Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

01.10.2020 року [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1821 від 21.01.2020року, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 32964,84 гривні. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.07.2020 року вона отримала поштовий конверт з постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП № 62608143) винесеною приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О. В. на підставі виконавчого напису № 1821 від 21 січня 2020 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. та супровідний лист без реквізитів, інших документів в конверті не було. Зазначає, що постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеної при примусовому виконанні виконавчого напису вона не отримувала. Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62608143 вона дізналася, що є боржником у виконавчому провадженні № 62608143 стягувачем в якому ТзОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" та має заборгованість, відповідно до кредитного договору № 500286274 від 25 червня 2012 року, перед ПАТ "Альфа Банк", та заборгованість повинна бути сплачена ТзОВ "Фінансова Компанія Управління Активами". Вказує, що в неї відсутні будь-які фінансові чи інші зобов`язання перед даною компанією. Сума заборгованості складає 29422,58 гривень. Зазначає, що у вересні 2020 року з її пенсії було стягнуто 1334,72 грн. На її листа Пенсійний фонд повідомив, що відрахування проводиться на виконання постанови ВП № 62608143 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка видана 6 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В., проте таку постанову нею не отримано, а відповідно і не оскаржено. Всі спроби зв`язатися з приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. та приватним виконавцем Тамбінським О.В з метою отримати ґрунтовні пояснення з підтверджуючими документами виявилися марними. Вважає, що приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис з порушенням чинного законодавства, оскільки стягувачем не було надано документів, які є передбачені законом, оскільки, вона не укладала жодних договорів з відповідачем, у неї відсутня заборгованість перед відповідачем, а тому, нотаріусом порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки в розпорядження нотаріуса не було надано необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості документів, передбачених постановою від 29.06.1999 року за № 1172. Крім того, їй в супереч підпунктом 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, не було направлено письмову вимогу про усунення порушень, її не було проінформовано про існування заборгованості та її розміру. Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року матеріали позовної заяви передано на розгляд до Галицького районного суду м.Львова. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 листопада 2020 року матеріали позовної заяви передано на розгляд до Старосамбірського районного суду Львівської області. 24.02.2021 справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.. Ухвалою судді від 26.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження. Крім того, ухвалою судді від 26.02.2021 задоволено клопотання позивача [PERSON] про забезпеченні позову. У порядку забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим написом №1821 від 21 січня 2020 року. В ході підготовчого провадження у справі, а саме 24.03.2021 на адресу суду від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог (в порядку ст.206 ЦПК України), в якій представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги про визнання виконавчого напису №1821 від 21.01.2020року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судовий збір у розмірі 454,00гривні, тобто 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Щодо вимог про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами`орієнтовних судових витрат в розмірі 5000гривень, то такі вважає, що слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є керівником ТОВ «Фінансова компанія управління активами». В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її пердставник - адвокат Цап В.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх заловольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у підготовче судове засідання не з`явився, був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в підготовче судове засідання не з`явився, був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило письмові пояснення щодо позову, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке. Судом встановлено, що 21.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за № 1821 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість в сумі 29422,58 грн відповідно до кредитного договору №500286274 від 25.06.2012 року укладеного з ПАТ «Фльфа Банк» На виконання виконавчого напису № 1821 від 21.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. 20.07.2020 року відкрито виконавче провадження № 62608143 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість в сумі 29422,58 грн відповідно до кредитного договору №500286274 від 25.06.2012 року укладеного з ПАТ «Фльфа Банк», а також стягнення виконавчого збору в розмірі 2944,26 грн. (а.с.11). Із листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.09.2020 відомо, що на виконання постанови ВП №62608143 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка видана 06.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським О.В., з 01.09.2020 розпочато стягнення загальної суми боргу 32964,84гривень у розмірі 20% (1334,72грн) пенсії [PERSON] щомісячно, до повного погашення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" (далі Перелік документів). Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час вчинення спірного виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно положень пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку (п.п.3.1) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.п. 3.2). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку (п.п.3.3). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п.3.4). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.п.3.5). Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд в постанові від 24 грудня 2020 року в справі № 754/16184/16-ц, провадження № 61-11970св19 зробив наступний висновок: «Отже, підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією процедури вчинення виконавчих написів. Тобто при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису тощо». Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України«Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно доЗакону України «Про нотаріат»виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню, (п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні, пленум ВССУ від 07.02.2014). Наявність на час вчинення виконавчого напису спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором не свідчить про безспірність такої заборгованості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 755/1960/18, провадження № 61-46254св18 (ЄДРСРУ № 88880656). Відповідно до правових позицій, викладених у Постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц, 29 березня 2019 року, у справі №137/1666/16-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, установити та зазначити в рішенні чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису, боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей87,88Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також враховується те, що судом не встановлено отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості та не встановлено чи була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису письмова вимога ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про наявність заборгованості у позивача. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. До суду сторонами не надано документи на підставі яких було видано виконавчий напис нотаріусу, відповідач без надання будь-яких документів в підтвердження наявності боргу у позивача перед товариством звернувся до суду із заявою про визнання позову та проханням його задовольнити. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд розглянувши матеріали справи вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а тому вимоги позивача із врахуванням позиції відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3ст.7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку судового розгляду, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% сплаченого ним судового збору з державного бюджету у розмірі 420,40гривень (840,80х50%=420,40), стягнувши з відповідача решту 50% сплаченого позивачем судового збору в розмірі 420,40 грн. Інших судових витрат позивачем не понесено.

Outcome: approved