Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до Берегівської обласної психіатричної лікарні про визнання нечинним заключення ЛКК № 531 обласної психіатричної лікарні та зобов'язання провести повторну лікарську комплексну комісію щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного захворювання. Позов мотивований наступним. Згідно медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], остання проходила лікарську комісію медичного закладу 17.11.2006 року, оскільки інструкція про порядок заповнення висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу (надалі Інструкція), затверджена наказом МОЗ України від 26.12.2000 № 363, не передбачала строк дії такого висновку та не вимагала повторного проходження лікарської комісії. Наказом МОЗ України від 31 липня 2013 року № 667 затверджено нову Інструкцію про порядок надання висновку, де в п. 6 Інструкції чітко вказано, що висновок ЛКК видається строком на 6 місяців, а наказ МОЗ України від 26.12.2000 року № 363 втратив чинність. При проведенні медичного огляду 29.09.2014 року лікарська консультаційна комісія Обласної психіатричної лікарні в м.Берегово (надалі ЛКК) прийшла до заключення, що позивачка [PERSON] не потребує постійного догляду та відсутні підстави, передбачені п. 5 Інструкції, для надання висновку ЛКК. Вважає, що комісія не врахувала всі об'єктивні обставини та стан здоров'я позивачки, у зв'язку з чим просить визнати недійсним заключення ЛКК № 531 та призначити повторну лікарську комісію. Зазначила, що лікарі при засіданні комісії взагалі не брали до уваги спосіб життя [PERSON] та не дослідили медичну документацію останньої, оскільки така з дитинства хворіє психічною хворобою і у зв'язку з чим 17 жовтня 2001 року обласною МСЕК надано висновок, що [PERSON] являється інвалідом II групи з дитинства. Даний позов заявляє за необхідністю отримання пенсії для постійного стороннього догляду, оскільки є інвалідом II групи. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказала, що вона є хворою людиною, у неї нерви та високий тиск, і тому потребує постійного стороннього догляду, і хоче, щоб їй виплачували пенсію у зв'язку з необхідністю надання постійного стороннього догляду. Представник відповідача Ковач Е. Й. у судовому засіданні проти позову заперечила, вказавши, що позивачка не має показань для постійного стороннього догляду, вона отримує пенсію по втраті годувальника, пенсію по інвалідності, і немає підстав для призначення їй ще пенсії у зв'язку з необхідністю надання постійного стороннього догляду. Крім того, зазначила, що фактично вимоги позивачки виконані, проведена повторна ЛКК, і надано відповідний висновок. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. [PERSON], 1953 року народження, мешканка [ADDRESS] з 1969 року перебуває на обліку в диспансерному відділенні ОПЛ м. Берегово з діагнозом: Легка розумова сталість (виражена дебільність). В 1971 року визнана інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково. З 1971 року по теперішній час за стаціонарною медичною допомогою не зверталася. В 2006 році [PERSON] одноразово амбулаторно видано висновок ЛКК про потребу в сторонньому догляді на підставі Наказу №363 від 26.12.2000 року "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу та інструкції про порядок його заповнення", після чого за медичною допомогою не зверталась (мали місце звернення з приводу надання довідок та заключень). Твердження [PERSON], що даний висновок не вимагав повторного проходження лікарської комісії хибне, оскільки Постанова Кабміну від 02 серпня 2000 року № 1192 "Про надання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним" на підставі якої розроблявся Наказ МОЗ №363 від 26.12.2000 року, передбачала оновлення даного висновку кожні 6 місяців. На висновку ЛКК від 2006 року відсутня відмітка, що він є безстроковим. Наказом МОЗ від 31.07.2013 року №667 затверджено нову "Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу". В Інструкції вказано, що підставою для стороннього догляду для інваліда II групи є постійна наявність у нього одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Термін дії висновку 6 місяців. Оскільки [PERSON] самообслуговується, самостійно пересувається, спілкується двома мовами (угорською та українською), орієнтується у просторі, контролює свою поведінку, ЛКК обласної психіатричної лікарні м. Берегово прийняла рішення про відсутність показів з боку психіки до постійного стороннього догляду. Відсутність підстав для стороннього догляду за позивачкою встановлено також і у судовому засіданні, адже дійсно, позивачка [PERSON] вільно спілкувалась російською та угорською мовами, висловлювала свої думки, рухалась, контролювала свої дії, орієнтувалась у просторі. При винесені заключення ЛКК також взято до уваги лист МОЗ від 18.09.12р. № 16.10.521, в якому вказано, що інваліди другої групи можуть мати потребу у постійному сторонньому нагляді під час загострення та прогресування захворювання, а розумова відсталість, яка має місце у [PERSON], не є прогредієнтним захворюванням і перебігає без загострень. При огляді хворої ЛКК вивчалась її амбулаторна карта з диспансерного відділення ОПЛ м. Берегово, проведені додаткові обстеження суміжними спеціалістами, тому заява [PERSON] про те, що лікарі не дослідили медичну документацію останньої, є голослівною. На пропозицію пройти обстеження в умовах психіатричного стаціонару, [PERSON] категорично відмовилась; останнє стаціонарне лікування проходила в 1971 році при оформленні групи інвалідності. Заключення ЛКК №531 від 24.09.2014 року про відсутність у [PERSON] підстав з боку психіки до постійного стороннього догляду в зв'язку з чисельними скаргами неодноразово перевірялось різними істанціями - районною та обласною прокуратурами, управлінням охорони здоров'я Закарпатської ОДА та Міністерством охорони здоров'я, після чого виносилось рішення при його обґрунтованість, про що [PERSON] неодноразово повідомлялось відповідними листами. 25.03.2015 року [PERSON] оглянута на ЛКК (заключення №224), винесено заключення про відсутність підстав для постійного стороннього догляду. На даний час вимоги заявника щодо проведення повторної лікарсько-консультативної комісії виконані, заключення видано на руки. Виходячи з вищенаведеного, позов є недоведеним, і у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed