Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася в суд з позовом до Філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України ", в обґрунтування якого зазначала, що з 05.09.2013 року перебувала у трудових відносинах з філією ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1", працюючи на посаді інженера з вентиляції з окладом згідно тарифної ставки 2469 грн. Крім того, з 18.11.2013 року виконувала , за її згодою, з основною роботою, додаткову роботу діловода у порядку суміщення посад без звільнення її від основної роботи. Наказом №164-к від 15.08.2014 року її було звільнено із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Зазначала, що заяву про звільнення написала під тиском директора філії, наміру звільнятись не мала, а тому за відсутності її добровільного волевиявлення вважає своє звільнення незаконним. Окрім цього, позивач зазнала моральної шкоди, оскільки з часу звільнення вона стала безробітньою, інших доходів у її сім'ї немає , на утриманні неповнолітня донька та сплата кредитів. Посилаючись на вказані обставини просила визнати незаконним наказ про її звільнення та протиправні дії відповідача, поновити її на роботі на посаді інженера з вентиляції з 15.08.2014 року та за сумісництвом, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, заробітну плату за сумісництво та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Відповідач- філія Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1",його представник не з"явився, повідомлявся. Співвідповідач -Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо- зернова корпорація України " від імені якого діє філія Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1", який був залучений за клопотанням позивача згідно ухвали суду від 20.11.2014 року ( а.с. 79), його представник в суді позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити повністю, вважає, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства та не порушило її прав. Зазначала, що позивач звільнилася з філії за згодою сторін, заяву написала власноручно , так як не мала бажання працювати з новим директором, що підтверджується листами від 14.08.2014 року, 21.08.2014 року , які були написані і висунуті вимоги-ультиматум працівниками філії, в тому числі і позивачем . 15.08.2014 року позивач ознайомилася із наказом про звільнення, отримала трудову книжку та розрахункові, тому співвідповідач не може нести відповідальність за те, що позивач часом передумала та має бажання поновитись на роботі для стягнення на свою користь грошових коштів ( а.с. 67-68, 83-84, 125-126 ). Свідок [PERSON], в суді пояснювала, що вона працювала також на філії головним економістом та 15.08.2014 року була незаконно звільнена. 43 працівники філії підписали звернення від 14.08.2014 року Міністру аграрної політики, голові держадміністрації, голові правління ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " , в тому числі і позивач, щодо сприяння в ситуації, яка склалась у них на підприємстві, в зв»язку з призначенням нового директора та просили повернути їм старого керівника . Саме після цього листа, 15.08.2014 року [PERSON] почав викликати до себе в кабінет працівників, в тому числі і позивача , та як наслідок таких розмов, були написані заяви працівників на звільнення. Наміру звільнятись у позивача не було. Свідок [PERSON], який працював також на філії на посаді майстра та був головою цехової профспілкової організації філії , та який в подальшому звільнений з підприємства за прогули, в судовому засіданні пояснював, що масові звільнення почались внаслідок звернення працівників філії з листом на Міністерство аграрної політики , безпосередньо до голови правління ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " та голови адміністрації з приводу призначення нового директора. 15.08.2014 року директор викликав до себе в кабінет позивача та змусив її написати заяву на звільнення . Саме до нього, як до голови цехової профспілкової організації філії зверталась позивач зі своїм чоловіком з метою відреагувати на складену ситуацію, та ним особисто направлялись листи щодо порушення адміністрацією філії чинного законодавства , внаслідок звільнення працівників, зокрема звертався до відділення Національної служби посередництва і примирення в Кіровоградській області, обласної Кіровоградської Держадміністрації, прокуратури Кіровоградської області . Вказує на те, що зі слів позивача, йому відомо, що наміру звільнятись остання не мала, був тиск . Свідок [PERSON], в суді пояснив, що він доводиться чоловіком позивачу та працював на філії заступником начальника пожежно-сторожової охорони, також був незаконно звільнений з роботи 15.08.2014 року. Саме в цей день, [PERSON] викликав до себе в кабінет позивача , та на підвищеному тоні розмовляв з його дружиною . Він був в цей час в приймальні директора, двері були відкриті. Намірів ні у дружини , ні у нього звільнятись не було, так як вони збирались у відпустку , їх влаштовувала робота, та заробітна плата. Тотожні свідчення надала свідок [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, представника співвідповідача, свідків, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог , з наступного. Встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з філією Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" з 05.09.2013 року, працюючи на посаді інженера з вентиляції з окладом згідно тарифної ставки 2469 грн. Крім того, згідно наказу №231 від 18.11.2013 року , за її згодою , виконувала поряд з основною роботою, додаткову роботу діловода у порядку суміщення посад ( а.с. 5, 7,8). Наказом №164 -к від 15.08.2014 року її було звільнено із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) ( а.с. 6, 89 ). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. З роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Таким чином, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Сторонами анулювання угоди щодо звільнення позивача не обговорювалось. Матеріали справи свідчать про те, що позивач 15.08.2014 року власноручно написала заяву про звільнення за згодою сторін, і за погодженням з керівником підприємства, у цей же день була звільнена. У день звільнення нею була отримана трудова книжка та розрахунок. Як убачається з листа Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості, 19.08.2014року звільнена [PERSON] зверталася до Центру з питань працевлаштування, отримала статус безробітньої та допомогу по безробіттю. При цьому, достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження наявності тиску на позивача з боку керівництва щодо написання заяви про звільнення її за п.1 ст.36 КЗпП України суду не надано. Звернення працівників підприємства (філії) до голови правління ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» та інших інстанцій з листом від 14.08.2014року, в якому висловлювались незадоволення керівництвом в особі [PERSON], підтверджує наявність конфлікту у колективі, проте ці обставини не є беззаперечним доказом того, що заява про звільнення позивачем була написана вимушено, під тиском адміністрації. З огляду на встановлені обставини, не спростовані доводи представника співвідповідача, що саме позивач не бажала працювати на підприємстві та погодила своє звільнення з керівництвом. Зазначені вище свідки пояснювали, що на підприємстві виникла складна ситуація у зв'язку з призначенням нового директора [PERSON], унаслідок чого вони були звільнені, що також вважають незаконним. Однак, як приймання на роботу так й звільнення має індивідуальний (особистий) характер, тому доводи свідків щодо вимушеності звільнення позивача через чинимий тиск з боку адміністрації мають характер припущення. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін в строк, визначений сторонами спору, а відтак вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення №164-к від 15.08.2014 року за п.1 ст.36 КЗпП України, поновлення позивача на роботі та за сумісництвом, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати за сумісництво є безпідставними та необґрунтованими. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач також просить стягнути на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням її трудових прав, 5 000 грн. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача, відсутній причинно-слідчий зв'язок з діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві, а тому і дані вимоги також не підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст.30 ЦПК України сторонами у цивільній справі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Поняття юридичної особи наведено у ст.80 ЦК України, згідно якої юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій (ч.1 ст.95 ЦК України). Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч.3 ст.95 ЦК України). Згідно п.3.1 Положення про філію ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , філія не має статусу юридичної особи , здійснює свою діяльність від імені Товариства і в межах повноважень. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, філія ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" - повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності, Публічне акціонерне товариство «"Державна продовольчо- зернова корпорація України ". Належним відповідачем в даній справі має бути -Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо- зернова корпорація України " . Згідно ст.88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Тому, судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed