Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

22.10.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - Банк) звернулися в суд з позовом до [PERSON] , який було уточнено 19.11.2018 року та 22.05 2019 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22104,59 грн. та 1762,00 грн. судових витрат. В обґрунтування вимог вказують, що згідно кредитного договору (заяви) № б/н від 08.04.2013 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 3910,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте відповідач не виконує свої зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України, банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заборгованість відповідача станом на 01.05.2019 року становить 22104,59 грн. і складається з наступних сум: 5701,77 грн.- заборгованість за просроченим тілом кредиту, 12934,24 грн. - нарахована пеня за просрочене зобов`язання, 1939,79 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1028,79 грн. штраф (процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1762,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суду надана заява представника позивача Дробот В.В. (довіреність № 7723-К-О від 27.12.2016 року, дійсна до 27.12.2019 року (а.с.168)) про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, не заперечує проти заочного рішення (а.с. 167). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4, 11 ч.8 ст.128 ЦПК України. Головуючим по справі за результатами авто розподілу справ між суддями визначено суддю Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Квятковського Я.А. Розпорядженням керівника Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 222 від 24.01.2019 року призначено повторний авторозподіл судової справи. Головуючим по справі визначено суддю Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленко М.І. від 29.01.2019 року справу прийнято до розгляду, визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2019 року явка представника позивача визнана обов`язковою. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 08.04.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед АТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість, яка станом на 01.05.2019 року становить 22104,59 грн. і складається з наступних сум: 5701,77 грн.- заборгованість за просроченим тілом кредиту, 12934,24 грн. - пеня за просрочене зобов`язання, 1939,79 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1028,79 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до наданої довідки АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким йому надано кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 08.04.2035р., термін дії до липня 2016 року, № 4149625807196041 дата відкриття 08.12.2014р., термін дії до червня 2018 року (а.с.148). Умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , змінювались (а.с.147). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи правову природу зобов`язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 599,1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та те, що факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, яка складається з 5701,77 грн.- заборгованість за просроченим тілом кредиту, 12934,24 грн. - пеня за просрочене зобов`язання. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначена правовапозиція висловлена Верховним Судому постанові від 6 лютого 2018року у справі № 1521/5041/2012,в постанові від 18 квітня 2018 року усправі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, де зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, це ж саме стосується і подвійного нарахування пені. Ця правова позиція,відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 12934,24 грн. та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення нарахованої заборгованісті за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1939,79 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1028,79 грн. штраф (процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати а саме судовий збір. Відповідно до платіжних доручень позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762,00грн. та 159,00грн. Однак відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позотвної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто при подачі позову в суд, станом на 22.10.2018, сума судового збору, який підлягав сплаті складала 1762,00грн. У разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір". Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідача 1762,00 грн. судового збору, сплачених позивачем при подачі позову. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial