Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

28\~жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 24 січня 1997 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів 24.01.1997 року, актовий запис № 46. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 812/01668/2012 від 27.08.2012 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. 03 грудня 2012 року Комунарський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 812/9713/12, у якому визначив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову (06.11.2012) і до досягнення дітьми повноліття. Указане рішення набрало законної сили 14.12.2012 року. З 11.07.2015 року, після досягнення старшим сином сторін повноліття, на підставі ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти з відповідача стягуються у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, який відтоді не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. З часу набрання законної сили рішенням суду від 03.12.2012 року матеріальний стан відповідача значно покращився. Зокрема, 15 травня 2013 року [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. 15.05.2013 року за р. № 929, придбав у власність земельну ділянку площею 0,0531 га, що розташована за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, обслуговуючий садово-городній кооператив «Нива-Еліт», земельна ділянка [NUMBER] , кадастровий номер 2310100000:03:033:1253. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване 15.05.2013 року, номер запису 928101, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.10.2020 року, № 229605732.Крім того, наприкінці вересня 2020 року відповідач придбав автомобіль марки RENAULT LOGAN, 2020 року випуску, орієнтовна вартість якого 400\~000,00 грн. У зв`язку із чим позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та її представник, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явилися, через канцелярію суду представник надала заяву про розгляд справи без їх участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України,кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~76, 81\~ ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 січня 1997 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів 24.01.1997 року, актовий запис № 46. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження (Повторно) серія [NUMBER] , актовий запис № 397. Відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 812/01668/2012 від 27.08.2012 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. 03 грудня 2012 року Комунарський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 812/9713/12, у якому визначив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову (06.11.2012 року) і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення старшим сином сторін повноліття, на підставі ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти з відповідача стягуються у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін ще не досяг повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як визначено ст. 181 СК України\~та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. З позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно у збільшеному розмірі сплачувати аліменти не бажає, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою аліментів у розмірі 1/6 частини всіх виді заробітку щомісяця, яких катастрофічно не вистачає на повноцінне забезпечення найелементарніших потреб дитини. Згідно приписів ч. 1\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до\~ ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до \~ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.\~\~\~ Враховуючи, що відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, позивач [PERSON] , мати неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , займається вихованням сина, повністю утримує дитину, а відповідач, батько дитини, не надає матеріальну допомогу у необхідному обсязі, враховуючи, що аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) не може забезпечити у повній мірі гармонійний розвиток дитини, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на ј частину всіх видів заробітку (доходу), та не буде надто обтяжливим для платника аліментів. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно\~ст.192 СК України\~є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.п.1 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на час звернення позивача до суду з позовною заявою складало 840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно приписів п.3 ч.1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved