Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.06.2006року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського місьрайонного управління юстиції Одеської області, визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження за місцем проживання позивача, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 17 червня 2006 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження. Зазначила також, що прожила у шлюбі з відповідачем дев'ять років, однак останнім часом через різні погляди на життєві цінності між подружжям почали виникати сварки, що унеможливлює їх спільне проживання та примирення та погано відображається на дітях. Посилаючись на те, що зберегти шлюб та примиритися неможливо, на даний час діти проживають біля матері та знаходяться на її утриманні, відповідач не приймає участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, однак згоди між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не досягнуто, [PERSON] вважала що є підстави для розірвання шлюбу судом, залишивши їй прізвище «[PERSON]», а також для визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та стягнення з відповідача аліментів на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500грн. щомісячно на кожну дитину. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю визнав, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, погодившись сплачувати аліменти у розмірі 30% від заробітної плати, яку він отримує, працюючи на посаді адміністратора в ТОВ "Щастя Плюс", що знаходиться в м.Одеса. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала клопотання, в якому просила розглядати справу без участі представника служби у справах дітей Татарбунарської РДА. Проти задоволення позову у повному обсязі не заперечувала, зазначаючи, що вимоги [PERSON] не суперечать правам та законним інтересам малолітніх дітей. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в них письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб, [PERSON], [INFO], та [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено "[PERSON]"), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 червня 2006року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського місьрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №251 (а.с.11). Судом встановлено, що від шлюбу подружжя має малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] народження. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.11.2006року та серії [NUMBER] від 05.11.2007року (а.с.а.с.13,14). З довідки Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 29.12.2015року №435 вбачається, що діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні (а.с.12). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] з 01.09.2013року працює адміністратором в ТОВ «Щастя Плюс» (код ЄДРПОУ 38017450), отримує в Товаристві заробітну плату, яка, за вирахуванням утримання, склала 25741грн.63коп. (а.с.35). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам, порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України, а також не відповідатиме інтересам їхніх дітей. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам сімейного законодавства і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989року (ратифіковано Верховною Радою Української РСР 27.02.1991 року), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6, закріпленим у Декларації прав дитини, що міститься у резолюції Генеральною Асамблеєю ООН 1386 (XIV) від 20.11.1959 року, крім іншого визначено, щомалолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що діти фактично проживають з позивачем, між ними та матір'ю існує тісний морально-психологічний зв'язок, за відсутності заперечень з боку відповідача та органу опіки та піклування щодо задоволення цієї позовної вимоги у повному обсязі, суд доходить висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за місцем проживання [PERSON] Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням того, що на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей, які потребують витрат на харчування, навчання та повноцінний розвиток, [PERSON] є батьком цих дітей та повинен брати участь в їх утриманні, беручи до уваги наявність у відповідача офіційного місця роботи та стабільного доходу, враховуючи його матеріальний стан, суд доходить висновку про те, що є підстави для стягнення з [PERSON] аліментів у частці від доходів, а не в твердій грошовій сумі. У цьому зв'язку слід зазначити, що задоволення вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дітей у сукупному розмірі 3000 грн. щомісячно (36000грн на рік) є не можливим, оскільки така сума значно перевищує розмір отриманої відповідачем річної заробітної плати (25741грн.63коп.), при цьому докази на підтвердження отримання ним доходів з інших джерел в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, судом встановлено, що за подання до суду позову в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1102грн.40коп.(а.с.26). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 1102грн.40коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial