Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

01.02.2018 [PERSON] звернувся до Іванківського районного суду Київської області суду з позовом до [PERSON] про витребування майна, а саме автомобіля ВАЗ 21043, 1998 року випуску, номер кузову [NUMBER] , колір синій, двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] з чужого незаконного володіння. Вимоги позову обґрунтовував тим, що в 2010 році придбав спірний автомобіль. Протягом 2010-2017 років іноді надавав в користування автомобіль рідному брату [PERSON] , який відвозив його до лікарні. У зв`язку з вказаним в 2017 році автомобіль майже постійно знаходився в будинку [PERSON] в с. Пироговичі, Іванківського району. [INFO] [PERSON] помер. Через деякий час [PERSON] звернувся до [PERSON] , яка була дружиною померлого [PERSON] , з проханням повернути автомобіль, однак отримав відмову. Між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини щодо спірного майна, і останнє перебуває в неї безпідставно та незаконно. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 20.06.2018 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. постановлено відкрити провадження по вказаній справі та здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 22.10.2018 постановлено закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з смертю позивача [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 15.08.2019 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2019 справу розподілено судді Саламон О.Б. Ухвалою суду від 28.08.2019 постановлено прийняти справу до свого провадження, провадження по справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача. 25.09.2019 ухвалою суду поновлено провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. До участі у справі в якості правонаступника позивача [PERSON] залучено [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє законний представник [PERSON] 02.12.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 06.02.2020 до суду зі сторони відповідача надійшла заява «щодо підставності предмето позову», згідно з якою вважає, що предмет позову є несправедливим, оскільки її родина з моменту придбання спірного автомобіля користувалась ним, так як купувала за власні кошти, про що вказано в Свідоцтві про реєстрацію. [PERSON] ніколи не керував вказаним автомобілем та надав довіреність на ім`я [PERSON] на його продаж. Вказаний автомобіль іноді слугує помічником [PERSON] у догляді за донькою. На даний час автомобіль в грошовому еквіваленті нічого не вартий, та стоїть майже 9 років на подвір`ї, як пам`ять про колишнього чоловіка [PERSON] . В заяві відповідач просить переглянути позов та по можливості кваліфікувати на доведення особи до самогубства. Також відповідач просить врахувати, що вона є матір`ю дитини з інвалідністю, залишилась без годувальника. Претензії [PERSON] вважає безпринципними, не людськими та амбіційними. Шлюб [PERSON] та [PERSON] був схожий на фіктивний. Наразі [PERSON] проживає з біологічним батьком [PERSON] - [PERSON] 28.02.2020 від відповідача надійшла заява «щодо непідставності предмета позову», згідно з якою посилається на те, що Свідоцтво про право власності на автомобіль на ім`я [PERSON] вважає недійсним. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує. Від відповідача до суду повторно надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. За положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за клопотання відповідача, а також те, що останньою з серпня 2019 року не подано до суду відзиву на позов, не зазначено перешкод для вчинення вказаних дії в строки, визначені ЦПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що від позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що автомобіль ВАЗ 21043, 1998 року випуску, номер кузову [NUMBER] , колір синій, двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ [NUMBER] . З вказаного Свідоцтва про реєстрацію ТЗ вбачається, що правом керування автомобілем наділений [PERSON] . Зокрема, відповідно до довіреності від 03.02.2011 [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати (керувати) та продати автомобіль ВАЗ 21043, 1998 року випуску, номер кузову [NUMBER] , колір синій, двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Довіреність видана строком до 03.02.2014. Вбачається, що 28.07.2017 [PERSON] звертався до Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області з повідомленням про заволодіння автомобілем. Листом Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області від 28.08.2017 №9158 [PERSON] рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки між ним та [PERSON] існують цивільно-правові відносини. Отже, з вказаного вбачається, що станом на липень 2017 року між [PERSON] та [PERSON] існував спір щодо автомобіля ВАЗ 21043. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Встановлено, що [INFO] помер позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до заповіту [PERSON] від 18.04.2017 все своє майно останній заповів доньці [PERSON] , [INFO] . З копії спадкової справи №152/2018, заведеної 23.03.2018 після смерті [PERSON] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , як законний представник [PERSON] . Ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном за власною волею. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи шляхом подання віндикаційного позову. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ста. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших осіб. Ч. 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ч. 1 ст. 397ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на спростування права власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 21043, 1998 року випуску, номер кузову [NUMBER] , колір синій, двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , та на підтвердження свого права володіти та користуватись зазначеним автомобілем. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано суду жодного доказу щодо правомірності користування чужим майном, суд розцінює дії останньої стосовно транспортного засобу - як незаконне володіння. При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що [PERSON] за життя уповноважував довіреністю [PERSON] на керування та продаж спірного автомобіля, суд оцінює критично, оскільки строк дії вказаної довіреності сплив в 2014 році. Доказів придбання спірного автомобіля [PERSON] , а не [PERSON] до суду не надано, в процесі судового розгляду не здобуто. При цьому, відповідач неодноразово в судових засіданнях та поданих заявах підтверджувала факт перебування спірного автомобіля на даний час в її володінні, у зв`язку з чим зазначену обставину суд вважає встановленою в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не бажає повертати спірне майно законному власнику та його спадкоємцю, при цьому спір з приводу зазначеного виник ще за життя [PERSON] . Отже, встановлено, що відповідач утримує спірний автомобіль без правових підстав для володіння ним, останній на праві власності зареєстрований за [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . При цьому, посилання відповідача на те, що вона має на утриманні дитину, та спірний автомобіль необхідний для забезпечення її інтересів, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане не може бути підставою для порушення прав законного власника спірного майна. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved