Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

11 січня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив позов про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредитному договору у розмірі 16018,04 доларів США, що становить 117984,16 гривень за курсом НБУ на момент подачі позову, витрат на правову допомогу у розмірі 3200,00 гривень та судового збору. В обгрунтування позову наведено наступне. 25.02.2008 року сторони уклали кредитно-заставний договір №LVH9AE00000295, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18376,01 доларів США з процентною ставкою 10,56 % річних, кінцева дата погашення кредиту 22.02.2013 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язків за договором у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 16018,04 доларів США, з яких: 8743,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 1313,49 доларів США - заборгованість за процентами, 258,74 доларів США - заборгованість за комісією, 4910,12 доларів США - пеня, 792,56 доларів США - штраф (фікована та процентна складові). Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, що просить проводити судовий розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутності. У ході розгляду справи від представника відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких наведено наступне. Відповідача на момент укладення кредитного договору не ознайомили з ліцензією на здійснення валютних операцій. На моменту укладення договору його умови порушували принцип обізнаності споживава з отриманою послугою. Відповідач добросовісно погашав заборгованість і станом на 13.10.2010 року сплатив позивачу загальну суму 19182,04 доларів США. Крім того, 17.02.2009 року відповідач передав позивачу предмет застави, оцінений сторонами в 116150,00 гривень, що еквівалентно 23091,00 доларів США. Позивач не надав доказів реалізації предмета застави та зарахування коштів в рахунок погашення боргу, хоча згідно з умовами договору позивач зобов'язаний продати предмет застави не нижче всієї суми грошового зобов'язання позичальника. Крім того, договір містить положення, що створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін. Зокрема, передбачено зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, встановлено дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, передбачено право позивача в односторонньому порядку відмовитися від видачі кредиту і розірвати договір, передбачена сплата винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту по транзитному рахунку, а також сплата винагороди за передачу відповідачем предмета застави позивачу. Позивач не перерахував відповідачу всю суму коштів, передбачених кредитним договором, зокрема не перераховано кошти у розмірі 2211,99 доларів США. Відповідача не ознайомили з валютними ризиками, що можуть виникнути під час виконання договору. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до розділу 17 кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295 загальний розмір кредиту наданого відповідачу становить 18376,01 доларів США, кінцевий строк погашення 22.02.2013 року, процентна ставка 10,56 % річих. Відповідач доручив позивачу без додаткового узгодження перерахувати кредит в розмірі: 81305,00 гривень на рахунок автосалону, 9466,23 гривень - на рахунок страхової компанії, 34,00 гривень - на рахунок ДП "Інформаційний центр", 323,28 доларів США - для сплати винагороди позивачу. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, у відповідача станом на 24.12.2012 року виникла заборгованість у розмірі 16018,04 доларів США, з яких: 8743,13 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 1313,49 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 258,14 доларів США - заборгованість по комісії; 4910,12 доларів США - заборгованість по пені; 792,56 доларів США - штраф. 19.12.2008 року відповідач востаннє вносив кошти для погашення заборгованості. Станом на січень 2009 року у відповідача була непогашена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15980,81 доларів США, що відповідає графіку погашення кредиту, згідно з додатком №1 до кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295. Згідно з актом від 17.02.2009 року відповідач передав позивачу заставне майно та доручив передати його на реалізацію за ринковою ціною і погасити отриманими коштами заборгованість за договором у випадку невиконання ним своїх зобов'язань до 20.02.2009 року. 13.10.2010 року кошти від реалізації заставного майна були списані позивачем для погашення заборгованості за договором у розмірі 15176,96 доларів США. Відповідно до п.7.1. кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295 застава забезпечує всі вимоги позивача щодо виконання відповідачем всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розмірі і валюті, у такий строк та в такому порядку, як встановлено у цьому договорі. Згідно з випискою станом на 13.10.2010 року кошти від реалізації предмета застави були перераховані в рахунок погашення заборгованості згідно з черговістю погашення, визначеною п.4.7. кредитно-заставного договору, а саме: відшкодування витрат/збитків позивача, 4483,92 долари США - оплата неустойки, 484,94 доларів США - оплата простроченої заборгованості за винагородами, 2512,32 доларів США - оплати простроченої заборгованості за процентами, 5988,58 доларів США - оплата простроченої заборгованості за наданим кредитом, 17,49 доларів США - погашення заборгованості за винагородами, 90,73 доларів США - погашення заборгованості за процентами, 1598,98 доларів США - погашення заборгованості за наданим кредитом. Відповідно до п. 13.6. кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295, сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих банком в результаті такого звернення стягнення. Згідно з п.13.7. цього договору у разі якщо коштів, отриманих від реалізації предмета застави недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечуваних вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, згідно з положеннями чинного законодавства тіло кредиту є сталою величиною, яка може зменшуватися протягом строку дії кредитного договору, у випадку здійснення позичальником його погашення. Кредитодавцю надається законом право нараховувати проценти за користуванням кредитом та інші платежі згідно з умовами договору. Незважаючи на це, за наявної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15980,81 доларів США, після списання коштів виручених від реалізації предмета застави на погашення тіла кредиту та простроченого тіла кредиту у сумі 7587,56 доларів США, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 8743,13 доларів США. Хоча фактична заборгованість за тілом кредиту становить 8393,25 доларів США. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 14.3. кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295 у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п.6.2.4. договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додаткового до вищевказаної пені не нараховуються. Згідно з п.14.9. кредитно-заставного договору від 25.02.2008 року №LVH9AE00000295 при порушенні прозичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи наведене, неустойка у виді штрафу може обчислюватися лише у виді відсотку від невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання, визначення її у фіксованому розмірі суперечить вимогам ЦК України. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості відсоткова складова штрафу розрахована позивачем з суми, що включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту, процентами, комісією та пенею. Однак, згідно з п.14.3. договору на суму просточеного тіла кредиту нараховується неустойка у виді пені, що робить неможливим стягнення неустойки за таке порушення ще і у виді штрафу. Згідно з вимогами ЦК України неустойка у виді штрафу може нараховуватися як відсоток від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Обчисленя неустойки у виді штрафу від суми неустойки у виді пені суперечить закону. Тому, неустойку у виді штрафу, згідно з п.14.9. договору, слід обчилювати у розмірі 5% від суми невиконаного зобов'язання за винятком суми простроченого тіла кредиту на яке нарахована пеня і розміру пені. Враховуючи наведене, розмір штрафу становитиме 78,61 доларів США. Загальний строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідач заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню сума пені у межах строку позовної давності, визначеного законом, що становить 1105,21 доларів США. Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету про валютне регулювання, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Враховуючи те, що позивач надав суду докази отримання ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, суд не бере до уваги заперечення позивача, щодо недійсності кредитно-заставного договору. Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що кредитно-заставний договір відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, що діяла на момент укладення договору. Позивач надав суду докази того, що відповідачу було видано кредит у повному обсязі, що передбачений договором. Судом встановлено, що кошти від реалізації предмета застави були списані для погашення кредиту у розмірі та в порядку визначеному договором. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором, яка станом на 24.12.2012 року становить 11149,30 доларів США, з яких: 8393,25 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 1313,49 доларів США - проценти за користування кредитом згідно з п.17.1.6. договору, 258,74 доларів США - комісія банку за резерування згідно з п.5.3. договору, 1105,21 доларів США - пеня, згідно з п.14.3. договору, 78,61 доларів США - штраф згідно з п.14.9. договору. Відповідно до ст.13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитно-заставним договором у доларах США за курсом НБУ станом на 24.12.2012 року суд не може вийти за межі позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 890,83 гривень в користь позивача. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 гривень, однак, не надав підтвердження, того що ним дійсно були понесені зазначені витрати.

Outcome: partial