Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові просила визнати за нею право власності на 7/16 (сім шістнадцятих) частин жилого будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] її матері [PERSON], посилаючись на те, що спадщину вона прийняла, так як протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на ім»я спадкодавця [PERSON], оскільки не проведена державна реєстрація права власності на підставі свідоцтв: про право власності на ? (одну другу) частину будинку, як на частку [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя - її та померлого [INFO] її чоловіка [PERSON], та про право на спадщину за законом на 1/12 (одну дванадцяту) частину цього будинку, як на обов»язкову частку у спадщині після смерті її чоловіка [PERSON], виданих 18 січня 2012 року державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори. У судове засідання сторони не з»явилися, але їх представники [PERSON] та [PERSON], які наділені всіма правами позивача та відповідача, надали суду клопотання та заяву відповідно, в яких справу просили розглянути без участі сторін, при цьому представник позивача [PERSON] зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, а представник відповідача [PERSON] зазначив, що позовні вимоги визнає (а.с. 22-24а, 28-30). За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути за відсутності сторін та їх представників та, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Копіями свідоцтв про народження та про одруження на а.с. 8, 7 підтверджується, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] (копії свідоцтв про смерть на а.с.9, 11). Відповідно до копій заповітів від 29 вересня 1988 року на а.с.10, 65, [PERSON] та [PERSON] все своє майно і все те, що кожному з них буде належати на день смерті, заповіли [PERSON], тобто, своїй дочці, прізвище якої в даний час «[PERSON]», яка є позивачем у справі. З копії довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 18 грудня 2014 року № 1236 на а.с. 16 видно, що право власності на жилий будинок [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року було зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. 18 січня 2012 року державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON] були видані свідоцтва: про право власності на ? (одну другу) частину жилого будинку [ADDRESS], як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя - її та померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] (копія на а.с.18), та про право на спадщину за законом на 1/12 (одну дванадцяту) частину цього ж будинку (1/6 частина спадкового майна, яке складається з ? частини належного [PERSON] жилого будинку) відповідно до ст.1241 ЦК України, як на обов»язкову частку у спадщині (копія на а.с.17), тобто, [PERSON] належало 7/12 (сім дванадцятих) частин спірного жилого будинку. Постановою державного нотаріуса Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2014 року № 1435/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивачу [PERSON] відмовлено з тих підстав, що на вищезазначених свідоцтвах відсутні відмітки про їх державну реєстрацію, а також відсутні Витяги про реєстрацію прав з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто, в порушення вимог ст.182 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не проведена державна реєстрація права власності на ім»я спадкодавця [PERSON] (а.с.14). Главами 84-89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Це знайшло також підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відповідно до якої за наявності умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту 23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки зверненню позивача [PERSON] з даним позовом до суду передувало її звернення до нотаріуса з заявою для оформлення спадщини і у прийнятті такої заяви їй нотаріусом не відмовлено, а постановою державного нотаріуса Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2014 року № 1435/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова на а.с.14), тобто, відсутність у позивача умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину підтверджена відмовою нотаріуса у видачі їй такого, право на спадщину та оформлення права на спадщину відповідно до норм ЦК України мають різні значення, тому відповідно до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" позов [PERSON] підлягає розгляду в суді. З копії спадкової справи № 127/2014, заведеної Ніжинською міською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON], убачається, що позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме 22 квітня 2014 року було подано заяву про прийняття спадщини (а.с.61 зв.бік), тобто, відповідно до ст.1269 ЦК України вона вважається такою, що спадщину прийняла. 04 листопада 2014 року [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на ? (три четвертих) частини неодержаної суми пенсії та на ? (три четвертих) частини грошового вкладу, а постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 листопада 2014 року № 1435/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частину жилого будинку [ADDRESS] відмовлено із зазначених вище підстав. З врахуванням того, що спадкодавцю [PERSON] належало 7/12 (сім дванадцятих) частин спірного жилого будинку, та що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, за відповідачем [PERSON], як за спадкоємцем першої черги за законом, що має право на обов»язкову частку у спадщині після смерті своєї матері [PERSON], визнано право власності на 7/48 (сім сорок восьмих) частин цього будинку (копія рішення на а.с. 14), то позивач [PERSON], являючись спадкоємцем за заповітом та відповідно до ст.1269 ЦК України такою, що спадщину прийняла, має право на 7/16 (сім шістнадцятих) його частин (7/12 -7/48=7/16). І так як при житті спадкодавцем [PERSON] в порушення вимог ст.182 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не проведена державна реєстрація права власності на належні їй частини спірного жилого будинку, а відповідно до ст.25 ЦК України правоздатність фізичної особи в момент смерті припиняється, що не дає можливості позивачу зареєструвати за померлою матір»ю [PERSON] право власності на спірну частину жилого будинку, а відповідно одержати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса після її смерті, то за таких обставин є підстави для визнання за позивачем права власності на 7/16 (сім шістнадцятих) частин зазначеного житлового будинку у порядку спадкування, тобто, позовні вимоги слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України та з врахуванням позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної у постанові від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» , вважає за необхідне суму судового збору 916 грн.26 коп., сплачену позивачем при подачі позову до суду (квитанція на а.с. 1), їй компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач по справі від сплати судового збору звільнена, так як являється інвалідом ІІ групи загального захворювання (копія посвідчення а.с. 75).

Outcome: approved