Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

ПАТ "Альфа-Банк" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №2281 від 12.12.2007 року, що було укладено між "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], на користь ПАТ "Альфа-Банк". Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов"язався надати боржнику кредит у сумі 14885,00 доларів США, а відповідач зобов"язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. Банк свої зобов"язання виконав належним чином, а відповідач неналежно виконує свої зобов'язання, чим порушує істотні умови договору, в результаті чого станом на 02.01.2015 року має прострочену заборгованість на загальну суму 17473,24 грн., яку позивач просить стягнути з [PERSON] та судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача подав до заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти постановлення рішення в заочному розгляді справи. Відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та вимоги позову підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилається позивач в своїй заяві. В судовому засіданні встановлено наступне. 17.12.2012 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "АКПІБ" відступило вимоги ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ "АКПІБ" та фізичними особами. Відповідно до цього договору покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №2281 від 12.12.2007 року, що було укладено між "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], на користь ПАТ "Альфа-Банк". Відповідно до умов кредитного договору №2281 від 12.12.2007 року, банк зобов"язався надати боржнику кредит у сумі 14885,00 доларів США, а відповідач зобов"язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. Банк свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач неналежно виконує свої зобов'язання, чим порушив істотні умови договору, в результаті чого [PERSON] станом на 02.01.2015 року має прострочену заборгованість за договором про іпотечний кредит №2281 від 12.12.2007 року на загальну суму 14885,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 17473,24 грн., з яких: за кредитом в розмірі 918,19 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 14835,95 грн., по відсотках в розмірі 80,24 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1296,51 грн., пеня - 82,98 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1340,78 грн. Суд констатує, що правовідносини, які відповідають встановленим фактам, врегульовані нормами ЦК України, чинного із 01.01.2004 року та умовами кредитної угоди. Відповідно до п.14.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Окрім того, положення ч.3 ст.533 ЦК України допускають можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за забов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як зазначалося вище, такі випадки, порядок та умови визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність». Отже, можливість надання і погашення кредитів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Таким, чином, кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач в порушення вимог вищевказаного договору свої зобов'язання, в частині погашення заборгованості за кредитом згідно графіку, не виконував, що значно порушує права позивача та вимоги ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язаня. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належним йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Вимогами ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обгрунтованими, обставини, наведені позивачем, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 243,60 гривень судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved