Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила , що вона та відповідач, [PERSON], мають спільну неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. З 2009 року відповідач [PERSON] з нею та донькою разом не мешкає, дитиною не цікавиться. Донька постійно мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2010 року відповідача [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], які станом на 31. 08.2017 року не сплачені. Байдуже відношення батька до дитини перешкоджає її нормальному розвитку, шкодить її інтересам. Оскільки, відповідач [PERSON] із дитиною не спілкується з 2009, року. ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними, ніякого позитивного впливу на доньку в подальшому вчинити не може, позивачка вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року провадження по справі відкрито. 21 листопада 2017 року відповідач [PERSON] надав до суду заперечення, у яких зазначив, що у них з позивачкою є ще одна донька [PERSON], яка проживає разом із ним та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року з позивачки на користь відповідача стягнуто аліменти на її утримання, але позивачка по справі також не сплачувала аліменти. З січня 2012 року відповідач залишився без роботи, мав скрутне матеріальне становище. Заначив, що він не ухилявся від виховання та спілкування з дитиною, але позивачка чинила йому в цьому перешкоди. Також зазначив, що він звертався до органу опіки та піклування з питань визначення способу та порядку спілкування з донькою, але в усній відповіді йому пояснили, що позивачка все одно не дозволить їм спілкуватись із донькою. Старша донька [PERSON] розповідала батьку, що мати налаштовує молодшу сестру проти батька. 22 листопада 2017 року від третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до суду надано висновок, згідно якого районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування, вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки на засіданні комісії встановлено, що шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] був розірваний 06.12.2010 року. Зі слів [PERSON], шлюбні відносини між нею та батьком дитини було фактично припинено у 2009 році. Протягом останніх років батько з дитиною не спілкується, не займається її вихованням, навчанням та розвитком, матеріально не утримує. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, виданим Олександрівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 18.09.2017, заборгованість по аліментам станом на 31.08.2017 складає 57879,80 грн. Відповідно до довідки Запорізького колегіуму № 98 від 29.08.2017 № 267, в якій навчається [PERSON], батько ні в якій формі не здійснює зв'язків з педагогами та адміністрацією школи, у вихованні дитини участі не приймає. Згідно з довідкою КЗ "Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності" від 09.11.2017 № 348, протягом п'яти років відвідувань дитиною закладу батько дитину після занять не зустрічав, з тренерами та адміністрацією закладу не спілкувався. За інформацією КЗ "Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1" від 10.11.2017 № 01-7/1566, на обстеження, лікування, вакцинацію дівчинку супроводжувала мати [PERSON]. [PERSON] також повідомила, що батько зловживає спиртними напоями, внаслідок чого поводить себе агресивно, погрожує їй відмовою від нотаріальної згоди на вивіз дитини закордон для оздоровлення. Батько дітей, [PERSON], проти позову заперечує, але причини, за яких він не спілкується зі своєю дитиною не навів. Вважає, що мати налаштовує дитину проти нього, тому він не відвідує дитину у школі, не бажає її хвилювати, щоб не відбулися будь-які непорозуміння. У бесіді з малолітньою [PERSON] у присутності її матері [PERSON] дитина розповіла, що батько з нею не спілкується, не телефонує, зі святами та днем народження не вітає, вона майже не пам'ятає, коли востаннє бачила його. Будь-яких подарунків або допомоги від нього не отримувала. Малолітня дитина повідомила, що не заперечує проти позбавлення батька [PERSON] батьківських прав стосовно неї. Дитині роз'яснено норми законодавства з питань виконання батьками батьківських обов'язків, можливості батьків поновити свої права щодо дітей. 13 грудня 2017 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини, який обґрунтований тим, що з [PERSON] вони були у шлюбі 13 років. 06.12.2010 року згідно рішення Жовтневого районного суду розлучилися. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за його адресою: [ADDRESS]. Після розлучення, старша донька [PERSON] з 2012 року проживає з ним. Із колишньою дружиною у нього склалися неприязні стосунки, через що вона йому не давала бачитися із донькою. [PERSON] звертався до органу опіки та піклування з питань визначення способу та порядку спілкування з донькою, але в усній відповіді йому пояснили, що [PERSON] все одно не дозволить їм спілкуватись. Старша донька [PERSON] розповідала батьку, що мати налаштовує молодшу сестру проти нього. [PERSON] не знав раніше, що може звернутися до суду із захистом свого права на участь у вихованні дитини та не хотів наносити дитині психологічну травму. Зазначив, що [PERSON] зараз працює та проживає в іншій місцевості і вихованням дитини не займається. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав об'єднано в одне провадження з зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини . 29 січня 2018 року від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до суду надано лист згідно якого комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорачний орган вважає за неможливе встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої [PERSON], посилаючись на те, що протягом останніх років батько з дитиною не спілкується, не займається її вихованням, навчанням та розвитком, матеріально не утримує. Зі слів [PERSON], з питання визначення способу участі у вихованні малолітньої [PERSON] до органу опіки та піклування він не звертався. З матір'ю [PERSON] та малолітньою [PERSON] проведено бесіду для з'ясування їхньої думки щодо можливих побачень батька з дитиною. Матір [PERSON] пояснила, що ніколи не заперечувала проти побачень батька з дитиною, але оскільки [PERSON] впродовж тривалого часу із своєю дочкою не спілкувався з власної ініціативи, зв'язок між батьком та дитиною було втрачено. Малолітня [PERSON] підтвердила, що її батько дійсно не приймає участь у її вихованні, не цікавиться її життям та успіхами у школі, та взагалі не вчиняє спроб бачитися з нею. Окрім того, [PERSON] не заперечила проти позбавлення батька батьківських прав стосовно неї. 29 січня 2018 року від відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення вимог у зустрічній позовній заяві. 16 лютого 2018 року відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав до суду відзив, у якому надав пояснення аналогічні викладеним у запереченні на позов від 21 листопада 2017 року. 29 березня 2018 року від відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшли заява про уточнення вимог у зустрічній позовній заяві. 14 травня 2018 року від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на уточнений зустрічний позов, у якому [PERSON] зазначила, що з 2010 року [PERSON] ніяким чином не приймає участі у вихованні їх доньки [PERSON]. Після стягнення аліментів за рішенням суду, їх не сплачує, має заборгованість з січня 2012 року. Після звернення [PERSON] до суду перед кожним засіданням сплачує аліменти 1500 грн. Станом на 30.04.2018 року має заборгованість 64 485, 20 гривень. Рішенням суду від 11.12.2017 року за несплату аліментів з [PERSON] стягнуто пеню. Крім того, зазначала, що дитина страждає бронхіальною астмою та алергією, а тому потребує оздоровлення, у зв'язку із чим виїжджала до м. Керч, де мешкає рідна сестра [PERSON]. З 2014 року для перетину кордону необхідний нотаріальний дозвіл на виїзд доньки [PERSON], який [PERSON] відмовляється надавати , окрім 2016 року. Вважає, що [PERSON] виявляє повну байдужість до стану здоров'я дитини. Зазначає, що протягом 8 років дитина батька не бачила, його не пам'ятає, не відчуває любові, ні поваги, ні прив'язаності. Також вказує, що [PERSON] проживаючи на одній вулиці ніколи не намагався зустрітися з дитиною, не передавав жодного подарунку, на день народження не приходив, на даний час навіть не знає, як донька виглядає, а примусові зустрічі доньки з батьком можуть травмувати психіку дитини на все життя, а тому просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. У вступному слові позивач у первісному позові/ відповідач за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Просили відмовити у зустрічному позові, на підставах викладених у відзиві, а також зазначили, що [PERSON] з 2009 року доньку не бачив, вона його не пам'ятає та спілкуватися не має бажання. Посилалися на висновок спеціаліста психолога, у якому зазначено, що [PERSON] не бажає спілкуватися із батьком, підтримувати з ним стосунки, а її допит у суді може мати негативні наслідки, оскільки вона має високий рівень ситуаційної, особливої тривожності, підвищеної чутливості і вразливості, а також враховуючи її фізичне здоров'я, а саме бронхіальну астму, яка посилюється у стресових ситуаціях, та просили врахувати позицію [PERSON] висловлену фахівцю. У вступному слові відповідач за первісним позовом/ позивач за зустріним позовом та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, на підставах викладених у відзиві на позов. Також, [PERSON] зазначив, що заборгованість по аліментам він сплатив, [PERSON] чинила йому перешкоди у спілкуванні із донькою, він не хотів травмувати її психічний стан. Просили зустрічний позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, вказавши, що з урахуванням досліджених обставин справи, орган опіки вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], та просила відмовити у задоволенні зустрічного позову оскільки це буде шкодити інтересам дитини. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, що не можуть бути меншою 30 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з 26.08.2010 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року зменшено визначений за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2010 року розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 600, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - з 28 лютого 2013 року і до повноліття дитини. Крім того, рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1997 року , від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньок : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано За згодою сторін, після розірвання шлюбу, неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з матір'ю - [PERSON]. [INFO] старша донька сторін - [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до [PERSON]. Дитина [PERSON] мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні по теперішній час . Даний факт підтверджено і відповідачем за первісним позовом/ позивачем за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні, який пояснив, що з 2009 року, тобто протягом 8 років, він з дитиною не проживав та не бачився, оскільки [PERSON] чинила йому перешкоди у спілкуванні, та через поділ майна з останньою. Дитина була на утриманні матері. Аліменти на утримання [PERSON] не сплачував до моменту відкриття кримінального провадження, почав сплачувати аліменти після подання [PERSON] позову до суду про позбавлення його батьківських прав. Зараз аліменти на утримання дитини сплачені повністю. Також зазначив, що вважає усі хвороби доньки [PERSON] перебільшеними. Дозвіл на виїзд дитини до Криму надавати не хоче. Жодного разу путівку на оздоровлення дитини не придбав, посилаючись не те, що його не просили. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] за період обстеження (2015 рік) хворіла на ГРВІ, вітряну віспу, гострий бронхіт, бронхіальну астму, стадія ремісії, що підтверджено відповіддю з КУ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Департаменту охорони здоров'я ЗМР від 10.11.2017 року. Також зазначено, що на обстеження, лікування, вакцинацію дівчинку супроводжувала мати. Також судом встановлено, що згідно довідки з КУ «Обласна школа вищої спортивної майстерності » ЗОР [PERSON] протягом 5 років займається разом з [PERSON] у групі здоров'я з плавання у відкритому басейні, який є необхідним дитині за рекомендацією лікаря алерголога. За вказаний період батько дитини після занять дитину не зустрічав, з тренерами та адміністрацією закладу не спілкувався. Згідно консультативного висновку спеціаліста лікаря КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня «Запорізької обласної ради Міністерства охорони здоров'я України [PERSON] має діагноз бронхіальна астма. Згідно повідомлення від приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. від 24.07.2015 року, [PERSON] до нотаріальної контори не з'явився, у зв'язку із чим вчинення нотаріальних дій (дозвіл на виїзд за кордон та відпочинок дитини [PERSON] ) не відбулось. Також судом встановлено, що [PERSON] у період з 31 грудня 2016 по 31 грудня 2017 було надано згоду на виїзд доньки [PERSON] за кордон. Згідно повідомлення приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. від 11.05.2018 року, [PERSON] до нотаріальної контори не з'явився, у зв'язку із чим вчинення нотаріальних дій (дозвіл на виїзд за кордон та відпочинок [PERSON]) не відбулось. Згідно довідки з Запорізького колегіуму № 98 ЗМР Запорізької області від 29.08.2017 року [PERSON], батько [PERSON] учениці 6 А класу, ні в якій формі не здійснює зв'язків з педагогами та адміністрацію школи, у вихованні дитини участі не приймає. Дівчинка мешкає з матір'ю. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітньої доньки [PERSON], підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]; а також тим, що [PERSON] аліменти на утримання дитини протягом 6 років не сплачував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість 57 879, 80 гривень, та лише після подання позову про позбавлення його батьківських прав погасив заборгованість; довідками зі шкіл , згідно яких вихованням та оздоровленням малолітньої [PERSON] займається лише мати [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили факт того, що [PERSON] з донькою [PERSON] протягом 8 років не спілкується, дитина перебуває на повному утримання матері [PERSON], дозвіл на виїзд до Криму не надає, у зв'язку із чим дитина дуже засмучується , не приймає участі у вихованні, жодних спроб на побачення з донькою вони не спостерігали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з матір'ю [PERSON] має неприязні стосунки та не спілкується, із сестрою [PERSON] спілкується, з власної ініціативи проводила сестру до оселі батька. Про вказану зустріч останній не знав та вона не відбулась. Не оспорювала той факт, що батько [PERSON] протягом 8 років не спілкується із молодшою донькою [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), норми якої є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Судом встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, з метою з'ясування ставлення дитини до порушеного питання, з малолітньою [PERSON] у присутності її матері [PERSON] дитина розповіла, що батько з нею не спілкується, не телефонує, зі святами та днем народження не вітає, вона майже не пам'ятає коли востаннє його бачила. Будь-яких подарунків або допомоги від нього не отримувала. Малолітня дитина повідомила, що не заперечує проти позбавлення батька [PERSON] батьківських прав стосовно неї. Дитині роз'яснено норми законодавства з питань виконання батьками батьківських обов'язків, можливості батьків поновити свої права щодо дітей. Також судом встановлено, згідно висновку спеціаліста-психолога ЗНУ [PERSON] від 07 червня 2018 року за результатами психологічного обстеження та бесіди з [PERSON] можна відзначити, що [PERSON] не бажає брати участь у судовому процесі за позовом її матері про позбавлення батьківських прав та за позовом батька про його частку у вихованні, оскільки участь в судовому засіданні фруструє її, викликає стан стресу, що негативно позначається на фізичному здоров'ї і негативно впливає на психологічне благополуччя [PERSON]. З психологічної точки зору і висловлюючи думку самої [PERSON] (виявлене в процесі бесіди) , яку суд враховує, [PERSON] батька не пам'ятає , не вірить в щирість його почуттів, не бажає спілкуватися з батьком [PERSON] і підтримувати з ним будь які стосунки, оскільки не відчуває до нього ніяких почуттів. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Слід зазначити, що [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] з 2009 року не давала йому спілкуватись з донькою [PERSON] та чинила перешкоди. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд звертає увагу на те, що згідно листа органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району комісія прийшла до висновку про неможливість встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки згідно бесіди із малолітньою [PERSON], вона не заперечила проти позбавлення батька батьківських прав стосовно неї та підтвердила, що її батько дійсно не приймає участь у її вихованні, не цікавиться її життям та успіхами у школі, та взагалі не вчиняє спроб бачитися з нею. Матір [PERSON] пояснила, що ніколи не заперечувала проти побачень батька з дитиною, але оскільки [PERSON] впродовж тривалого часу із своєю дочкою не спілкувався з власної ініціативи, зв'язок між батьком та дитиною було втрачено. Крім того комісією обстежено умови проживання батька [PERSON], про що складено відповідний акт. [PERSON] створено належні житлово-побутові умови проживання. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Позивачем за первісним позовом доведено, що [PERSON], свідомо, нехтуючи своїми обов'язками, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню, вихованню малолітньої доньки та враховуючи вищевикладене, суд погоджується з наданим висновком Органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дитини, а тому, у зв'язку з свідомим невиконанням відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено свідоме невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки, враховуючи доведеність позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також враховуючи думку дитини [PERSON], яка не має бажання спілкуватися з батьком, у зв'язку із тим, що не пам'ятає його та вважає сторонньою людиною, зв'язок між батьком та дитиною втрачено, а примусові зустрічі можуть негативно вплинути на психологічний стан дитини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved