Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.07.2016 р. шлюб між ними був розірваний. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.10.2017 р. було визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На початку 2019 р. відповідач виїхала на заробітки за межі України, залишивши сина [PERSON] з дідусем та бабусею. 18.03.2019 р. відповідач звернулася з заявою до Служби у справах дітей Сумської міської ради про те, що на час її відсутності дитина буде проживати з ним. З березня 2019 р. син [PERSON] проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , де йому створені всі необхідні умови для життя, навчання та розвитку. Просить суд: визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шудренко Т.О. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи Служби в справах дітей Сумської міської ради Панок О.А. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 3 ст. 4 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 10.08.2012 р. перебували у шлюбі зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 101. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.07.2016 р. шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.10.2017 р. було визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернулася з заявою до Служби у справах дітей СМР про те, що остання не заперечує щоб син [PERSON] , на час її відсутності, проживав разом з батьком. Згідно акту обстеження умов проживання від 26.03.2019 р. позивач [PERSON] з сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 03.04.2019 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу N 4 Конвенції ООН "Про захист прав і основних свобод людини" передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом також встановлено, що [PERSON] тривалий час проживає разом з батьком [PERSON] , йому подобається проживати з батьком, з ним хоче проживати і надалі. Син забезпечений всім необхідним для належного життя, розвитку та навчання. З мамою останній раз бачився влітку 2019 р., постійно спілкується з нею по телефону, оскільки мама працює у м. Варшава, Польща. Позивач [PERSON] не заперечує відповідачу [PERSON] бачитися і спілкуватися з сином [PERSON] . Згідно Висновку від 19.09.2019 р. № 1851/27.1-26 служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Враховуючи вищевикладені обставини, суд надав оцінку середовищу проживання дитини, перевірив, яку роль у житті дитини відіграє батько, а також те, що у разі відокремлення малолітнього [PERSON] від нього буде суперечити інтересам останнього, оскільки дитина проживає з батьком. При цьому тривалість часу, проведеного з батьком, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини, про що 11.07.2017 р. Європейський Суд з прав людини зауважив у рішенні у справі "М. С. проти України".

Outcome: approved