Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до селянського фермерського господарства «Вересень» про розірвання договору оренди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,9458 га, що розтащована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. 15.01.2009 року між нею та селянським фермерським господарством «Вересень» був укладений договір оренди землі, згідно якого вона передала відповідачеві у строкове плате користування вказану земельну ділянку строком на 10 років. В 2012 році вона звернулась до відповідача з пропозицією розірвати укладений між ними договір оренди, так як її не влаштовує розмір отриманої орендної плати, проте в усній формі СФГ «Вересень» розірвати договір оренди відмовились. Вважає, що вказаний договір оренди підлягає розірванню, оскільки в ньому не визначена фактична дійсна вартість земельної ділянки та відповідно орендна плата за неї, відповідачем не проводиться обчислення орендної плати з урахуванням коефіцієна індексації 2,623 та коефіцієнта інфляції, перегляд орендної плати відповідачем не здійснювався, що призвело до недоотримання нею орендної плати та відповідач відмовляється надати документи, які підтверджують страхування її земельної ділянки. Крім того, в порушення умов договору відповідач в основному розраховувався в натуральній формі, а не в грошовій. Також в договорі зазначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки 65 220,62 грн., однак вартість земельної ділянки кожен рік збільшувалась, що в свою чергу впливає на розмір орендної плати, яку вона отримує. Крім того, спірний договір оренди не містить такої істотної умови, як «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки». В зв'язку з вищевикладеним, просить розірвати договір оренди землі, укладений між нею та СФГ «Вересень» 15.01.2009 року, зобов'язати СФГ «Вересень» повернути належну їй земельну ділянку та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві та пояснили, що між [PERSON] та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого вона передала, а відповідач прийняв в оренду належну їй земельну ділянку. Вказаною земельною ділянкою орендар користується з 2009 року. Вважає, що відповідач не належним чином виконує умови договору, оскільки в договорі зазначена занижена нормативно грошова оцінка земельної ділянки, у зв'язку чим вона недоотримала орендну плату та відповідачем не виплачується індекс інфляції. За період з 2009 року по 2013 роки орендну плату вона отримувала в натуральній формі, підпис у розрахунковій відомості за 2011 рік не її, гроші вона не отримувала. Орендну плату в грошовій формі отримала лише в 2014 році. Вважає, що орендна плата, яку вона оримувала в натуральній формі була значно заниженою. Крім того в договорі відсутня така істотна умова, як «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки», що є порушенням її прав та законних інтересів, тому просить розірвати договір оренди землі, укладений між нею та СФГ «Вересень» 15.01.2009 року, зобов'язати СФГ «Вересень» повернути належну їй земельну ділянку та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник відповідача СФГ «Вересень» Сарма Л.І. в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що між відповідачем та [PERSON] дійсно 15.01.2009 року був укладений договір оренди, який зареєстрований в Жовтоводському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК». СФГ «Вересень» належним чином виконує умови договору, заборгованості по орендній платі відповідач не має, орендна плата виплачується в строки та в розмірі передбаченому договором, а тому вважає, що підстави для розірвання договору оренди відсутні, у зв'язку з чим у задоволені позову просить відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факи та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна діялнка площею 5.9458 га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 560105 /а.с.12/. 15.01.2009 року між позивачем [PERSON] та СФГ «Вересень» в письмовій формі укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала СФГ «Вересень» в строкове платне користувння належну їй земельну ділянку строком на 10 років /а.с.24-25/. Даний договір пройшов відповідну державну реєстрацію та є зареєстрованим у Жовтоводському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» 15.01.2009 року за № 040913800093, про що мається відповідний запис в договорі /а.с. 24-25/. Передачу земельної ділянки, якою користується відповідач СФГ «Вересень» здійснено на підставі акту про передачу та прийом земельної ділянки, яка передається в оренду, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.26/. Згідно витягів з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 5.9458 га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області та належить [PERSON] за 2009 рік складає 65220,62 грн., за 2010 рік - 69068,63 грн., за 2011 рік - 69068,63 грн., за 2012 рік - 121 284,57 грн., за 2013 рік - 121 284,57 грн. /а.с.42-46/. Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.. 2 зазначеного закону). Відповідно до ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 цього ж Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст. 24 Закону. Загальні підстави для розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підстави припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України "Про оренду землі", зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Перелік обов'язків орендаря, встановлений ст. 25 Закону "Про оренду землі", невиконання яких може бути підставою для дострокового розірвання договору за рішенням суду, є вичерпним та не включає в себе обов'язок своєчасної сплати орендної плати. Такий обов'язок орендаря передбачено умовами укладеного сторонами договору оренди землі, зокрема пунктом 38 договору. При цьому, згідно п. 38 договору сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін за певної умови, а також за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених чинним Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати. Пунктом 5, 9, 12 спірного Договору визначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 56 623 грн., орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки з урахуванням коєфіцієнта індексації 2,623, що складає 1699 грн. на рік готівкою, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] ставить питання про розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на невиконання відповідачем СФГ «Вересень» умов договору оренди, зокрема невиплату відповідачем орендної плати в повному обсязі відповідно до фактичної дійсної вартості земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації та індексу інфляції, зазначає що обумовлену договором орендну плату вона отримувала в натуральній формі, відповідні акти передачі сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати не складалися, підпис про отримання орендної плати в грошовій фрмі на розрахунковій відомості за 2011 рік не її. Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач СФГ «Вересень» виплату орендодавцю орендної плати здійснювало систематично, про що свідчать надані представником відповідача та оглянуті в судовому засіданні копії відомостей на виплату грошей, згідно яких за 2009 рік [PERSON] орендна плата виплачена в розмірі - 1663 грн., за 2010 - 1761 грн.; за 2011 рік - 1761,59 грн.; за 2012 рік - 3092,76 грн.; за 2013 рік - 3092,76 грн.; в 2014 році - 3092,76 грн. /а.с. 18-20, 62-64/. Посилаючись на наявність заборгованості по орендній платі позивач заначила, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки у 2009 році складає 65220,62 грн., за 2010 рік - 69068,63 грн., за 2011 рік - 69068,63 грн., за 2012 рік - 121 284,57 грн., за 2013 рік - 121 284,57 грн.., у зв'язку з чим вважає, що розмір рендної плати підлягав збільшенню, а саме у 2009 році повинна була отримати 1956,62 грн., у 2010 році - 2072,06 грн., у 2011 році - 2072,06 грн., у 2012, 2013 роках - 3 638,54 грн. тому, вважає, що розмір орендної плати повинен був автоматично змінюватися відповідачем в залежності від нової грошової оцінки земельної ділянки. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 13 вказаного Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємно згодою сторін ( п. 36) Тобто, умовами зазначеного договору оренди земельної ділянки передбачено обчислення орендної плати за землю з урахуванням тієї нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка зазначена у договорі, позивачка не зверталась до відповідача з проханням внести зміни в умови договору щодо розміру орендної плати у бік її збільшення, а тому посилання [PERSON] на те, що відповідачем неправильно обраховується розмір орендної плати є безпідставними. Крім того, з моменту укладення договору, а саме з 2009 року жодних претензій до СФГ «Вересень» щодо порушення умов договору в частині неповноти чи несвоєчасності виплати орендної плати за цим договором [PERSON] не заявляла, в матеріалах справи відсутня претензія позивача, направлена на адресу відповідача щодо недоотримання нею орендної плати із попередженням про розірвання договору оренди земельної ділянки через невиконання умов договору, що, крім іншого, не позбавляє позивача права вимагати погашення існуючої заборгованості у встановленому законодавством порядку, а також не надані докази в підтвердження того, що відповідач здійснював виплату орендної плати позивачу в натуральній формі. Як вбачається з копій податкових рохрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманих з них податку СФГ «Вересень» позивачці [PERSON] у 2009 році нараховано розмір орендної плати в сумі 1957 грн., утримано податковий податок у сумі 294 грн. та виплачено позивачу - 1663 грн., за 2010 рік орендна плата нарахована в сумі 2072 грн., утримано податковий податок у сумі 311 грн. та виплачено позивачу - 1761 грн.; за 2011 рік орендна плата нарахована в сумі 2072,46 грн., утримано податковий податок у сумі 310,87 грн. та виплачено позивачу - 1761,59 грн.; за 2012 рік орендна плата нарахована в сумі 3638,54 грн., утримано податковий податок у сумі 545,78 грн. та виплачено позивачу - 3092,76 грн.; за 2013 рік орендна плата нарахована в сумі 3638,54 грн., утримано податковий податок у сумі 545,78 грн. та виплачено позивачу - 3092,76 грн.; в 2014 році - 1761 грн. /а.с. 53-60/. Тобто, з досліджених у судовому засіданні податкових рохрахунків вбачається, що орендна плата СФГ «Вересень» нараховувалась у розмірі, що значно перевищує визначений умовами договору - 1669 грн., при тому, що відповідач (орендар) ), як податковий агент, проводив сплату податків до податкового органу від виплаченої на користь позивачів орендної плати за власний рахунок. Таким чином, посилання позивача та його представника на те, що розмір орендної плати виплачується відповідачем без урахування індексу інфляції та без урахування коефіцієнта індексації не відповідає дійсності, не стверджено належними і допустимими доказами та спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Наведене свідчить, що протягом 2009-2013 років СФГ «Вересень» виконувало свої зобов'язання за договором оренди землі та здійснювало нарахування орендної плати в розмірі, передбаченому п.п. 9,10 Договору оренди. Що ж стосується посилання позивача на те, що підпис про отримання орендної плати в грошовій фрмі на розрахунковій відомості за 2011 рік не її, орендну плату вана отримували лише в натуральній формі, а не в грошовому еквіваленті, суд приходить до наступного. Так, згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Судом відповідно до ст. 10 ЦПК України роз"яснювалось право позивача та її представника заявити клопотання про проведення судової-почеркознавчої експертизи. Від проведення експертизи, призначеній у відповідності нормам ЦПК України, позивачка та її представник відмовилися. Згідно ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає посилання позивача на те, що підпис про отримання орендної плати в грошовій формі на розрахунковій відомості за 2011 рік не її є безпідставним, так як позивачем та її представником не заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, для визначення належності підпису, а інших переконливих доказів на підтвердження своїх зазначених обставин позивачем не надано. Також позивачем та її представником не надано суду жодних доказів в підтвердження того, що орендну плату [PERSON] отримувала лише в натуральній формі, а не в грошовій, натомість в матеріалах містяться докази, які судом визнані належними і допустимими для спростування вимог позивачки, щодо отримання нею орендної плати в грошовому еквіваленті. Що ж стосується доводів позивача щодо порушення умов договору оренди про страхування відповідачем земельної ділянки, суд звертає увагу на те, що за положеннями ст. 12 Закону України «Про оренду землі», а також відповідно до п. 35 договору оренди у разі невиконання свого обов'язку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати об'єкт оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування. Тобто, виходячи з викладеного, розірвання договору оренди у разі відсутності договору страхування об'єкту оренди не може бути правовою підставою для розірвання договору з урахуванням п. 35 договору оренди. Крім того, позивачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона ніяких дій з приводу страхування об'єкту оренди не вчиняла і вчиняти не має наміру, оскільки вважає це обов'язком відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Зі змісту позовної заяви вбачається, що однією з підстав розірвання договору оренди позивачка зазначає відсутність у договорі всіх істотних умов, а саме «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки», проте відсутність у договорі оренди істотних умов є підставою для визнання договору недійсним, а не підставою для його розірвання, тому і в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду справи факту невиконання умов договору відповідачем СФГ «Вересень» не встановлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У зв'язку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню й судові витрати у вигляді судового збору. На підставі ст.ст. 15, 638, 651 ЦК України, відповідно до ст. 1, 13, 15, 21, 24, 25, 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та

Outcome: dismissed