Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватної фірми "Петрос" про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала у Приватній фірмі «Петрос», директором якої є [PERSON] в кафе - магазині, розташованому в селі Солідарне, Білокуракинського району, Луганської області з 2006 року до 2011 року без належного оформлення працевлаштування. В січні 2011 року директор підприємства [PERSON] попрохала передати їй трудову книжку для оформлення правовідносин працівника та роботодавця, та повідомила, щокнижка повинна зберігатися у роботодавця. Вона ні з наказами ні з записами в трудовій книжці не була ознайомлена. За період роботи [PERSON] виплачувала їй кошти у конверті по 300 грн. через кожні 2 неділі. В травні 2012 року вона виявила недостачу в магазині в розмірі 9500 грн., тому повідомила, що трудову книжку не поверне поки вона не поверне борг. Трудову книжку [PERSON] не повернула до теперішнього часу. На її прохання сплатити їй заробітну плату, компенсацію за відпустку [PERSON] відмовила. Позивачка звернулася за допомогою до Білокуракинського РВ УМВС України у Луганській області. Так як в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочину передбаченого ст. 172 та 175 КК України. Згідно з ухвалою Білокуракинського районного суду від 11 листопада 2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите в зв'язку з закінченням строку давності. Позивачка працювала на відповідачку сутками, не виконувалися ні норми робочого часу, ні соціальні норми, вона жодного разу не була у відпустці. За зазначений період заробітну плату [PERSON] виплачувала в конверті, щомісячно по 600 грн. Згідно з договором який ніби то вони заключали, як пояснила їй [PERSON] вона повинна працювати з 7.30 до 21 години (позмінно), з перервою з 14 до 15 години, та вихідними в суботу та неділю. Але вона працювала з 7 години до останнього клієнта . а це до 3 - 4 годин ранку наступного дня. Так без відомості з 1 січня 2011 року по 31 травня 2012 року вона отримувала по 600 грн. щомісячно, натомість згідно з Законом України «Про оплату праці» їй повинна виплачуватись заробітна плата не нижче мінімальної заробітної плати, так як у відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Та складала з 1 січня 2011 року по 31 березня 2011 року 941 грн., не доплачено 441 грн. щомісячно - на суму 1323 грн., з 1 квітня 2011 року до 30 вересня 2011 року 960 грн., недоплата склала 360 грн. щомісячно на суму 2160 грн., з 1 жовтня 2011 року до 30 листопада 2011 року мінімальна заробітна плата 985 грн. недоплата склала 770 грн., з 1 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року 1004 грн. недоплата 404 грн., з 1 січня 2012 року по 31 березня 2012 року мінімальна заробітна плата складала 1073 грн., недоплата склала за 3 місяці 1419 грн., з 1 квітня 2012 року по 31 травня 2012 року мінімальна заробітна плата склала 1094 грн. недоплата склала за 2 місяці 988 грн., таким чином їй не було сплачено 7064 грн. заробітної плати. Директор підприємства, трудову книжку їй не надала, заробітну плату не сплатила до сих пір. Що стало причиною її звернення до правоохоронних органів, органів державної влади. Згідно з ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини підприємства належних їй сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити їй середній заробіток (в даному разі мінімальну заробітну платню) за час затримки по день фактичного розрахунку. До сих пір ПП «Петрос» їй трудову книжку не повернуло, розрахунки з нею не проведені таким чином заборгованість за несвоєчасну виплату заробітної плати складає з 1 червня 2012 року по 1 липня 2012 року - 1094 грн., з 1 липня 2012 року до 30 вересня 2012 року 1102 грн., за 2 місяці 2204 грн., з 1 жовтня 2012 року по 1 грудня 2012 року 1118 грн. за 2 місяці 2236 грн., з 1 грудня 2012 року до 1 січня 2013 року 1 місяць 1134 грн. З 1 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року мінімальна заробітна плата складала 1147 грн., а за 11 місяців - 12617 грн., за грудень 2013 року 1218 грн. - таким чином всього за період затримки розрахунків та неповернення трудової книжки заборгованість складає 20503 грн. Окрім заробітної плати відповідач повинен сплатити їй компенсацію за затримку виплати заробітної плати. Так у відповідності до п. 2 Постанови КМ України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати» відповідач повинен сплатити їй і компенсацію. Таким чином заборгованість по заробітній платі складає: за невиплату в повному обсязі заробітної плати з 1 січня 2011 року по 30 червня 2012 року - 7064 грн. - компенсація за несвоєчасний розрахунок 20503 грн. Всього заборгованість складає 27567 грн. Те що відповідач, в день її звільнення і до теперішнього часу не провів розрахунок, не надав їй трудову книжку, що призвело до того що вона протягом двох років не може працевлаштуватися, та отримувати хоч якусь матеріальну допомогу, заподіяло їй величезні моральні страждання, вона весь час переживає з приводу існування її сім'ї і в слідстві чого вона і її сім'я були позбавлені нормального життєвого існування та спілкування з близькими людьми. Тому вважає, що згідно з ст.. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй компенсацію за моральні збитки в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що в заявах про прийняття на роботу, та про звільнення з роботи підпис належить їй, ці заяви були написані одночасно в день прийняття на роботу. В ксерокопіях відомостей на виплату грошей (а.с.79-86), підпис про отримання грошей виконаний не нею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги своєї довірительниці, надав аналогічні пояснення та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Тюкін П.І., в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що трудова книжка [PERSON], була повернута при звільненні її з роботи. Позивачка ніде не розписувалася за отримання трудової книжки. Всі виплати [PERSON], здійснювалися згідно чинного законодавства. Пояснив, що оригінали відомостей на виплату грошей не збереглися. Після того, як з них зняли ксерокопії, оригінали він напевне загубив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала в ПФ"Петрос" разом з позивачкою заробітну плату отримувала відсоток від реалізації товару. Пояснила, що в ксерокопіях відомостей на виплату грошей (а.с.79-86), підпис про отримання грошей виконаний не нею. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Принцип своєчасності виплати заробітної плати закріплено у ч.7 ст.43 Конституції України, згідно до якої право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивачка працювала у ПФ "Петрос" в кафе-магазині з 2004 року по 2012 рік, без належного оформлення , про що свідчать фатки, що відображені в ухвалі суду від 11 листопада 2013 року про закриття кримінального провадження по відношенню до [PERSON] (а.с.18-20). На підставі ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В повному обсязі заробітна плата позивачці не виплачувалася, лише 600 грн., на місяць, що не відповідало мінімальній заробітній платі, таким чином заборгованість ПФ "Петрос" складає: з 1 січня 2011 року по 31 березня 2011 року 941 грн., не доплачено 341 грн. щомісячно - на суму 1023 грн., з 1 квітня 2011 року до 30 вересня 2011 року 960 грн., недоплата склала 360 грн. щомісячно на суму 2160 грн., з 1 жовтня 2011 року до 30 листопада 2011 року мінімальна заробітна плата 985 грн. недоплата склала 770 грн., з 1 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року 1004 грн. недоплата 404 грн., з 1 січня 2012 року по 31 березня 2012 року мінімальна заробітна плата складала 1073 грн., недоплата склала за 3 місяці 1419 грн., з 1 квітня 2012 року по 31 травня 2012 року мінімальна заробітна плата склала 1094 грн. недоплата склала за 2 місяці 988 грн., таким чином їй було недоплачено 6764 грн. заробітної плати. 1 червня 2012 року по 1 липня 2012 року - 1094 грн., з 1 липня 2012 року до 30 вересня 2012 року 1102 грн., за 2 місяці 2204 грн., з 1 жовтня 2012 року по 1 грудня 2012 року 1118 грн. за 2 місяці 2236 грн., з 1 грудня 2012 року до 1 січня 2013 року 1 місяць 1134 грн. З 1 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року мінімальна заробітна плата складала 1147 грн., а за 11 місяців - 12617 грн., за грудень 2013 року 1218 грн. - таким чином всього за період затримки розрахунків та неповернення трудової книжки заборгованість складає 20503 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно Порядку проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 року № 159, відповідач повинен виплатити компенсацію за не вчасно виплачену заробітну плату. Отже сума компенсації за затримку виплати заробітної плати складає: 1 червня 2012 року по 1 липня 2012 року - 1094 грн., з 1 липня 2012 року до 30 вересня 2012 року 1102 грн., за 2 місяці 2204 грн., з 1 жовтня 2012 року по 1 грудня 2012 року 1118 грн. за 2 місяці 2236 грн., з 1 грудня 2012 року до 1 січня 2013 року 1 місяць 1134 грн. З 1 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року мінімальна заробітна плата складала 1147 грн., а за 11 місяців - 12617 грн., за грудень 2013 року 1218 грн. - таким чином всього за період затримки розрахунків та неповернення трудової книжки заборгованість складає 20503 грн. Представник відповідача не надав суду доказів на спростування доводів позивача стосовно вини відповідача в несвоєчасній виплаті заробітної плати. Крім того, позивачка вважає, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., так як в день її звільнення і до теперішнього часу не проведено розрахунок, відповідач не надав їй трудову книжку, що призвело до того, що вона на протязі двох років не може працевлаштуватися, та отримувати хоч якусь матеріальну допомогу, що заподіяло їй величезні моральні страждання, вона весь час переживає із цього приводу і у наслідок чого вона та її сім'я позбавлені нормального життєвого існування. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру моральної шкоди, суд, як зазначає Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 5000 грн. В іншій частині стягнення суми моральної шкоди відмовити. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 272 (двісті сімдесят дві) грн. 67 коп., та судовий збір в розмірі 50 (п'ятдесят) грн., за позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. З позивача також підлягає стягнення судовий збір у розмірі 50 (п'ятдесят) грн.

Outcome: partial