Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача Берегівська районна державна адміністрація в собі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10 грудня 2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З квітня 2015 року шлюбні відносини між ними припинилися, вони стали проживати окремо. Рішенням Берегівського районного суду від 12 травня 2017 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 600 гривень щомісячно. Тривалий час відповідач не підтримує зв`язок з донькою не бере участі у її вихованні та утриманні, що свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах від 22.01.2020 року №14.1-39/2371, виданого Берегівським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З причин безвідповідальної поведінки відповідача та в інтересах дитини вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] .. До початку розгляду справи [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Берегівська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позов, мотивуючи тим, що після припинення спільного проживання з відповідачем, він регулярно спілкувався з донькою, приходив її провідувати та проводив з нею час. Через деякий час, [PERSON] повідомила його, що вона має намір виїхати закордон для працевлаштування, забравши дитину з собою. [PERSON] погодився та не заперечував проти виїзду закордон, оскільки розумів, що для розвитку дитини їй краще буде залишитися проживати разом із матір`ю. Разом з тим, між ними було досягнуто згоди відносно того, що на час перебування відповідача та доньки закордоном [PERSON] матиме змогу продовжувати безперешкодно спілкуватися з донькою за допомогою засобів телефонного та інтернет зв`язку щоб й надалі мати змогу брати участь у її житті, вихованні та розвитку. У грудні 2016 року відповідач виїхала з донькою на проживання до Чехії. Протягом першого часу після від`їзду відповідача закордон, позивач без будь-яких перешкод спілкувався з донькою, однак через деякий час [PERSON] , без будь-яких причин почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме спочатку вдалась до обмеження часу спілкування з донькою, мотивуючи це власною заклопотаністю та відсутністю вільного часу, а згодом взагалі заблокувала можливість здійснювати дзвінки до доньки та зв`язуватись з нею за допомогою соціальних мереж. Враховуючи, що відповідачка чинить перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини, тому він вимушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод та визначити способи його участі у вихованні дитини. Ухвалою Берегівського районного суду від 11.12.2020 року вищевказаний зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Берегівська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача Берегівська районна державна адміністрація в собі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав. Позивач за первісним та її представник в судове засідання не з`явилися, однак останній подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги первісного позову з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання не з`явилися, однак останній подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги зустрічного позову з підстав викладених у позовній заяві, а в задоволенні первісного позову заперечили з підстав викладених в у відзиві та просили в такому відмовити. Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просив розглянути справу без їх участі, щодо вимог первісного позову такі не визнав, з підстав викладених у висновку органу опіки та піклування та просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши надані сторонами докази, в тому числі висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а в зустрічному позові слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який зареєстрований у виконкомі Великоберезької сільською радою Берегівського району. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20.03.2013 року (а.с.6). Рішенням Берегівського районного суду від 12 травня 2017 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 600 гривень щомісячно і до повноліття дитини (а.с. 7). З квітня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, разом вони не мешкають, спільне господарство не ведеться. Суд, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог первісного позову про позбавлення батьківських прав, приходить до наступного. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації №02-18/193 від 15.07.2020 року, останні вважають за не доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , так як жодних підстав для цього не має (а.с.49-50). Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Статтею 164 Сімейного Кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Виходячи з аналізу норм діючого законодавства, умовами застосування такої міри відповідальності, як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбачене ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю (особа, визнана недієздатною, особа не може бути позбавлена батьківських прав); 4) дитина не досягла повноліття. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В залежності від конкретної ситуації в сім`ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім`ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СК). Таким чином, наявність вини батьків належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Законом встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Отже, суд повинен впевнитись, що має справу з ситуацією, коли дитина, її життя, здоров`я, виховання знаходиться в небезпеці. Причому така небезпека має суспільно значимий характер. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). Частіше за все байдуже ставлення до страждаючої від голоду, холоду, хвороб дитини сполучається з руйнуючою особистість дитини поведінкою батьків (пияцтво на очах дитини, перетворення дитини у свідка аморальних вчинків тощо). Жорстоке поводження з дитиною, як одна з підстав для позбавлення батьківських прав, означає будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного та соціального насилля над дитиною в сім`ї або поза нею. Фізичне насилля може проявлятись в побоях, спричиненні фізичних страждань у будь-який спосіб. Психічне насилля виражається в погрозах, вселення відчуття страху, придушення волі дитини. Якщо до дітей застосовують фізичне чи психічне насилля інші члени сім`ї, а мати (батько) не протидіють цьому, то позбавлення батьківських прав можливо на підставі ст. 164 СК. Крім того, відповідач по первісному позові в ході судового розгляду повністю сплатив заборгованість по аліментах, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах №18.1-39/11033 від 08.07.2020 року (а.с.78). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, суду не надано доказів саме винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача за первісним позовом відносно малолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що підстави, зазначені у ст.164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] відсутні (не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини), а тому у задоволені первісного позову слід відмовити. Щодо вимог зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд вважає, що такі є законні та обґрунтовані. Так, в судовому засіданні встановлено, що через деякий час після припинення відносин між сторонами, відповідачка стала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування сприяло б повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, морального та матеріального статку. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. В той же час, приймаючи рішення про те, чи можливе надання часу для побачень дитини з батьком та встановлюючи режим цих побачень, суд в першу чергу враховує інтереси дитини, зокрема положення ч. 2 ст.155 СК України, яка встановлює, що " батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини". Так, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" вказує, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК слід стягнути з відповідача за первісним позов [PERSON] на користь позивача [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved