Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] 17.06.2020 року звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: - визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та внесено зміни до актового запису № 1002 від 06.11.2015 року про народження [PERSON] , складеного Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, а саме в графі "Відомості про батька" виключено відомості про [PERSON] як батька дитини, вказано батьком дитини [PERSON] , в графі "Відомості про дитину" виключено по батькові дитини " [PERSON] ", вказано по батькові дитини " [PERSON] ". [PERSON] зазначає, що ніколи не заперечувала, що саме [PERSON] є батьком дитини, однак, у позивача виникла необхідність для визначення місця проживання дитини, оскільки позивач вважає, що [PERSON] може зловживати своїми батьківськими правами та перешкоджати [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки. Також посилається на те, що вона з народження [PERSON] самостійно матеріально забезпечує дитину, відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідачем 28.09.2020 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти заявленого позову частково заперечує. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що між ним та позивачем ніколи не було та немає спору про місце проживання дитини [PERSON] , яка проживає зі своєю матір`ю, та відповідач ставиться до цього позитивно та не заперечує проти цього. Щодо стягнення аліментів то відповідач зазначає, що права та обов`язки [PERSON] як батька щодо [PERSON] виникли в нього на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року, яке набрало законної сили 06.08.2020 року, в зв`язку з чим стягнення аліментів можливе не з 22.05.2017 року, а з моменту визнання батьківства за рішенням суду з 06.08.2020 року. 03.02.2021 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок № 86 від 26.01.2021 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат просить вирішити після надання ним протягом 5 днів після ухвалення рішення документів на підтвердження сплати витрат на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримує позицію по суті спору, викладену у відзиві на позовну заяву. Проти покладення на відповідача судових витрат заперечує. Третя особа у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження. До суду представником третьої особи надано заяву, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справи за відсутності представника третьої особи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.11.2015 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року, яке набрало законної сили 06.08.2020 року, [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] та внесено зміни до актового запису № 1002 від 06.11.2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, а саме в графі "Відомості про батька" виключено відомості про [PERSON] як батька дитини, вказавши батьком дитини [PERSON] , в графі "Відомості про дитину" виключено по батькові дитини " [PERSON] ", вказавши по батькові дитини " [PERSON] ". Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.02.2020 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді ГУ ДМС України в Харківській області від 31.08.2020 року, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей № 86 від 26.01.2021 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини та приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Щодо стягнення аліментів, враховуючи, що батьківство відносно [PERSON] , [INFO] , визнано за відповідачем згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року, яке набрало законної сили 06.08.2020 року, то обов`язки щодо утримання дитини юридично виникли у відповідача з дати набрання рішенням законної сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з 06.08.2020 року з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Щодо стягнення аліментів за минулий час, то позивачем не надано належних та допустимих доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а тому у вказаній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню . Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, то представник позивача [PERSON] у судовому засіданні зробив заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 15.03.2021 року о 11.45 год. та встановити позивачу строк для надання таких доказів.

Outcome: partial