Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

у вересні 2015 р. [PERSON] звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ПАТ «ОТП Банк» третя особа - Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.05.2007 року між позивачем та ЗАТ«ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № ML-303/036/2007, відповідно до якого позивачу надавався кредит в розмірі 87000, 00 доларів, але у нього немає жодного документу, які б вказували про передачу та отримання коштів від банку до позичальника. Зазначає, що право власності на 87000,00 дол. США від банку до нього не перейшло, валютний рахунок на який поступали 87000,00 дол. США на його ім'я не відкривався, заявки на конвертацію такої суми в грошову одиницю України він не подавав. В зв'язку з тим, що відповідач стверджував, що право власності перейшло на валюту шляхом конвертації даної суми в національну грошову одиницю, то позивач через свого представника по пошті 10.08.2015 року надіслали запит, до ПАТ "ОТП Банк", в якому просили надати інформацію щодо зазначених у запиті питань, зокрема з приводу діяльності банку пов'язаної зі здійсненням валютних операцій. Станом на дату звернення до суду, ПАТ "ОТП Банк" відповіді на запит не направили, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив визнати бездіяльність відповідача - протиправною та зобов'язати надати йому інформацію на запит від 10.08.2015 року. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Третя особа, в судове засідання не з'явились, надіслали письмові пояснення в яких вказали, що в межах реалізації повноважень щодо банківського регулювання та нагляду (пункт 8 статті 7 Закону України «Про Національний банк України») Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України і економічних нормативів (стаття 55 Закону України «Про Національний банк України»). При цьому, до повноважень Національного банку України, визначених Конституцією України, законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» та іншими законодавчими актами, не відноситься нагляд за банками при побудові ними взаємовідносин з клієнтами. Національний банк України не має права втручатися у взаємовідносини банку з клієнтами, виступати «арбітром» у таких відносинах. Просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів. З матеріалів справи встановлено, що 08.05.2007 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ«ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" укладено договір про надання споживчого кредиту № ML-303/036/2007, відповідно до якого позивачу надали кредит в розмірі 87000, 00 доларів. (а.с. 6-9). Позивач через свого представника 10.08.2015 року, по пошті на адресу ПАТ "ОТП Банк" надіслав запит на інформацію, в якому просив повідомити: - чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались та направте правові підстави такої передачі; - надати інформацію: сума погашеного кредиту; сума нарахованих відсотків (комісії); сума сплачених відсотків (комісії); сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації; - надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину; - підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір № ML-303/036/2007 від 08 травня 2007 року від імені Банку; - повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 87000,00 дол. США від Позичальника через Банк на купівлю української гривні; - якщо направлялась заявка, про продаж в Міжбанківській валютній біржі доларів США, то просить вказати по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; - повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 87000,00 доларів США; - надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 87000,00 дол. США від 08 травня 2007 року - на споживчі цілі. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. При цьому, банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. У відповідності до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2)перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3)перелік послуг, що надаються банком; 4)ціну банківських послуг; 5)іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6)щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Статтею 20 Закону України "Про інформацію" встановлено, що за порядком доступу, інформація поділяється на, відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації" чітко визначено, що таємною інформацією визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами. Нормами статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку. Банківською таємницею, зокрема, є операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1)обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2)організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3)застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4)застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб. Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 Закону про банки. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 Закону про банки, інформація, що містить банківську таємницю, може бути розкрита банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника цієї інформації. Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 (далі - Правила № 267). Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267. Згідно з пунктом 3.1 Правил № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Як вбачається з запиту від 10.08.2015 року направленого на адресу ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 10), надісланий запит на інформацію позивачем [PERSON] не відповідає вищезазначеним нормам закону. Статтею 1076 ЦК України закріплено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їх посадовим та службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом. Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка визначає перелік суб'єктів, які мають право ознайомлюватися з певним обсягом інформації, щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю. Такими суб'єктами є: власник інформації, що належить до банківської таємниці, та треті особи з письмового дозволу власника такої інформації; суд; органи прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ, Антимонопольного комітету України; органи Державної податкової служби України; спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань фінансового моніторингу; органи державної виконавчої служби; особи, зазначені власником рахунка (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку; державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси, іноземні консульські установи по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів); службовці Національного банку України або уповноважені ними особи, які в межах повноважень, наданих Законом України «Про Національний банк України», здійснюють функції банківського нагляду або валютного контролю; інші банки (крім банку, на який покладено відповідальність за збереження банківської таємниці); інші органи, яким розкривається банківська таємниця в порядку, передбаченому законодавством з боротьби з легалізацією грошей, здобутих злочинним шляхом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed