім цього, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частина грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що складає 8 188,29 гривень. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved