Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою до [PERSON] про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 12.11.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина стосунки між сторонами погіршились, а [PERSON] став не тактовно та агресивно відноситься до дружини та дітей. Він лаявся нецензурною лайкою, завдавав стусанів, волав, знущався над заявницею, виганяв її з квартири без одягу. В ніч з 17 на 18 квітня 2019 року психологічне насильство з боку [PERSON] в черговий раз повторилось і заявниця звернулась до клінічної лікарні „Феофанія", де їй встановили діагноз: порушення адаптації: розлад адаптації, змішала тривожно-депресивна реакція. Вказаний стан здоров`я стався у заявниці внаслідок постійного морального тиску та психологічного знущання викликаних неправомірними діями [PERSON] Тому просить видати обмежувальний припис, за яким заборонити [PERSON] наближатись на відстань 500 метрів до місця проживання заявниці з дітьми в [ADDRESS] строком на 6 місяців. Відповідач [PERSON] та його представники у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнали, пояснивши, що подій, описаних представником заявниці просто не було, [PERSON] позитивно ставиться до своєї дружини і любить своїх дітей, багато часу витрачає на їх виховання. Останнім часом відносини між сторонами загострились, внаслідок чого в Дарницькому районному суді м. Києва розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Тому дана заява викликана тим, що [PERSON] хоче мати ще один зайвий доказ для вказаної цивільної справи. Працівники поліції дійсно викликаються заявницею досить часто, але не обґрунтовано, коли [PERSON] навіть не встиг нічого сказати. За таких обставин просять відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі, оскільки заявницею та її представником не надано належних та допустимих доказів, що саме [PERSON] вчиняв психологічне насильство в сім`ї щодо [PERSON] та їх спільних дітей. Крім того, не надано доказів, що саме за неправомірних дій [PERSON] 17-18 квітня 2019 року у [PERSON] стався розлад здоров`я, пов`язаний з погіршенням її психологічного стану. Заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2, ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. 12.11.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб (а.с.6). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Частиною 2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника психологічне насильство. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Як пояснила представник заявника у суді, Григорчук О. [PERSON] . систематично вчиняє відносно [PERSON] психологічне насильство в сім`ї щодо неї та їх спільних дітей. Так, 17 та 18 квітня 2019 року він, перебуваючи в квартирі [ADDRESS] , підвищував на неї голос, лаявся нецензурною лайкою, принижував її людську гідність. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 19.04.2019 року клінічної лікарні „Феофанія" Державного управління справами, [PERSON] було встановлено діагноз: порушення адаптації: розлад адаптації, змішала тривожно-депресивна реакція (а.с.9; 29). Як вбачається з розділу №6 „скарги пацієнта", вказане захворювання виникло внаслідок постійного здійснення чоловіком психологічного тиску. Однак дану інформацію суд не може покласти в основу рішення, оскільки вона була записана до вказаного документу зі слів заявниці [PERSON] Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. В судовому засіданні [PERSON] заперечував щодо будь-яких протиправних дій до [PERSON] , вказав, що позитивно ставиться до своєї дружини і любить своїх дітей, багато часу витрачає на їх виховання. Останнім часом відносини між сторонами загострились, внаслідок чого в Дарницькому районному суді м. Києва розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Тому дана заява викликана тим, що [PERSON] хоче мати ще один зайвий доказ для вказаної цивільної справи. Працівники поліції дійсно викликаються заявницею досить часто, але не обґрунтовано, коли [PERSON] навіть не встиг нічого сказати. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] позитивно характеризується і за місце роботи, і за місцем проживання, працевлаштований, не судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психологічне насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] та їх спільних дітей не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed