Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди ?102 826,6? 0 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 40-43). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020р. за результатами оскарження вироку директором КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР - Кобця В.В., вирок скасовано в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] до КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР ради та призначити новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства (а.с. 46 - 53). Ухвалою судді Наумової О.С. від 14.05.2020р. справу прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а.с. 55). Відповідачеві і третій особі були направлені копії позовної заяви з додатками. 24.06.2020р. позивач уточнив позовні вимоги, надав уточнену позовну заяву з доказами її направлення 26.04.2020р. відповідачеві і третій особі (а.с. 69). В обґрунтування уточнених вимог позивач зазначав, що в результаті ДТП, яка сталася 25.05.2018р. з вини водія тролейбусу [PERSON] , автомобілю «Мерседес-Бенц», д.р.н. [NUMBER] , власником якого є позивач на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 31.08.2016 року, в результаті ДТП завдано механічні пошкодження. Позивачем [PERSON] в рамках кримінального провадження до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР (третя особа [PERSON] ) заявлений цивільний позов про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження в ДТП автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 149 993 грн. За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2018р., [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тпризначене відповідне покарання. Позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені частково та стягнуто з КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 102 826, 60 грн. Однак ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020р. вирок в частині цивільного позову скасований, призначено новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства. Позивач відремонтував автомобіль за власні кошти, у т.ч. власними силами, а тому із заявленої у позові суми завданої матеріальної шкоди виключив величину вартості аварійно пошкодженого автомобіля в сумі 47 166,54 грн. (таким чином зменшив позовні вимоги). Отже, завдана матеріальна шкода склала 97 746,60 грн., що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, які підлягають заміні. Висновком експерта підтверджено, що ринкова вартість автомобіля на дату ДТП, без урахування пошкоджень транспортного засобу при ДТП, складає 144 913,14 грн., вартість відновлюваного ремонту, без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу деталей, складає 209 630,23 грн. У висновку експерта зазначено, що відповідно до Методики, у разі якщо вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості то розмір матеріальної шкоди рівняється ринковій вартості транспортного засобу, оскільки його відновлення економічно є недоцільним (стор. 14 висновку). Відповідно до Висновку експерта вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, які підлягають заміні, складає 97 746,60 грн., а ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля складає 47 166, 54 грн. Отже розмір завданої матеріальної шкоди, у зв`язку з пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, та яка підлягає відшкодуванню, складає 97 746,60 грн. (144 913,14 грн. - 47 166, 54 грн. =97 746,60 грн.). Також вказував, що пошкоджений автомобіль позивач вимушений був утримувати на автомобільній стоянці та сплатити за надані послуги 1 080,00 грн., тому зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача, як сплачена з вини останнього. На підставі викладеного, просив стягнути з КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради матеріальну шкоду, завдану пошкодження автомобіля в сумі 97 746,60 грн., витрати з оплати послуг зберігання пошкодженого автомобіля на стоянці, в сумі 1080 грн., витрати, по`вязані з залученням експерта для визначення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в сумі 4000 грн. Відповідач КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнав. 16.06.2020р. надав відзив на позовну заяву (а.с. 58 - 59), в якому не погодився з тим, що має відшкодовувати матеріальну шкоду позивачеві. Зазначив, що позивач просив стягнути визначеноу експерни висновком від 18.07.2018р. матеріальну шкоду у розмірі 144 913,13 грн. Однак цей висновок не є доказом, оскільки на його копії і фото пошкодженого автомобіля не чітко видно. Крім того, у висновку визначено, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Мерседес-Бенц», р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 144 913,14 грн., а ринкова вартість автомобіля складає 47 166,54 грн. Вартість відновлюваного ремонту складає 97 746,60 грн. Однак у дослідницькій частині висновку експерта вказано, що розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП, тоді як під матеріальною шкодою слід розуміти фактичні втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі пошкодження майна, внаслідок протиправної поведінки іншої особи, та вона не може дорівнювати його повній вартості. Як видно з вищезазначених сум, вартість відновлювального ремонту більша за ринкову вартість автомобіля. В даному випадку Позивач, намагається набути вигоду, отримувати відшкодування, яке в рази більші ніж ринкова вартість автомобіля. Також експерт мав врахувати коефіцієнт фізичного зносу автотранспорту, але у висновку експерта не зазначено, чи врахований цей коефіцієнт, що ставить під сумніви об`єктивність та обґрунтованості оцінки. Вважав, що пошкодження автомобіля явно не відповідають сумі, що зазначена у висновку. Зауважив, що ДТП відбулась рік тому, тому є велика ймовірність того, що позивач відремонтував свій автомобіль та поніс у зв`язку з цим реальні, фактичні витрати, які на думку відповідача є значно менші чим заявлені до стягнення і визначені експертом. Доказів фактичних витрат на ремонт автомобіля позивач до суду не надав. Також відповідач вважав, що копії не можуть бути належними доказами і позивач має надати оригінали документів На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач 21.01.2020р. надав відповідь на відзив (а.с. 101 - 103), у якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Від третьої особи - [PERSON] , якому ухвала про відкриття провадження була надіслана судом, відзив (пояснення) протягом строку розгляду справи не надходили і конверт повернувся на адресу суду у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с. 106). Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи, зокрема, з вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18, встановлено, що 25.05.2018р. приблизно о 07 год. 25 хв. сталася ДТП, за обставинами якої [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2», бортовий номер [NUMBER] , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, працівником якого є [PERSON] , рухався в Соборному району м. Дніпро по проспекту Гагаріна з боку вулиці Абхазької в напрямку вулиці Болгарської. Під час руху [PERSON] , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного транспортного засобу «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який знаходився попереду на його смузі руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій [PERSON] , керуючи тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер [NUMBER] порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/429 від 25.06.2018, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Дії [PERSON] , які виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «Мерседес-Бенц» [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1822е від 22.06.2018р., відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком на 3 тижні (більш як 21 день). Автомобілю «Мерседес-Бенц», д.р.н. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 31.08.2016р., в результаті ДТП завдано механічні пошкодження. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди ?102 826,6? 0 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 40-43). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020р. апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Дніпропетровський Електротранспорт» Дніпропетровської міської ради - Кобця В.В. задоволено частково. Вирок скасовано в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] до Комунального Підприємства "Дніпропетровський Електротранспорт" Дніпропетровської міської ради та призначити новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства (а.с. 46 - 53). Отже, вирок в частині визнання [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, набрав законної сили 30.04.2020р. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом у кримінальній справі і підтверджено відповідними матеріалами і експертними висновками, автомобілю «Мерседес-Бенц», д.р.н. [NUMBER] , завдані механічні пошкодження саме в результаті ДТП з вини водія [PERSON] через порушення ним Правил дорожнього руху. Так, протоколом огляду місця ДТП від 25.05.2018р. встановлено, що на місці ДТП після зіткнення тролейбусу та автобусу «Мерседес-Бенц». Згідно огляду транспортних засобів у тролейбуса під керуванням [PERSON] пошкоджено передній бампер, лобове скло та передня панель. Згідно огляду транспортних засобів у автомобіля «Мерседес-Бенц» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] пошкоджено задній бампер, обидві задні дверцята, обидві задні крила, задні ліхтарі, заднє ліве бокове скло. Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2018р. і доданою схемою підтверджено, що [PERSON] на місці пригоди, яке відбулось 25.05.2018р. приблизно о 07-00 год. на вул. Болгарській та проспекті Гагаріна, останній пояснив, що він керував тролейбусом «ПМЗ-2» д/н [NUMBER] по пр. Гагаріна, проїжджаючи вул. Абхазьку зрозумів, що у тролейбуса не працюють електричні гальма. Швидкість була приблизно 20/км/год і на перехресті з вул. Болгарська скоїв зіткнення з маршрутним таксі марки «Mersedes Sprinter», пошкодивши вказаному автомобілю задню частину кузову. Висновком експерта № 5/10.1/429 від 15.06.2018р. підтверджено, що у дані дорожній обстановці водій тролейбуса [PERSON] повинен був діяти згідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. У дані дорожній обстановці дії водія тролейбуса «ПМЗ-2» [PERSON] при задньому механізмові пригоди, не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути ДТП для водія [PERSON] визначалася своєчасним виконанням ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху та для чого не було будь яких перешкод технічного характеру, які не дозволили би йому виконати їх та виконання яких було необхідно вимогою для уникнення пригоди з його сторони. У ДАНІ ДТП водій автомобіля «Мерседес Бенц» [PERSON] повинен був діяти згідно до вимог п.1.5 Правил дорожнього руху та його діях не вбачається невідповідностей вимогам п.15 Правил дорожнього руху. Отже, вироком суду у відповідності до правил ч. 6 ст. 82 ЦПК України доведено, що винні дії водія [PERSON] призвели до пошкодження автомобіля, що належить позивачеві. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Сторонами не оспорюється і визнається та обставина, що володільцем тролейбуса є Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради та на момент ДТП [PERSON] виконував трудові обов`язки цьому підприємстві (що також установлено під час розгляду кримінальної справи), то саме відповідач має відшкодувати завдану водієм [PERSON] матеріальну шкоду. Як видно з ухвали апеляційного суду, переглядаючи вирок в частині цивільного позову, апеляційний суд посилався на те, що матеріалами провадження встановлено, що [PERSON] , як власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, заявив вимоги про стягнення на його користь з КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР завданої злочином у розмірі 149 993,14 грн. Суд першої інстанції вимог задовольнив частково та вирішив стягнути з цивільного відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля - 97 746,60 грн., вартості проведеної експертизи - 4 000 грн. та витрат, пов`язаних із зберіганням майна - 1 080 грн. Проте суд, задовольняючи частково цивільний позов [PERSON] , не надав належної оцінки доказам, якими його обґрунтовано. Так, з долученого до цивільного позову висновку експерта від 18.07.2018р. вбачається, що розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля внаслідок ДТП, складає 144 913,14 грн. Вимоги про стягнення саме цієї суми і були заявлені [PERSON] . Водночас, цим висновком визначено й вартість відновлювального ремонту у розмірі 97 746,60 грн., яку вважав за необхідне стягнути суд. Між тим, вирішуючи питання про необхідність стягнення зазначеної суми, суд не надав оцінку тим обставинам, що згідно з дослідницькою частиною висновку експерта, розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП, тоді як під матеріальною шкодою слід розуміти фактичні втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі пошкодження майна, внаслідок протиправної поведінки іншої особи, та вона не може дорівнювати його повній вартості. Апеляційним судом зауважено, що ці суперечливі висновки експерта не були враховані судом під час вирішення цивільного позову. За їх наявності неможливо достеменно встановити дійсну ринкову вартість майна, що виключало б сумніви у доцільності проведення його відновлювального ремонту. Окрім цього, в матеріалах провадження міститься лише копія висновку експерта. Згідно з наданим позивачем оригіналом Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 123/18А від 18.07.2018р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Мерседес-Бенц», д.р.н. [NUMBER] , становить 144 913,14 грн. При цьому, як вказано на стор. 16, 17 дослідницької частини висновку (а.с. 85, 86) ринкова вартість автомобіля станом на момент його пошкодження складає 144 913,14 грн. у зв`язку з чим, експерт дійшов висновку, що в даному випадку відновлювати пошкоджений автомобіль економічно недоцільно, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 209 630,23 грн. перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - стор. 16, 17 висновку (а.с. 83). Таким чином, експерт зробив висновок про те, що ринкова вартість автомобіля на дату ДТП, без урахування пошкоджень транспортного засобу при ДТП складає 144 913,14 грн. Коефіцієнт фізичного зносу деталей прийнятий як 0,70. Таким чином, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу деталей (0,70), склала 97 746,60 грн. Саме цю суму - 97 746,60 грн. позивач в уточнених вимогах просив стягнути з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР. За змістом роз`яснень, даних у п. 15 постанови пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. З урахуванням з дослідницької частин висновку експерта, розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП. Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд враховує, що під матеріальною шкодою у відповідності до ст. 22 ЦК України слід розуміти фактичні втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі пошкодження майна, внаслідок протиправної поведінки іншої особи. Відповідно до Висновку експерта вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, які підлягають заміні, складає 97 746,60 грн. Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Згідно п. 5 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. За приписами п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами п. 4 зазначеної постанови ВССУ визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки саме відповідач є власником контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, що ним не спростовано, та з огляду на вищезазначені ознаки джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що саме він повинен відшкодувати заподіяний відповідачу збиток не зважаючи на наявність (відсутність) в його діях вини в спричиненні збитків позивачу. Разом із цим, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Доводи відповідача про те, що пошкодження автомобіля явно не відповідають сумі, що зазначена у висновку, і позивач міг відремонтувати свій автомобіль й понести реальні (доказів яких не надав), які є значно меншими, аніж заявлені до стягнення, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовується, по-перше, зазначеною вище нормою матеріального права (ст. 22 ЦК України) відповідно до якої, збитками є не лише фактичні витрати особи на ремонт пошкодженої речі, а й розмір витрат, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого автомобіля, а по-друге, відповідач не скористався своїм правом клопотати перед судом про проведення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру матеріального збитку, а отже у суду немає підстав ставити під сумнів належність та допустимість доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес-Бенц», д.р.н. [NUMBER] , який наданий позивачем. Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом Пилипенком А.С. при складанні висновку, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Експерт Пилипенком А.С. є атестованим експертом України, включений до реєстру експертів, має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення - товарознавчих експертиз за спеціальністю: 12.2 «Визначення вартості колісних, транспортних засобів, розміру збитку заподіяного власникові - транспортного засобу» (свідоцтво № 1062 від 27.11.2006р., продовжене до 24.12.2018р. (а.с. 100). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до КП Дніпровський електротранспорт» про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками ДТП в сумі 97 746,60 грн. підлягають задоволенню. Однак, суд не може прийняти як доказ витрат з оплати послуг зберігання пошкодженого автомобіля на стоянці ПП «Автоклуб» в сумі 1080 грн. (а.с. 69), оскільки відповідного договору позивачем не надано, а означена квитанція з призначенням платежу «за зберігання» від 12.06.2018р. не може свідчити, що ці витрати пов`язані зі зберіганням саме пошкодженого транспортного засобу а позивач був змушений їх здійснити з вини відповідача. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином. Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта Пилипенка А.С., який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивача), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 59), а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову - в сумі 97 746,60 грн. (на 98,90 %), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 3 956,00 грн. (4000 * 0,989). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial