Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грв. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Посилається на те, що протягом останні двох років відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по утриманню своїх дітей та не приймає ніякої участі в їхньому вихованні. Переважно він знаходиться на заробітках за кордоном, оскільки має навички різних будівельних професій, та отримує досить великі заробітки. Інших осіб на утриманні не має. Вона разом з дітьми проживає у будинку батьків, які допомагають створити їм належні умови для розвитку. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що його довіритель постійного місця роботи не має, працює по найму, проживає із батьками, мати домогосподарка, а батько інвалід 2-ї групи. Просив стягнути з нього на користь позивачки по 850 грв. на кожну дитину. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвами про народження дітей, довідкою Топчинської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що позивачка разом з дітьми проживає у будинку батьків, сама виховує двох дітей. Чоловік не бере участі у вихованні дітей та не допомагає матеріально. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує малолітніх дітей, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. З приписів статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" убачається, що з 1 гудня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком\~до 6\~років у\~розмірі 1626 гривень. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх дітей по 1200 гривень у місяць. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2000 грв. щомісяця позивачка суду не надала. У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial