Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У травні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними. Свої вимоги обґрунтували тим, що у 2005 році між [PERSON] та відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №31-616/10-2005 П від 19.10.2005 року. На умовах вказаного Договору банк надав [PERSON] кредитні кошти (споживчий кредит) у сумі 100 000 доларів США, які мали надаватися відповідними траншами. На виконання умов вище вказаного кредитного договору між [PERSON], [PERSON] та банком укладено Договір поруки № 31-616/10-2005П від 19 жовтня 2005 року, у відповідності до вимог якого [PERSON] зобовязалася перед банком за виконання обовязків [PERSON] У відповідності до умов кредитного договору № 31-616/10-2005 П від 19.10.2005 року та Додатку № 1 до нього [PERSON] зобовязувався повернути тримані кошти із врахуванням процентів та комісій до 19 жовтня 2015 року. 25 липня 2006 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору, за якою [PERSON] отримав перший транш кредиту у сумі 10 000 доларів США. 17 серпня 2006 року між ним та банком укладено додаткову угоду №2 до основного договору, у відповідності до якої [PERSON] отримані кошти у сумі 20 000 доларів США. 24 жовтня 2006 року між ними укладено додаткову угоду №3, за якою [PERSON] отримано 30 000 доларів США. 27 листопада 2006 року за додатковою угодою № 4 [PERSON] отримано 10 000 доларів США. 19 січня 2007 року, за додатковою угодою № 5 останнім отримано 30 000 доларів США. Із врахуванням вищевказаних угод та графіку платежів погодженого сторонами сума заборгованості перед банком, станом на кінець 2009 року не мала перевищувати 58 333, 33 долари США. Окрім того, 27 червня 2007 року між банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 130307, за яким остання у поручилась за виконання зобовязання [PERSON] 27 липня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11190464000 за яким [PERSON] отримав кредит у сумі 150 000 доларів із строком повернення до 27 липня 2017 року. 12 березня 2008 року між [PERSON] та банком укладено кредитний договір № 11313422000 за яким останній надав Позивачу кредит у сумі 200 000 дол. США із терміном повернення до 12 березня 2018 року. В той же день між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 187122. На виконання умов договорів в період із 2009 по 2011 роки [PERSON] сплатила банку 136 830 доларів США. Проте у звязку із погіршенням матеріального становища з січня 2010 року [PERSON] намагався дійти згоди із банком щодо реструктуризації боргових зобовязань, на що банком не надано позитивного рішення. Натомість у 2012 році ним отримано ряд Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від приватного нотаріуса [PERSON], підстави внесення даних до зазначеного реєстру у всіх витягах були однакові - Відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Так, у серпні 2014 року на адресу [PERSON] надійшов ряд листів від ТОВ «Кей-Колект» з вимогами про усунення порушень. У 2015 році ТОВ «Кей-Колекс» здійснював ряд дій спрямованих на отримання наявної заборгованості, шляхом звернення із позовами до Оболонського районного суду м. Києва про накладення арешту все майно [PERSON] та [PERSON] Про наявність перереєстрації на майно їм стало відомо у листопаді 2015 року, коли невідома група осіб, шляхом взлому вхідних дверей в помешкання [PERSON] та [PERSON] здійснили захоплення будинку та їх особистих речей, у звязку із чим вони змушені були звернутись із відповідними заявами до правоохоронних органів. Тому вважають, що Договір Факторингу від №1 від 12.12.11 року в частині переходу права вимоги за кредитними договорами та Договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами мають бути визнанні судом недійсними. Вважають, що вимога, яка могла бути передана за договором факторингу та кредитних договорів, могла виникнути не раніше 2015 року. Оскільки сума грошових коштів, яка отримувалась від банку за кредитним договором, становила 100 000 доларів США, срок повернення - 19 жовтня 2015 року. Навіть із врахуванням того, що банк нібито передавав право майбутньої вимоги, то жоден документ не містить відомостей, щодо обсягу права вимог, за якими конкретно кредитним договорами (сума вимоги та внаслідок чого остання утворилась), яка передавалась. Окрім того, відсутній Акт прийому-передачі таких вимог. Всупереч вимог ст. 517 ЦК України в момент укладення договору факторингу кредитором не було здійснено передачу новому кредиторові всі необхідні документи та інформації, що призвело до недотримання при укладенні вимог ст. ст.. 632, 638 ЦК України щодо ціни договору та істотних умов договору. Окрім цього, відповідачами при укладенні Договору факторингу порушено вимоги ст.. 24 Закону України «Про захист персональних даних», ст..1076 ЦК України , що забезпечують конституційні права [PERSON], [PERSON] на таємницю листування та невтручання в особисте життя. Також зазначили, що власником як, АКІБ «УкрСиббанк» так і ТОВ «Кей-Колект» являється резидент Франції - BNP Paribas, що суперечить положенням ст. ст. 51, 52 «Про банки та банківську діяльність». Тому вважають, що відступлення права вимоги та укладення договору факторингу від 12.12.2011 року № 1 відбулося із порушенням ст.203,2015 ЦК України, вимогам Закону, що діяв на момент укладення даного договору не відповідає, узвязку із чим,Договір факторингу від 12.12.2011 №1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки мають бути визнані недійсними. Просили суд визнати недійсним Договір Факторингу №1 від 12.12.11 в частині переходу права вимоги за кредитними договорами №31-616/10-2005П від 19.10.2005, №11190464000 від 27.07.2007, №11313422000 від 12.03.2008 року. Визнати недійсним Договір відступленні права вимоги за договорами іпотек від 12.12.11 в частині переходу права вимоги за договорами іпотеки: договір іпотеки, серія та номер: №60011 від 27.07.2007, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]; Договір іпотеки наступної черги, серія та номер №60011-Б від 12.03.2008, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]; договір іпотеки, серія та номер: №31-616/10-2005П від 19.10.2005, видавник: приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу [PERSON]; договір іпотеки, серія та номер : №2570-Б від 27.07.2007, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]; договір іпотеки наступної черги, серія та номер : №2570-В від 12.03.2008, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» заперечував проти позову. Надав суду письмові заперечення проти позову. Просив суд відмовити у його задоволенні. У судове засідання представник АКІБ «УкрСиббанк» не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Подали суду письмові заперечення проти позову. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що у 19 жовтня 2005 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір № 31-616/10-2005 П від 19.10.2005 року, за умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти (споживчий кредит) у сумі 100 000 доларів США, які мали надаватися відповідними траншами. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між [PERSON], [PERSON] та банком укладено Договір поруки № 31-616/10-2005П від 19 жовтня 2005 року, у відповідності до вимог якого [PERSON] зобовязалася перед банком за виконання обовязків [PERSON] У відповідності до умов кредитного договору № 31-616/10-2005 П від 19.10.2005 року та Додатку № 1 до нього [PERSON] зобовязувався повернути тримані кошти із врахуванням процентів та комісій до 19 жовтня 2015 року. 25 липня 2006 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою [PERSON] отримав перший транш кредиту у сумі 10 000 доларів США. 17 серпня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №2 до основного договору, у відповідності до якої [PERSON] отримано кошти у сумі 20 000 доларів США. 24 жовтня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №3, за якою [PERSON] отримав 30 000 доларів США. 27 листопада 2006 року за додатковою угодою № 4 [PERSON] отримано 10 000 доларів США. 19 січня 2007 року за додатковою угодою № 5 [PERSON] отримано 30 000 доларів США. Із врахуванням вищевказаних угод та графіку платежів погодженого сторонами сума заборгованості перед банком, станом на кінець 2009 року не мала перевищувати 58 333, 33 долари США. 27 червня 2007 року між банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 130307, за яким остання у поручилась за виконання зобовязання [PERSON] Окрім того, 27 липня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11190464000, за яким [PERSON] отримав кредит у сумі 150 000 доларів із строком повернення до 27 липня 2017 року. 12 березня 2008 року між [PERSON] та банком укладено кредитний договір № 11313422000, за яким останній надав [PERSON] кредит у сумі 200 000 дол. США із терміном повернення до 12 березня 2018 року. 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 187122. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договорів за період із 2009 по 2011 роки [PERSON] сплатила банку 136 830 доларів США. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~Положеннями\~статті 24 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. 12.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, а також Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у відповідності до яких відбувся перехід права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект», в тому числі і за зобов`язаннями [PERSON]\~за кредитними договорами №31-616/10-2005П від 19.10.2005 року, №11190464000 від 27.07.2007 року, №11313422000 від 12.03.2008 року, та зобов`язаннями [PERSON] - за Договорами іпотеки , серія та номер: №60011 від 27.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; за договором іпотеки наступної черги, серія та номер №60011-Б від 12.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; за договором іпотеки, серія та номер: №31-616/10-2005П від 19.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON]; за договором іпотеки, серія та номер : №2570-Б від 27.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; за договором іпотеки наступної черги, серія та номер : №2570-В від 12.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. \~\~\~\~\~\~\~\~Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. \~\~\~\~\~\~\~\~Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~\~\~\~\~\~\~\~Презумція правомірності правочину встановлена законодавцем у\~ст. 204 ЦК України. \~\~\~\~Згідно цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~За змістом\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. \~\~\~\~\~\~Відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. \~\~\~\~\~\~\~\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)вимог, які встановлені\~ст. 203 ЦК\~ч.1-3, 5, 6. За змістом\~ст. 215ЦКвимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Частиною 1\~ст.203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову застосовують норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішують справи . Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно п.1.2 договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки відступлення прав вимоги розповсюдження в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимоги; всі права іпотекодержателя, що передбачені умовами іпотечних договорів; право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до іпотечних договорів. Згідно п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно п.1 ч. 1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.24 Закону України "Про іпотеку"\~відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання\~\~згоди\~\~іпотекодавця,\~\~якщо\~\~інше\~\~не встановлено\~\~іпотечним\~\~договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до списків згрупованих рекомендованих повідомлень про направлення листів-повідомлень №12-22/26985 від 15 грудня 2011 року, №12-22/26983 від 15.12.2011 року [PERSON] були направлені повідомлення про відступлення прав вимоги. Оспорюванні договори про відступлення права вимоги укладені в порядку на умовах, визначених чинним законодавством: кредитом у зобов'язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги) відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, сторонами дотримано письмової форми правочину відповідно до\~ст.513 ЦК України; при укладенні правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6\~ст.203 ЦК України. Безпідставним є й посилання позивачів в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що відступлення банком права грошової вимоги за укладеними між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» кредитними договорами будь-якій третій особі умовами цього Кредитного договору не передбачалося й відбулося без погодження з позивачем, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України), спірний договір будь-яких застережень щодо обмеження права банківської установи на заміну кредитора у зобов'язанні не містить, а\~ст. 1080 ЦК України\~прямо визначає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Крім того, відповідно до п.7.4 договору про надання споживчого кредиту №11190464000 від 27 липня 2007 року, уклавши цей договір, позичальник надає банку свою згоду на право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні данні позичальника відомі банку та або третім особам у зв'язку з укладенням та виконанням даного договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю). При цьому сторони домовились, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім, будь-якої дії зазначеної в цьому пункті договору. Також, згідно п.7.5 договору про надання споживчого кредиту, уклавши договір позичальник надав банку згоду на передачу прав та обов'язків банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника. Відповідно до\~ст.61 Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до\~статті 47 цього Закону. Враховуючи, що ТОВ "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року набуло всіх прав і обов'язків кредитора, ПАТ "Укрсиббанк" інформація була передана законно. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Інших підстав для задоволення позову про визнання спірних договорів недійсними позивачами суду не надано. Тобто, підстави для \~\~визнання \~\~договору факторингу та договору відступлення права вимоги недійсними відповідно до вимог ст. 234 ЦК України, відсутні. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним\~\~та/або нематеріальним благом, так і\~\~зумовлений\~\~загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed