Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить примусити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» письмово вибачитись та компенсувати нанесені йому матеріальні збитки (міжнародний та міжміський зв'язок, відсотки за отримання кредиту, доходи, які отримав банк за користування грошовими коштами, консультації адвоката) і моральну шкоду, які виникли внаслідок неналежної роботи банкомату відповідача, шляхом виплати грошових коштів у загальній сумі 22940 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати пов'язані із розглядом даної справи та справи №2/295/183/13. В обґрунтування позову зазначив, що з вини відповідача 22.07.2012 року при намаганні зняти готівку в сумі 2450 грн. з карткового рахунку у ТОВ «Сбєрбанк Росії» за допомогою банкомату ПАТ «Райффазен Банк Аваль», який знаходиться в торгівельному центрі «Фуршет» та належить Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль», банкомат кошти списав, однак позивачу не видав, натомість видав квитанцію з написом «неисправность диспенсера». В результаті таких дій відповідача було зіпсовано йому настрій, кошти були необхідні для особистих витрат, а тому просить відшкодувати завдані матеріальну та моральну. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, винним вважає відповідача Житомирську обласну дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль». Представник відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки будь-яких доказів щодо підстав та розміру заподіяної шкоди позивач не надав. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що 22.07.2012 року при намаганні позивача зняти готівку в сумі 2450 грн. з карткового рахунку у ТОВ «Сбєрбанк Росії» за допомогою банкомату ПАТ «Райффазен Банк Аваль», який знаходиться в торгівельному центрі «Фуршет» та належить Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль», банкомат кошти списав, однак позивачу не видав, натомість видав квитанцію з написом «неисправность диспенсера». У подальшому кошти після відповідної процедури перевірки банкомата та їх помилкового списання 02.08.2012 р. відповідачем перераховані на міжнародний рахунок ПАТ «Сбєрбанк Росії» (емітент картки позивача) для зарахування на картковий рахунок [PERSON] Відповідно до п. 9.1. ст. 9. ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-ІІІ від 05.04.01р.(далі по тексу Закон №2346-ІІІ) переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем. У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що переказ здійснювався через міжнародну платіжну систему Visa International. Відповідно п. 9.2.ст. 9 Закону №2346-ІІІ платіжна система діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Відповідно до Правил міжнародної платіжної системи Visa International, саме емітент (ПАТ «Сбєрбанк Росії» враховуючи визначення зазначені в п. 1.12., 1.13. Закону №2346-ІІІ) несе відповідальність за прийняття та легітимність всіх трансакцій, також він має право повернути транзакції по причинах визначених Visa (в даному випадку ненавмисно опроцесована помилка). Після отримання клірингового запису про списання суми транзакції, емітент-ПАТ «Сбєрбанк Росії» має право списати суму зворотнього платежу з еквайра - АТ «Райффайзен Банк Аваль» за умов визначених правилами міжнародної платіжної системи. В підтвердження виконання зобов'язань зі сторони АТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснено запит до профільного Департаменту Банку, який займається даними питаннями, яким було зазначено що: 02.08.12 р. на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль»#0011090891, відкритий в Банку-кореспонденті JP Morgan Chasе (США), який є розрахунковим банком платіжної системи Visa International зарахована клірингова суму, тобто сальдо за визначений період часу між загальними обсягами вимог та зобов'язань (враховуючи п. 1.16. Закону №2346-ІІІ)- 724 290 41дол. США, (додаток №1 до заперечення), яка складалася з кредитової суми (зобов'язання платіжної системи та інших банків-членів платіжної системи перед АТ «Райффайзен Банк Аваль») - в розмірі 1 097 047,27дол. США та дебетової суми (зобов'язання АТ «Райффайзен Банк Аваль» перед платіжною системою та іншими банками-членами платіжної системи) в розмірі 372 756,86дол. США (додаток №3 до заперечення). Дебетова сума містить суму неуспішної банківської транзакції в сумі 305,26 дол. США, яка відбулась у банкоматі за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 9А. Деталі зворотнього платежу наведені у звіті платіжної системи за 02.08.12 р. (додаток №4, 6 до заперечення), згідно якого АТ «Райффайзен Банк Аваль виставлено зворотній платіж на окрему суму від дебету в сумі 305,26 дол. США, що еквівалентно 2450,00грн., та є сумою неуспішної транзакції в банкоматі за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 9А, за період з 20.07.12р. по 24.07.12р. Таким чином, Банк прийняв та оплатив вхідний зворотній платіж від 02.08.12р., ініційований ПАТ «Сбербанк Росії» по неуспішній транзакції по картці [NUMBER] [PERSON] від 22.07.12 р. на суму 305,26 дол. США, що еквівалентна 2 450,00грн. Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або з необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Зі сторони Банку будь-які порушення, умисні дії, які б порушували права позивача і перешкоджали отриманню відповідних коштів, відсутні, тобто Банк діяв згідно міжнародного законодавства та чинного законодавства України. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх від неї залежних заходів щодо належного виконання зобов'язання. Судом встановлено, що Банком у передбачені міжнародними правилами про платіжну систему строки вчинені всі необхідні дії по поверненню помилково списаних грошових коштів [PERSON] Несправність банкомата не може свідчити про умисні винні зі сторони банку дії, направлені на заволодіння чужими грошовими коштами. Питання про відшкодування моральної шкоди регламентується Постановами Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" та №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди". Відповідно до роз'яснень в п. 3 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 N 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації престижу або ділової репутації. При вирішенні питання про з'ясування фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, в якій визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Частиною 1 вищеназваної статті встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відшкодування моральної шкоди здійснюється особою, яка її заподіяла, лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до вимог ст.ст. ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім того, відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Визначаючи наявність та підстави відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не доведена вина відповідача в заподіянні йому моральної шкоди, відсутня протиправність діяння відповідача, не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності та причинного зв'язку між шкодою та будь-якими неправомірними діями відповідача. При з'ясуванні обставин справи позивач не надав будь-яких доказів наявності вини конкретних осіб. Щодо матеріальної (майнової) шкоди та збитків, то суд прийшов наступного висновку. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо ця шкода завдана з вини останньої. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Окрім того пунктом 1 частини 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивачем не доведені факти заподіяння матеріальної шкоди, не доведено складових правопорушення, наявність яких є підставою для стягнення матеріальної шкоди. Зокрема, не доведено ні протиправності дій Відповідача, ні, власне, наявності шкоди (документального підтвердження втрат майнового характеру, понесених збитків), не доведено безпосереднього причинного зв'язку між діями і шкодою та вини Відповідача. Щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем у справі №2/295/183/13, то суд у їх задоволенні також відмовляє, оскільки зазначені питання за відповідною письмовою заявою [PERSON] вирішуються головуючим суддею у справі №2/295/183/13, а не даним складом суду. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведена наявність шкоди, її розмір, причини, вина відповідача в її заподіянні, а також причинний зв'язок між будь-якою шкодою та протиправними діями відповідача, а відтак позов є необґрунтованим, безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому у позові відмовлено.

Outcome: dismissed