Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Харківводоканал» в якому просила: визнати дії КП «Харківводоканал» по обмеженню її права споживача на отримання необхідної та своєчасної інформації, а також ненадання її в повному обсязі протиправними, покласти відповідальність на КП «Харківводоканал» за відсутність у неї як у споживача необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, зобов*язати КП «Харківводоканал» надати повну інформацію на її інформаційний запит від 16.05.2017 року, стягнути з КП «Харківводоканал» на її користь моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В обгрунтування позову зазначила, що вона та її син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] Вони є споживачами послуг КП «Харківводоканал». Їй стало відомо, що в підвалі їх будинку встановлено лічильник холодної води, згідно показань якого її родині здійснюються нарахування щомісячно спожитої води. 16.05.2017 року вона звернулась з інформаційним запитом до генерального директора КП «Харківводоканал» в якому просила надати інформацію на поставлені питання. На свій інформаційний запит вона отримала лист за підписом першого заступника генерального директора КП «Харківводоканал» [PERSON] від 25.05.2017 року з додатком картки абонента на її ім*я за період з січня 2011 року по квітень 2017 року. В наданих документах була відсутня запитувана інформація. Їй було запропоновано ознайомитись з інформацією яка її цікавить в абонентському відділі Основ*янського та Слобідського районів м. Харкова. Вважає, що фактично їй було відмовлено в наданні необхідної інформації, що є порушенням норм ЗУ «Про захист прав споживачів». У відповідності ч.2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної шкоди, в зв*язку з чим просить стягнути з відповідача 1000,00 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні против позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити, зазначила, оскільки питання, порушенні в інформаційному запиті [PERSON] не стосувалися публічної інформації, обов'язок по наданню якої для КП «Харківводоканал» передбачено п. 4 ч. 1 ст. 13 Закон України «Про доступ до публічної інформації», цей запит, у межах компетенції, був розглянутий підприємством в порядку і в строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян». Так, стосовно пункту 1 запиту [PERSON] у абзаці 7 відповіді надана інформація про тип та заводський номер будинкового приладу обліку холодної води, встановленого за адресою: [ADDRESS] Щодо пунктів 2-4 запиту у абзаці 8 відповіді [PERSON] було роз'яснено, що будинковий прилад обліку холодної води, встановлений за адресою: [ADDRESS] не перебуває на балансі КП «Харківводоканал». Окрім цього необхідно зазначити, що КП «Харківводоканал» не є організацією, яка встановлює такі прилад обліку холодної води, так само не являється власником (балансоутримувачем) будинку [ADDRESS] а тому володіє і має право розпоряджатися лише тією інформацією з цього питання, яка була отримана підприємством при опломбуванні та взятті на абонентський облік даного приладу обліку води. Ознайомитись з актом опломбування будинкового приладу обліку холодної води, встановленого за адресою: [ADDRESS] заявниці було запропоновано в абонентному відділі Основянського, Слобідського районів абонентної служби по роботі з абонентами - фізичними особами Департаменту збуту КП «Харківводоканал». Однак [PERSON] такою пропозицією не скористалася. На пункт 5 запиту [PERSON] у абзаці 7 відповіді надана інформація щодо дати та результатів проходження повірки будинкового засобу обліку холодної води, встановленого за адресою: [ADDRESS] Для того, щоб заявниця могла упевнитись в наданій інформації їй було запропоновано ознайомитись зі свідоцтвом про проходження чергової повірки зазначеного приладу обліку холодної води в абонентному відділі Основянського, Слобідського районів абонентної служби по роботі з абонентами - фізичними особами Департаменту збуту КП «Харківводоканал». Стосовно інформації, запитуваної у пунктах 6-7, підприємством у абзаці 10 відповіді заявниці надано юридичне обґрунтування порядку проведення нарахувань за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення мешканцям будинків, обладнаних будинковими засобами обліку холодної води, встановленого п. 11 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Щодо пункту 8 інформаційного запиту [PERSON], то інформація, з питання, викладеного у пункті 8 інформаційного запиту [PERSON] є конфіденційною. У зв'язку з цим, правових підстав для надання [PERSON] документальних даних про зареєстрованих мешканців будинку [ADDRESS] у КП «Харківводоканал» не було. У відповідь на пункт 9 запиту заявниці запропоновано ознайомитися з актами зняття показань будинкового засобу обліку холодної води, встановленого за адресою: [ADDRESS] у в абонентному відділі Основянського, Слобідського районів абонентної служби по роботі з абонентами - фізичними особами Департаменту збуту КП «Харківводоканал». Однак до цього часу [PERSON] такою пропозицією не скористалася. Детальні розрахунки щомісячних нарахувань за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], 702 були надані заявниці у вигляді зведеної картки абонента як інформація на пункт 10 запиту. Зважаючи на вищевикладене, вважаємо, що КП «Харківводоканал» у межах своєї компетенції та діючи у рамках чинного законодавства України надало [PERSON] належну відповідь на її інформаційний запит від 16.05.2017, не порушуючи її права на отримання інформації про надавані підприємством послуги. Натомість позивачем на підтвердження вимог, зазначених в позовній заяві, не надано доказів, які б свідчили, що отримана від КП «Харківводоканал» на її інформаційний запит інформація, порушила права [PERSON] як споживача послуг централізованого водопостачання та водовідведення на отримання таких послуг. Обставини на які посилається позивач не підтверджені, спірне правовідношення не виникло. Враховуючи відсутність протиправних дій з боку КП «Харківводоканал», жодної моральної шкоди позивачеві не завдано. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступного. 16.05.2017 року [PERSON] звернулась до Генерального директора КП «Харківводоканал» з інформаційним запитом в якому просила надати наступну інформацію: 1. Паспортні дані встановленого приладу обліку води (серія, номер, рік виготовлення, виробник та т.п.); 2. Хто є власником встановленого водоміру? 3. Хто є баласноутримувачем водоміру та на підставі чого? 4. Хто, коли та на підставі чого встановив водомір в підвалі їх будинку (проект устанолвення, договір на встановлення)? 5. Чи проводилась повірка водоміра, якщо так, то які її результати? 6. Порядок розрахунку споживання води на одного мешканця їх будинку при обліку води будинковим водоміром; 7. Методика такого розрахунку; 8. Документалі дані зареєстрованих мешканців їх будинку, щомісячно необхідних при розрахунку споживаної води на одного мешканця за період з 01.01.2012 року по теперішній час. 9. Акти по зняттю показань лічильника встановленого водоміру за період з 01.01.2012 року по теперішній час; 10. Нарахування об*єму спожитої води їх родини з 3-х осіб, щомісячно у відповідності з показаннями встановленого водоміру за період з 01.01.2012 року по теперішній час. 25.05.2017 року за вих. № С-2775/117.01.02-05 за підписом Заступника Генерального директора [PERSON] [PERSON] була надана відповідь на інформаційний запит, до якої додана сводна картка абонента. Згідно ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВАСУ №10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону N 2939-VI). Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону N 2939-VI). Відповідно п.2.9 вирішуючи питання, чи належить суб'єкт господарювання, до якого подано запит на інформацію, до числа суб'єктів природної монополії, суди повинні мати на увазі, що сфери діяльності суб'єктів природних монополій закріплені у статті 5 Закону України від 20 квітня 2000 року N 1682-III "Про природні монополії". При цьому зведений перелік таких суб'єк тів ведеться Антимонопольним комітетом України (частина друга статті 5 Закону "Про природні монополії") та розміщується на його офіційному веб-сайті (пункт 7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій, затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року N 874-р). Так само до компетенції Антимонопольного комітету України віднесено прийняття рішень (розпоряджень) щодо визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на товарному ринку (пункт 11 частини першої статті 7 Закону України від 26 листопада 1993 року N 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України"). Відповідно п.3.1. судам потрібно мати на увазі, що Закон N 2939-VI передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Запит позивача щодо того, ким саме, коли, в який спосіб виявлено витік газу, номера квартир у яких відключений газ, підстав неповідомлення про припинення газопостачання та причини таких дій, а також щодо надання «інших відомостей, щодо припинення газопостачання», направлення «завірених копій документів, що відносяться до вказаного випадку» та «відповідного акту», не кореспондується з вимогами ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки передбачає надання відповіді по суті звернення в порядку ЗУ «Про звернення громадян», тобто, потребує для відповідача вчинення дій зі створення інформації, тобто відповідних довідок та листів, проведення перевірок, тощо. При цьому, вимоги позивача про надання копій документів не конкретизовані та не стосуються умов постачання товарів, послуг та цін на них суб'єктом господарювання, який займає домінуюче становище на ринку. Отже, відповідачем правомірно було прийнято рішення розглянути запит позивача в порядку ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», однак запитувана інформація була надана не в повному обсязі, а саме: По п. 1 запиту у відповіді відсутні паспортні дані будинкового приладу обліку холодної води, встановленого за адресою: [ADDRESS] щодо його серії, року виготовлення, виробника. По п. 2 та п. 3 запиту не зазначена інформація хто є власником та балансоутримувачем встановленого приладу обліку холодної води. По п. 4 не зазначено ким та на яких підставах був встановлений прилад обліку холодної води в підвалі будинку [ADDRESS] По п. 5 не зазначено які результати повірки приладу обліку холодної води. По п. 7 не вказана методика розрахунку споживання холодної води на одного мешканця будинку [ADDRESS] По п. 9 не надані акти щодо зняття показань встановленого приладу обліку холодної води за період з 01.01.2012 року по теперішній час. У разі відсутності у відповідача зазначеної інформації він повинен був зазначити особу, яка володіє запитуваною інформацією, або якщо такі відомості невідомі, то також це необхідно було зазначити. Щодо пункту 8 інформаційного запиту [PERSON] щодо надання документальних даних зареєстрованих мешканців будинку щомісячно, то відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про інформацію», конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб*єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному ним порядку згідно із передбаченими їм умовами, а також в інших випадках, визначених законом. Отже КП «Харківводоканал» правомірно не надало інформації на п. 8 запиту, оскільки запитувана в ньому інформація є конфіденційною. Питання п. 10 інформаційного запиту виконано відповідачем, позивачу надано детальні розрахунки щомісячних нарахувань за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] Позовна вимога щодо покладення на КП «Харківводоканал» відповідальності є не конкретною, оскільки позивачем не зазначено яку саме відповідальність повинен нести відповідач. В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що відповідальність полягає у зобов*язанні надати запитувану інформацію та визнання дій відповідача щодо надання неповної інформації протиправними. На підставі наданих в судовому засіданні пояснень та доказів, які маються в матеріалах справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із змісту позову позивач посилається на ч.2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» де зазначено, що у разі задоволення вимог споживача суд одночасно вирішує питання про стягнення моральної шкоди. Належних доказів на обґрунтування причинного зв*язку між наданням відповіді на інформаційний запит та фактом завданої позивачу моральної шкоди (який також не доведено належними засобами доказування) позивачем не надано, а судом відповідних обставин не встановлено. Таким чином судом не всатновлено, що позивачу спричинена моральна шкода, тому така вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції, а нею було заявлено три вимоги немайнового характеру та дві з них підлягають частковому задоволенню. Суд розраховує, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 960,00 грн., виходячи із розрахунку (640,00 грн. *3 вимоги немайного характеру): 2 = 960,00 грн.

Outcome: partial