Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позові зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина. Позивач вказує, що спадкоємцем після смерті [PERSON] був його батько [PERSON] , який проживав з нею однією сім`єю. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши спадщину після смерті [PERSON] . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущений строк для прийняття спадщини. Крім того, після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняв відповідач [PERSON] . В зв`язку з викладеним позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю його батька [PERSON] разом із [PERSON] , факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , факт родинних відносин між ним та [PERSON] як між сином та батьком та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.01.2012 року Малослобідською сільською радою Кодимського району Одеської області. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Із повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори №88/02-14 від 28.01.2020 року вбачається, що після смерті [PERSON] на спадщину за законом заявив [PERSON] , однак свідоцтва про право на спадщину не отримував. Таким чином, [PERSON] здійснив своє право на спадкування і, у відповідності до вимог ч.5 ст.1268 ЦК України, йому належить спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Враховуючи викладене, позов [PERSON] в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1223 ЦК України паво на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без шлюбу. За положеннями ч.ч.1 та 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За загальним правилом проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Однак, за приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що є ознаками сім`ї. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Системний аналіз ст.ст.3, 21, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.1222, 1264 Цивільного кодексу України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в постановах №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та №7 від 30 травня 2008 року «Про практику у справах про спадкування», а також роз`яснень, що є в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідчить про те, що проживання чоловіка та жінки без шлюбу, як підстава для виникнення відповідних цивільних прав та обов`язків, можливе за умови, що жоден з них не перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт спільного постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи, що вимога про встановлення даного факту породжує відповідне право позивача на спадкування, суд вважає за необхідне її задовольнити. Що стосується вимог позивача про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] як між сином та батьком та визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.03.2017 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. В п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Крім того позивач просить встановити факт родинних відносин між ним та померлим [INFO] [PERSON] як між сином та батьком. Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідне позивачу для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст. 263 ЦПК України дає підстави суду дійти висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial