Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В вересні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати [PERSON], особою що втратив право на користування житловим приміщенням в порядку ст. 391 ЦК України в квартирі за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.01.1994 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, письмових заперечень проти заявлених вимог до суду не направив та причини своєї неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 06 січня 1994 року. Заявник змінила прізвище з "Лукашова" на "Артюшенко", що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені від 19.12.2008 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2012 року позовні вимоги задоволено. Визнано прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки квартири № 4, розташованої за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 96, належної [PERSON], проведені 04.02.2010 року, такими, що не відбулися; визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки квартири № 4, розташованої за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 96, належної [PERSON]; визнано недійсним протокол № 159128-1 по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири № 4, розташованої за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 96, належної [PERSON], затверджений 09 березня 2010 року начальником Центрального ВДВС ММУЮ, згідно з яким переможцем прилюдних торгів став [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво про належність [PERSON] квартири № 4, розташованої за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 96, зареєстрованого в реєстрі № 294, виданого 11 березня 2010 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та розподілено судові витрати. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 20112 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.12.2012 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2012 року скасовано, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2012 року залишено в силі. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2013 року скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 12.02.12, індексний номер: 330985 державну реєстрацію прав та обтяжень. В решті позовних вимог відмовлено. Присуджено на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 17,20 грн. з Державного бюджету України. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 р. виправлено допущено описку в постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2013 р., а саме в другому пункті резолютивної частини замість: "Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 12.02.12, індексний номер: 330985, про державну реєстрацію прав та обтяжень", вказати "Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 12.02.13, індексний номер: 330985, про державну реєстрацію прав та обтяжень". Згідно повідомлення Відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області , відповідач зареєстрований за адресою пр. Центральний (Леніна), 96, кв. 4 в м. Миколаєві. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Письмова заява позивачки на згоду реєстрації відповідача у зазначеній квартирі не надавалась. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю в незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлена відсутність угоди відповідача з власником вказаній квартири на проживання в неї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у Постанові ВСУ від 16.11.2016 р. у цивільній справі № 6-709цс16. Судом встановлено, що позивач та відповідач не є членами сім?ї. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved