Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в інтересах ПАТ "Українська залізниця" 15.06.2016 року звернулися до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що 06.03.2015 року працівниками відокремленого підрозділу вагонна дільниця ст.Жмеринка Державного територіально-галузевого обєднання "Південно-Західна залізниця" встановлено, що на території майнового комплексу нежитлових будівель, які знаходяться у господарському віданні Вагонної дільниці ст.Жмеринка та розташовані за адресою: м.Жмеринка, вул. Асмолова, 50-б, 06.03.2015 року без відома адміністрації дільниці невідомими особами скоєно пошкодження майна, а саме: розбито передню та задню цегляні стіни автомобільного гаражу №12, проламано дах гаражу та частково розбито шифер; розбито три прольоти залізобетонної огорожі, в результаті чого нанесено збитку на суму 5268,17 грн. До Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області 06.03.2015 року за №371 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, яке 06.03.2015 року зареєстроване там за №684, і за результатами проведеної перевірки та розгляду зібраних матеріалів було встановлено, що пошкодження майна залізниці було вчинено громадянином [PERSON], який мешкає у м.Жмеринка, вул. Шекінська, 36, та громадянином [PERSON], який мешкає у м.Жмеринка, вул. Фрунзе, 14. Зазначили, що у повідомленні Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 11.03.2015 року №3040 зазначено: "що хоч у діях громадян [PERSON] та [PERSON] вбачалися ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, їх суспільно небезпечні діяння, якими залізниці завдана майнова шкода у сумі 5268,17 грн., згідно ч.2 ст.11 КК України не кваліфіковані як злочин, так як ними не заподіяна шкода у великих розмірах і матеріали перевірки по вказаному факту у квітні 2014 року направлено до архіву Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області". Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014 року №301 Державне територіально-галузеве обєднання "Південно-Західна залізниця" реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", тобто, правонаступником всіх прав та обовязків Державного територіально-галузевого обєднання "Південно-Західна залізниця" стало ПАТ "Укрзалізниця". Посилаючись на те, що громадяни [PERSON] та [PERSON] спільними незаконними діями завдали виробничому підрозділу Вагонна дільниця станції Жмеринка Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" майнову шкоду на загальну суму 5268,17 грн., яка є неподільним результатом їх спільних дій, представники позивача просили стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ "Укрзалізниця" 5268,17 грн. майнової шкоди та судовий збір в розмірі 1378 грн. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.10.2016 року закрито провадження в даній справі в частині позовних вимог ПАТ "Укрзалізниця" щодо відшкодування майнової шкоди, предявлених до відповідача [PERSON], оскільки встановлені обставини смерті останнього. В судовому засіданні представник позивача ПАТ "Укрзалізниця" [PERSON] підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з викладених у позові обгрунтувань. Вказав, що висновок перевірки органу внутрішіх справ за результатами розгляду заяви позивача про вчинене кримінальне правопорушення від 06.03.2015 року не було оскаржено, у тому числі щодо невизначення в ході вказаної перевірки у спосіб залучення експерта розміру завданої майнової шкоди. Роботи по відновленню пошкодженого майна наразі не проведені. Розрахунок завданої шкоди позивачем здійснено за правилами стандартизованої оцінки за даними бухгалтерського обліку щодо матеріалів та необхідного обсягу робіт. Складений комісією у складі головного інженера вагонної дільниці, інженера-технолога та майстра будівельної бригади акт про обміри обсягів пошкоджень був наданий до матеріалів перевірки заяви позивача про вчинений злочин. Просив задоволити позов, стягнувши з [PERSON] на користь ПАТ "Укрзалізниця" 5268,17 грн. завданої майнової шкоди та сплачену суму судового збору в розмірі 1378 грн. Відповідач [PERSON], належно повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.36), вдруге не зявився в судове засідання, про причини своєї повторної неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально обержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, в судовому засіданні оглядом наданої представником позивача копії свідоцтва про право власності на майновий комплекс нежитлових будівель та реєстраційного посвідченння встановлено належність державі в особі Міністерства транспорту України на праві повного господарського відання ДТГО "Південно-західна залізниця" нерухомого майна за адресою: м.Жмеринка, вул. Асмолова, 50-б, до складу якого серед іншого входять приміщення гаража з прибудовою літ."Б" площею 1057,5 кв.м. та гаража із майстернями літ."В" площею 410,7 кв.м. на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради від 22.05.2007 року №138, що визначає повноваження позивача стосовно звернення до суду із заявленою вимогою щодо відшкодування збитків, завданих пошкодженням даного майна. Судом не приймаються до уваги доводи позивача та представлені ним докази щодо розрахунку заявленої до відшкодування шкоди в розмірі 5268,17 грн. (а.с.8), оскільки він не містить жодного посилання на будь-які офіційні джерела щодо визначення обсягу певних пошкоджень, строку їх спричинення та найменування конкретних обєктів нерухомості із розмежуванням збитків по кожному з них, на відновлення саме яких розраховано відповідну суму шкоди. При цьому вказівка щодо визначення даних витрат на відновлення будівель та споруд за адресою по вул. Асмолова, 50-б, є узагальнюючим поняттям, що не може враховуватись судом, надто з огляду на наявне у повідомленні до правоохоронного органу про вчинений злочин у матеріалах витребуваної перевірки застереження щодо аналогічних випадків стосовно вказаного майнового комплексу за минулий період часу. Інших доказів щодо визначення розміру оспорюваних збитків позивачем не представлено. Суд визнає недопустими доказами щодо вирішення даного цивільного спору матеріали витребуваного за клопотанням позивача висновку №484 по заяві начальника відокремленого підрозділу Вагонна дільниця ст.Жмеринка ДТГО "Південно-західна залізниця" від 06.03.2015 року про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вони у сукупності та кожен їх документ окремо не має відповідних ознак, так як єдині власноручні пояснення [PERSON] та [PERSON], до яких предявлено вимоги даного позову, не містять належного розяснення їх прав на захист, а решта їх письмових пояснень є викладенням обставин з їх слів, однак у встановленому порядку ці відомості з чужих слів не підтверджені безпосередньо в судовому засіданні особами, зі слів яких їх зафіксовано. Письмовий висновок від 06.03.2015 року також не є належним та допустимим доказом щодо спірних правовідносин, оскільки належно не ідентифікує згадуваних за його змістом фізичних осіб, не зазначаючи повне найменуваня їх імені та по батькові, які є визначені законом обовязковими складовими імя фізичної особи у сукупності з її прізвищем, а також не може вважатись обєктивним встановленням обставин для даного спору, не будучи судовим рішенням, що набуло законної сили, та з огляду на визначення доведення його зміста лише заявнику, тобто без інформування інших заінтерресовних осіб. Окрім того, додані до заяви про злочин документальні матеріали перевірки за їх відповідним описом як щодо змісту письмових пояснень вказаних фізичних осіб, так і за мотивуванням власне висновку правоохоронного органу містять вказівки лише щодо вчинення пошкодженя однієї стіни гаражу №12 на території майнового комплексу по вул. Асмолова, 50-б, що вочевидь не узгоджується із переліком пошкоджень у виді розбиття передньої та задньої цегляних стін, проламу даху та часткового розбиття шиферу вказаного гаража, розбиття трьох прольотів залізобетонної огорожі, наведених у заяві про злочин із оцінкою загальної суми збитків у розмірі 10000 грн., та аналогічного переліку пошкоджень у даній позовній заяві за оспорюванням спричинених збитків у заявленому розмірі 5268,17 грн. При цьому матеріали вказаного висновку, всупереч твердженням представника позивача не містять згадуваного ним акту щодо встановлення обсягів та обєктів пошкодженого майна, що відповідно не становить доведеності цих обставин та відповідності їм розрахованого розміру майнової шкоди . Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року у справі №3-100гс14 за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Про аналогічне зазначено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у cвоїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про недоведеність позивачем обовязкової за власним обовязком сторони сукупності складу заявленого цивільного правопорушення щодо протиправної поведінки, зокрема відповідача [PERSON], індивідуально стосовно якого вирішується заявлений спір, розміру фактично спричиненої шкоди та причинного звязку між заявленою до відшкодування шкодою та діями вказаного відповідача, що не становить підстав настання цивільно-правоої відповідальності останнього за заявленим предметом спору, а тому даний позов підлягає залишенню судом без задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed