Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

5 серпня 2020 року позивачка звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 липня 2007 року вони з відповідачем по справі [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 622. Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Близько п`яти років сторони проживають окремо, діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] не виконує свого обов`язку щодо утримання дітей та не допомагає позивачці матеріально. Відповідач на даний час офіційно не працює, але є працездатним, має задовільний стан здоров`я та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання їхніх спільних дітей. Враховуючи потреби дітей позивачка вважає, що з відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на момент подання позовної заяви до суду становить 4 636 грн на двох дітей. Позивачка просила стягувати щомісяця з [PERSON] , [INFO] , на її користь, аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 636 грн з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, про що подав відповідну заяву. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25 липня 2013 року та серії [NUMBER] від 24 жовтня 2008 року, сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а.с. 6, 7). Згідно довідки № 02-03-07-627 від 3 серпня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , доньки [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2013 року народження проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні (а.с. 8). Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, аналізуючи положення статті 184 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Отже суд встановив, що 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 1109 гривень, а з 1 липня 2020 року становитиме 1 159 гривень, тому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим зазначеного розміру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а тому згідно із ст. 133, 141, 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 420 грн 40 коп., підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Зважаючи на те, що сторони по справі не з`явились в підготовче засідання, але звернулись до суду із заявами про, те щоб розгляд справи відбувався без їхньої участі, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Outcome: approved