Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказує, що з ПАТ "Запоріжжяобленерго" він перебуває у трудових відносинах, а саме працює електромонтером по експлуатації електролічильників. З вересня 2017 року йому заробітна плата виплачується не регулярно. За період з вересня 2017 року по травень 2018 року виникла заборгованість зі сплати заробітної плати, яка, станом на 20 серпня 2018 року, складає 32007 гривень 41 копійка. В позові [PERSON] просить стягнути з ПАТ "Запоріжжяобленерго" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, за період з вересня 2017 року по травень 2018 року, в сумі 32007 гривень 41 копійку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач надав до суду відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та надав суду довідку, відповідно до якої розмір заборгованості із заробітної плати позивача, станом на 17 вересня 2018 року, складає 23584 гривні 85 копійок. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] працює електромонтером по експлуатації електролічильників в ПАТ "Запоріжжяобленерго". Відповідно до довідки ПАТ "Запоріжжяобленерго" розмір заборгованості із заробітної плати позивача, станом на 17 вересня 2018 року, складає 23584 гривні 85 копійок. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону "Про оплату праці"). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 ЗУ "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 2411 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, поданих учасниками справи. На підставі вищевказаного суд приходить до висновку, що сума нарахованої, але фактично не виплаченої заробітної плати, у розмірі 23584 гривні 85 копійок, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 519 гривень 37 копійок. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial