Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є його двоюрідним братом. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Мати [PERSON] вихованням дитини не займається, не спілкується з ним, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитина більше року проживає у його родині, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився, позов підтримав та надав пояснення аналогічні до його змісту. Представник позивача адвокат Брус Т.М. позов підтримала та надала пояснення аналогічні до його змісту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Бандурко О.В. просила задовольнити позов. Свідок [PERSON] , яка працює вчителем початкових класів ЗОШ №1 показала, що [PERSON] навчається з першого класу в її класі. Дитину в школу завжди приводив батько [PERSON] , мати дитини жодного разу не приходила до школи. Батько [PERSON] помер, дитину забрала до себе тітка дитини. Через деякий час в школі з`явилася мати дитини, забрала документи і вивезла дитину. В школі дитина була відсутня з березня по вересень 2017 року. Після повернення дитини в школу стало помітно, що дитина дуже знервована, відстає у навчанні. Дитина на той час проживала в тітки [PERSON] .. На даний час дитина проживає в сім`ї позивача, навчається в третьому класі, має добрі успіхи в навчанні. Свідок [PERSON] показала, що вона та її чоловік дружили з усіма [PERSON] , були знайомі з [PERSON]. Знає дитину [PERSON] після того, як покійний батько [PERSON] привіз дитину від матері. Дитина на той час була у вкрай занедбаному стані, мати не цікавилася дитиною. [PERSON] робив все можливе для дитини, займався вихованням дитини. Після смерті батька дитина проживала у тітки, а зараз проживає у позивача. Був короткий період коли мати забрала дитину в Росію, але потім мати повернула дитину тітці. На даний час мати не цікавиться дитиною. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою покійного батька дитини, показала, що сім`я [PERSON] , дружина [PERSON] і дитина [PERSON] проживали по сусідству з ними в 2009-2010 роках. Дитиною переважно займався батько. Мати мало приділяла уваги дитині, через що виникали сварки в сім`ї. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її чоловіком, [PERSON] проживає в їхній сім`ї. Знає [PERSON] з народження. Батьками дитини були [PERSON] та [PERSON] .. Утриманням та вихованням дитини займався переважно батько. Після смерті у 2018 році [PERSON] мати на короткий період забрала дитину, а після того повернула дитину тітці. Дитина була залякана, відставала у розвитку. Зі слів дитини мати ним не цікавилася. З грудня 2018 року дитина проживає в їхній сім`ї на підставі наказу служби у справах дітей. Мати не цікавиться дитиною, коштів на утримання не дає, їхня сім`я має намір взяти дитину під опіку. Судом в порядку ст.171 СК України була вислухана думка малолітньої дитини [PERSON] , який зазначив, що хоче залишитися в сім`ї позивача [PERSON] . Раніше проживав в Росії, в бабусі, там він не ходив у школу. Мати ним мало цікавилася, змушувала няньчити меншого брата. Йому дуже не подобалося жити у матері і вона повернула його в Україну. З м.Києва, куди він приїхав з матір`ю, до с.Квітки він добирався самостійно. На даний час хоче проживати у сім`ї позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, показання свідків, вислухавши думку малолітньої дитини, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 березня 2018 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, батьками [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.11.2016 року року, яке набрало законної сили 26.11.2016 року по справі №699/172/16-ц було визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.20-23). Згідно вказаного рішення суду [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 до 2011 року, спочатку в м.Москва, а з 2007 року до 2011 року у с. Карашина Корсунь- Шевченківського району Черкаської області, де у них [INFO] народився син [PERSON] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини було записано за вказівкою матері з метою отримання нею статусу одинокої матері. З 2011 року [PERSON] проживав з матір`ю у Російській Федерації, а з лютого 2016 року мати віддала сина [PERSON] на постійне проживання до батька і від цього часу [PERSON] проживав з батьком в м. [ADDRESS] Шевченківському Черкаської області. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.03.2017 року, яке набрало законної сили 11.04.2017 року по справі №699/28/17 було змінено прізвище [PERSON] , [INFO] з « [PERSON] » на «[PERSON]». Вказаним рішенням суду було встановлено, що батько [PERSON] повністю займається вихованням та утриманням малолітнього сина [PERSON] (а.с.24-26). Відповідно до п.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому вище вказані обставини не потребують доказуванню. [PERSON] і його батько [PERSON] проживали вдвох. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 березня 2018 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.27). Після смерті [PERSON] відповідачка по справі [PERSON] лише в кінці березня 2018 року забрала сина до себе на проживання, але вже невдовзі привезла його назад і залишила у родичів в [ADDRESS] . Згідно характеристики на [PERSON] , видану 05.12.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради (а.с.28), за період проживання малолітнього [PERSON] в с Квітки у тітки [PERSON] його мати життям та здоров`ям малолітнього сина не цікавилася, участі у вихованні не брала. У [PERSON] , яка проживає у с. Квітки відсутні належні матеріально-побутові умови проживання для дитини, дитина матеріально не забезпечена, відсутнє взаєморозуміння з дитиною. Згідно характеристики на [PERSON] , виданої 01.12.2018 року Корсунь-Шевченківською школою №1 психологічний стан [PERSON] нестабільний та пригнічений, учень не бажає слухатися та навчатись. Мати учня [PERSON] продовжує проживати в іншій країні, не цікавиться справами сина, не виявляє інтересу до життя дитини, не займається забезпеченням його побутових потреб, не бере участі в житті сина. Учень не отримує повноцінного матеріального забезпечення, материнської уваги (а.с.29). 04.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації про передачу дитини [PERSON] на проживання йому (а.с.31). Наказом начальника служби у справах дітей [PERSON] №61/18 від 04.12.2018 року «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини, яка залишилася без батьківського піклування» [PERSON] передано [PERSON] на проживання до прийняття рішення про постійне місце влаштування дитини та покладено відповідальність за життя та здоров`я малолітньої дитини (а.с.32). З 04.12.2018 року малолітній [PERSON] по даний час проживає у складі сім`ї позивача, в якій створені належні матеріально-побутові умови, виділено окрему кімнату у будинку, яка облаштована всім необхідним для дитини. [PERSON] в повному обсязі забезпечений належним харчуванням, одягом, всім необхідним для школи, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним представниками служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА (а.с.34). За період проживання [PERSON] в сім`ї позивача у нього склалися теплі сімейні відносини з усіма членами родини, до складу якої входять - дружина [PERSON] , донька [PERSON] . [INFO] . Діти знайшли порозуміння, дружать між собою. Дружина позивача замінила [PERSON] матір, прив`язалася до нього. Мати дитини [PERSON] за період проживання її дитини у сім`ї позивача дитиною не цікавиться, з нею не спілкується, ніякої участі у її вихованні та утриманні не бере, не збирається забирати дитину на проживання до себе. Вказані обставини підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків. Орган опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.68-69). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про ї здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В статті 150 СК України, закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення нею від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надала відомостей про її майновий стан, джерело доходів, стан здоров`я, наявність у неї інших утриманців, суд вважає за необхідне присудити аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 11.02.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. При цьому, оскільки позивач не заявляв вимогу про стягнення аліментів з [PERSON] , яку суд позбавляє батьківських прав відносно [PERSON] , суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] у місячний строк з дня набрання даним рішенням суду законної сили відкрити особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України на ім`я [PERSON] , [INFO] та повідомити його відповідачу, яка має перераховувати на вказаний рахунок аліменти, визначені даним рішенням суду. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved