Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між сторонами у встановленому порядку був укладений шлюб. У шлюбі народився син. Сім`я фактично розпалася, подальше перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим. Шлюб існує формально. У зв`язку з викладеним просить розірвати перший шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на це суд на підставі ст. 247 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 30.12.2016, відповідно до актового запису № 120, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.12.2016 Корсунь-Шевченківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області. Після реєстрації позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі народився син [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.05.2017 Корсунь-Шевченківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області. Син проживає з позивачем. Шлюбні відносини фактично припинилися внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач працює в м. Києві, до дружини та сина приїжджає лише на вихідні. Кожний з подружжя веде самостійне життя, без врахування інтересів іншого з подружжя. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим. Спільне господарство не ведеться, кожен має свій бюджет, зникла довіра один до одного. Шлюб існує формально. Спору про поділ майна, а також щодо місця проживання дитини, сторони на момент розгляду даної справи не мають, тому вказані питання судом не вирішуються. Відповідач позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.". Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право, після розірвання шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, тому суд залишає позивачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, уважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 454 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved