Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про зобов"язання громадянина [PERSON] усунути порушення права власності на земельну ділянку позивача шляхом встановлення окремого виходу зі своєї сторони та скасування державного акту зробленого [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що у вересні 1998 року було винесено рішення Хмільницького міськрайонного суду яким "виділити [PERSON] в користування земельну ділянку площею 948 кв.м. по [ADDRESS], [PERSON] виділити в користування земельну ділянку площею 1114 кв.м. по [ADDRESS], зобов"язавши його в місячний термін з дня вступу рішення в законну силу перенести пліт довжиною 13,8 м на точку позначену на схемі літерою "Б". Залишити існуючий проїзд площею 190 кв.м. в загальному користуванні". Власником суміжної земельної ділянки є громадянин [PERSON], який вчинив дії. що порушують правила добросусідства та створюють загрозу порушення права власності та користування позивача на земельну ділянку, а саме: не дає проходу до свого будинку, самовільно проїзджає та користується її подвір"ям, через встановлену відповідачем загрозу руйнується будинок та стеля. Земельний спір між позивачем та відповідачем розглядався виконкомом Хмільницької міської ради, але результатів це не принесло, її законні інтреси і далі порушуються. Державний акт на землю зроблений [PERSON] без її дозволу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що на позивача ніякої управи немає, валить її будинок, їздить під вікнами. Рішенням виконкому міської ради відповідачу відстрочено будівництво виїзду з його сторони. Їй відомо про рішення виконкому міської ради № 100 від 16.05.1991 року, але вважає, що цим рішенням попереднє рішення виконкому не відмінено, а відстрочено. Це рішення вона не получала, його дали їй потім, значно пізніше. Державний акт на землю зробив без її відому, просить його скасувати. [PERSON] згуртував всіх сусідів проти неї. Відповідач і сусіди захопили її територію, загального двору бути не може. В 1999 році справи по земельному спору з [PERSON] у суді не було. Вона вважає, що Хмільницький міський суд у 1998 році спір з приводу встановлення окремого виходу зі сторони [PERSON] не вирішив, а [PERSON] ухвалене судове рішення не виконав, необхідно зробити, як вирішив міськвиконком, просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнав, свої заперечення проти позову в судовому засіданні мотивував тим, що державний акт на землю йому було видано на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду від 4 вересня 1998 року яким проведено розподіл земельної ділянки між ним і [PERSON] йому виділено земельну ділянку площею 1114 кв.м., а відповідачу 948 кв.м. Відповідно до цього розподілу, у визначених судом межах та площі, йому і було видано державний акт. Спір про вихід від будинку було також вирішено рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 4 вересня 1998 року, відповідно до якого зробити окремий проїзд до його будинку неможливо та залишено існуючий проїзд площею 190 кв.м. у загальному користуванні. Після 4 вересня 1998 року нічого на земельний ділянці не будував, як не будувала і позивач, лише біля її будинку виросла купа сміття. Дійсно було рішення виконкому Хмільницької міської ради від 13.09.1990 року № 124 яким йому було дозволено зробити під"їзд до будинку з південної сторони від проектуємого пляжу. Але плани міської ради були змінені, від будівництва пляжу і дороги міська рада відмовилася. Через це рішенням виконкому міської ради № 100 від 16.05.1991 року рішення виконкому від 13.09.1990 року № 124 було відмінено. Потім спір про під"їзд було вирішено судом. Рішення суду про перенесення плоту ним було виконано своєчасно, але акт про це виконавча служба склала лише у грудні 2008 року. Суду, як мною так і позивачкою, надані документи, які свідчать про те, що мною всі рішення влади та суду виконані, іншого варіанту немає, спір вже вирішено судом, просить в позові відмовити повністю. [PERSON] не хотіла погоджувати межі, а було рішення суду, яким визначені площі земельних ділянок та їх межі, а тому державні акти йому видали. В 1999 році справи у Хмільницькому міському суді по земельному спору з [PERSON] не було, у документах запис за 1999 рік зроблено помилково. Пояснив, що його прізвище за паспортом [PERSON], хоча у багатьох документах вказано як [PERSON], це почалося тоді, коли його прізвище почали перекладати з російської мови на українську, і навпаки. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON], яка є онукою позивача [PERSON] від давання показань відмовилася. Свідок [PERSON] показала, що позивачка була її свекрухою. Колись було одне будинковолодіння, один номер, а зараз стало вже три. З 1991 року тут не проживає, до 2000 року була на Сахаліні, а коли у 2009 році повернулася, то зареєструвалася у позивачки, відвідує її приблизно один раз на неділю. Відповідач користується проїздом до будинку, який проходить по під вікна позивачки. Свідок [PERSON] показав, що він працює начальником управління містобудування і архітектури, головним архітектором м. Хмільника. Конфлікт між сторонами тягнеться з початку 80-х років. В старій хаті жили дві сестри, матері [PERSON] та [PERSON] Потім по заповіту сторони набули право на частини колись однієї земельної ділянки. [PERSON] на своїй земельній ділянці побудував будинок в сторону Бугу. На іншій частині колись спільної земельної ділянки, розміщений будинок [PERSON], а є іще і третя частина колись спільної земельної ділянки на якій стоїть недобудований третій будинок, яким користується [PERSON] Вихід з будинку [PERSON] є предметом спору. В кінці 80-х років було визначено контури двору загального користування і складено схему. За цією схемою суд прийняв рішення і визначив двір загального користування загальною площею 190 кв.м. для під"їзду до будинку [PERSON]. 17 вересня 2013 року у зв"язку з черговими скаргами [PERSON] розпорядженням міського голови було створено комісію, яка склала акт. [PERSON] відповідно до розміру та меж визначених судом, на підставі рішення міської ради, було видано державні акти на землю. Йому невідомо про те, що [PERSON] набула у власніть третє будинковолодіння брата. У 80-ті роки була пропозиція про здійснення садибної забудови і з сторони Бугу мала бути вулиця, а тому спочатку міська рада дала погодження на будівництво під"їзду до будинку [PERSON] зі сторони Бугу, пізніше все змінилося, а тому рішення виконкому було відмінено. Свідок [PERSON] показав, що він працює начальником відділу держземагенства у Хмільницькому районі з 1996 року. У 1998 році був спір з приводу під"їзду до будинку [PERSON], було рішення суду на підставі якого міською радою було прийнято рішення видати державні акти на землю [PERSON]. Міська рада запропонувала схему розподілу і суд затвердив це своїм рішенням. Пам"ятаю було виїздне засідання суду. Так як сусіди не погоджувалися надати частину своїх земельних ділянок для забезпечення під"їзду до будинку [PERSON], то суд прийняв рішення залишити частину земельної ділянки у спільному користуванні для під"їзду. Рішенням Хмільницького міського суду у 1998 році було залишено існуючий на протязі багатьох років проїзд до будинку [PERSON] площею 190 кв.м. у загальному користуванні. У цій справі суд проводив виїздне засідання на спірній земельній ділянці і погодився з висновками комісії міської ради, що залишення такого на протязі багатьох років існуючого проїзду, єдиний вихід із конфліктної ситуації. Державні акти видані за його підписом, а щодо підпису [PERSON] під актом погодження меж, то та не погоджувалася підписати і погодити межі, але було рішення суду про це, і державні акти були видані відповідно до рішення суду. Прийняв участь у роботі комісії у вересні 2013 року. Свідок [PERSON] показала, що її знають на вулиці як Когутницьку, їй не відомо чи законно чи не законно зроблено під"їзд до будинку, вона не вникає у це. У неї спільна межа з позивачкою, вона заперечує, щоб під"їзд до будинку [PERSON] було зроблену через її земельну ділянку. Свідок [PERSON] показав, що він проживає по [ADDRESS], зліва і позаду живуть [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] вимагає іншого заїзду, йому про рішення суду відомо. Іншого проїзду до будинку [PERSON] бути не може, річка, охоронна зона, кругом інші будівлі, сусіди згоди не давали і не дають. Свідок [PERSON] показала, що вона працює начальником Хмільницького структурного підрозділу КП "ВООБТІ". Станом на 20.09.1978 року по даним інвентаризаційної справи загальна земельна діялнка за цим одним будинковолодінням була 3709 кв.м. Потім 350 кв.м. було вилучено. На 17.06.1983 року було 3339 кв.м. Хтось спадкував, [PERSON] 21/50 долі, а [PERSON] - 29/50 долі. Станом на 22.03.1989 року земельна діялнка було 2085 кв.м., чому зменшилась їй невідомо. 15.09.2004 року будинок [PERSON] було виділено в окреме будинковолодіння, але відомостей про земельну ділянку немає. 4 вересня 1998 року Хмільницьким міським судом ухвалено рішення у справі № 2-90 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с. 53-54). Рішення набрало чинності 14 вересня 1998 року. Вказаним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 948 кв.м. по [ADDRESS], [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 1114 кв.м. по [ADDRESS], зобов"язано його в місячний термін з дня вступу рішення в законну силу перенести пліт довжиною 13,8 м на точку позначену на схемі літерою "Б". Залишити існуючий проїзд площею 190 кв.м. в загальному користуванні. Розподіл провести по схемі землекористування в існуючих межах розроблених головним архітектором та начальником відділу земельних ресурсів /а.с.78/. В іншій частині позову відмовлено. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року Хмільницький міський суд своє рішення мотивував зокрема і тим, що за рахунок вилучення часток земельних ділянок у суміжних землекористувачів влаштування окремого проїзду до будинку неможливе, а тому в частині влаштування окремого проїзду для відповідача та в усуненні перешкод в користуванні земельною ділянкою позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до приписів ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з пояснення [PERSON] то вона вважає, що Хмільницький міський суд у 1998 році спір з приводу встановлення окремого виходу зі сторони [PERSON]. не вирішено, а [PERSON] ухвалене судове рішення так і не виконав. Проте зазначені пояснення [PERSON] спростовуються поясненнями [PERSON], показаннями свідків [PERSON], [PERSON], з яких вбачається, що спір з приводу встановлення окремого виходу до будинку [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] виник ще у восьмидесяті роки минулого століття. Даний спір було вирішено рішенням Хмільницького міського суду у 1998 році, відповідно до якого було залишено існуючий на протязі багатьох років проїзд до будинку [PERSON] площею 190 кв.м. у загальному користуванні. У цій справі суд проводив виїздне засідання на спірній земельній ділянці і погодився з висновками комісії міської ради, щодо залишення такого на протязі багатьох років існуючого проїзду, єдиний вихід із конфліктної ситуації. Пояснення [PERSON] в цій частині спростовуються також рішенням Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року у справі № 2-90, з якого вбачається що предметом спору у цій справі, зокрема було і вирішення питання влаштування окремого проїзду для відповідача [PERSON] Судом було зроблено висновки, що за рахунок вилучення часток земельних ділянок у суміжних землекористувачів влаштування окремого проїзду до будинку неможливе, а тому в частині влаштування окремого проїзду для відповідача та в усуненні перешкод в користуванні земельною ділянкою, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд вирішив залишити існуючий проїзд площею 190 кв.м. в загальному користуванні. Розподіл провести по схемі землекористування в існуючих межах розроблених головним архітектором та начальником відділу земельних ресурсів /а.с.78/. В іншій частині позову відмовлено. Також [PERSON] не надано доказів того, а в судовому засіданні не доведено, що відповідач [PERSON] порушує правила добросусідства та створюює загрозу порушення права власності та користування позивачем земельною ділянкою, а саме що не не дає проходу до свого будинку, самовільно проїзджає та користується її подвір"ям, через встановлену відповідачем загрозу руйнується будинок та стеля. Такі твердження позивача [PERSON] крім показань свідків, спростовуються рішенням Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року у справі № 2-90, відповідно до якого існуючий проїзд площею 190 кв.м. залишено в загальному користуванні, що дає відповідачу законне право користуватися двором загального користування для під"їзду/проходу до свого будинку, а також актом комісії Хмільницької міської ради від 17.09.2013 року (а.с.84). Відповідно до даного акту комісія не вбачає грубого порушення рельєфу території двору загального користування при проведенні [PERSON] його благоустрою шляхом влаштування проїзду (проходу) з твердим покриттям; на земельній садибній ділянці громадянки [PERSON] житловий будинок за рельєфом місцевості знаходиться нижче поверхні двору загального користування, тому збір поверхневих осадів зі всієї площі її ділянки можливий; садибна ділянка громадянки [PERSON] майже повністю занята будівельними матеріалами, дровами, що становить пожежну небезпеку для її житлового будинку; між двома зазначеними сторонами добросусідські стосунки відсутні. Також актом встановлено, що враховуючи наявність трьох будинковолодінь, що мають вихід на вулицю Таращанську, для цих будинковолодінь у другій половині 80 років минулого століття було визначено межі та площу двору загального користування між його користувачами гр. [PERSON] та [PERSON] Хмільницьким міськрайонним судом в 1999 році розглядалося питання щодо усунення перешкод у користуванні двором загального користування між його користувачами [PERSON] та [PERSON] Також. як вбачається з постанови державного виконавця відділу ДВС Хмільницького МУ юстиції про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2008 року, відповідачем [PERSON] було перенесено пліт довжиною 13,8 м. на точку позначену на схемі літерою "Б" (державний акт на право власності на земельну діялнку серії ВН№ 039484 (а.с. 51), що свідчить про виконання відповідачем [PERSON] рішення Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про усунення порушення права власності на земельну ділянку позивача шляхом встановлення окремого виходу зі своєї сторони задоволенню не підлягають. [PERSON] в судовому засіданні також просила скасувати державний акт на землю зроблений [PERSON] без її дозволу, посилаючи на те, що з нею не були погоджені межі і вона нічого не підписувала. Відповідач [PERSON] з цього приводу пояснив, що [PERSON] не хотіла погоджувати межі, а було рішення суду, яким визначені площі земельних ділянок та їх межі, а тому державні акти йому видали. Судом встановлено, що рішенням Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року у справі № 2-90 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с. 53-54), яке набрало чинності 14 вересня 1998 року, виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 948 кв.м. по [ADDRESS], [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 1114 кв.м. по [ADDRESS], зобов"язано його в місячний термін з дня вступу рішення в законну силу перенести пліт довжиною 13,8 м на точку позначену на схемі літерою "Б". Залишити існуючий проїзд площею 190 кв.м. в загальному користуванні. Розподіл провести по схемі землекористування в існуючих межах розроблених головним архітектором та начальником відділу земельних ресурсів /а.с.78/. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Хмільнику (а.с. 53-54, 84), а з 2012 року також недобудованого житлового будинку по вулиці [ADDRESS] (а.с.92). Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 25 жовтня 1983 року виданого виконавчим комітетом Хмільницької міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Хмільницької міської ради № 318 від 11.09.1983 року, [PERSON] на праві особистої власності належить домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], яке складається з одного житлового будинку (а.с.56). Відповідно до довідки управління містобудування та архітектури Хмільницької міської ради № 79 від 10.05.2011 року , відповідно до проведеної у 1997 році інвентаризації забудови житлових вулиць, будинковолодіння [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 18). 20 червня 2002 року рішенням № 34 2 сесії 24 скликання Хмільницької міської ради [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови площею 1114 кв.м. /згідно свідоцтва про право власності № 318 від 11.09.1983 року та рішення Хмільницького суду від 6.04.1999 року/ (а.с.85-88). 6 серпня 2003 року ні підставі рішення Хмільницької міської ради від 20 червня 2002 року [PERSON] видано державний акт серії ВН№ 039484 відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,100 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 65). 7 серпня 2003 року на підставі рішення Хмільницької міської ради від 20 червня 2002 року [PERSON] видано державний акт серії ВН№ 039485, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,0121 га по [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства (а.с. 64). Свідок [PERSON] показав в суді, що [PERSON] відповідно до розміру та меж визначених судом, на підставі рішення міської ради було видано державні акти на землю. Свідок [PERSON] показав, що було рішення суду на підставі якого міською радою було прийнято рішення видати державні акти на землю [PERSON]. Міська рада запропонувала схему розподілу і суд затвердив це своїм рішенням. Державні акти видані за його підписом, а щодо підпису [PERSON] під актом погодження меж, то та не погоджувалася підписати і погодити межі, але було рішення суду про це, і державні акти були видані відповідно до рішення суду. З приводу зазначення в акті комісії Хмільницької міської ради від 17.09.2013 року того, що Хмільницьким міськрайонним судом в 1999 році розглядалося питання щодо усунення перешкод в користуванні двором загального користування між його користувачами [PERSON] та [PERSON], а також зазначення у рішенні № 34 другої сесії 24 скликання Хмільницької міської ради від 20.06.2002 року (а.с.87) у підпункті пункту 4 щодо передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови площею 1114 кв.м. рішенням Хмільницького суду від 6.04.1999 року, суд вислухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], які пояснили, що в 1999 році Хмільницький міський суд не розглядав справу з приводу земельного спору між ними, і що це зазначено помилково, а також дослідивши інші докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що такі дані у вказаних документах внесено помилково, а в дійсності йдеться про рішення Хмільницького міського суду від 4.09.1998 року у справі № 2-90. Таким чином, судом встановлено, що державний акт на землю серії ВН № 039484, відповідно до якого відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га по [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та державний акт серії ВН № 039485, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,0121 га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, видані на земельні ділянки в межах затверджених рішенням Хмільницького міськрайонного суду 4.09.1998 року, а позивачем [PERSON] не доведено, що видачею вказаних державних актів порушено її права та законні інтереси, що державні акти видані з порушенням діючого на той час законодавства України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed