Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Сторожницької сільської ради Ужгородського району про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язати вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] придбала згідно договору купівлі - продажу нежитлову будівлю (свинарник), розташовану в [ADDRESS] . 12.05.2008 р. між нею та відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передано в платне користування строком на 49 років земельну ділянку площею 0,80 га сільськогосподарського призначення (під господарським двором, будівлями) для обслуговування нежитлової будівлі (свинарника). 13.05.2010 року нею було створено фермерське господарство «Райський куточок» зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що 01.04.2014 р. вона , як громадянка України, фізична особа - член фермерського господарства, звернулася до відповідача із заявою про передачу ій, як члену фермерського господарства «Райський куточок» безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, яка знаходиться в користуванні згідно Договору оренди від 12.05.2008р. Однак листом від 07.08.2014р. вих.№316 відповідач повідомив про те, що дана заява була розглянута на другому засіданні 29 сесії 6 скликання 31.07.2014р. та депутатами сільської ради було відмовлено у безоплатній передачі даної земельної ділянки у власність [PERSON] . Позивач зазначає, що до листа було долучено рішення №05 сесії Сторожницької сільської ради від 31.07.2014р. , згідно якого відмовлено [PERSON] , члену фермерського господарства «Райський куточок» у передачі безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, розташовану в межах [ADDRESS] у зв`язку з тим, що між ПП «[PERSON] та сільською радою заключено Договір оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років. Після закінчення терміну дії основного договору оренди землі буде розглядатися питання щодо продовження договору оренди землі або передачу у власність шляхом викупу. Позивач вважає дане рішення відповідача щодо відмови в передачі в приватну власність орендовану земельну ділянку - незаконним, оскільки така відмова є неправомірною, необґрунтованою та такою, що порушує її право на одержання земельної ділянки в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок. Зокрема зазначає, що на підставі ЗУ " Про фермерське господарство" вона має право на передачу їй у власність, як члену фермерського господарства «Райський куточок», земельної ділянки площею 0,80 га, яка перебуває у її користуванні на підставі Договору оренди земельної ділянки. Позивач зазначає , що відповідач в особі сільського голови допустив порушення норм чинного законодавства під час розгляду її заяви та дотримання порядку підготовки до розгляду клопотань винесених на сесію сільської ради. Позивач вказує на те, що відповідачем порушено приписи ст.118 ЗК України , оскільки заява позивача про безоплатне виділення земельної ділянки відповідачем не розглянута в межах встановленого законом місячного строку, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу . Окрім того, позивач вказує на те, що відповідач в оскаржуваному рішенні № 05 від 26.01.2012 року у порушення приписів ст. 118 ЗК Ураїни, не наводить жодних підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Оскаржуване рішення не містить посилань на положення ст.118 Земельного Кодексу України, як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач покликається на те, що відповідачем за наслідками розгляду її заяви не прийнято рішення відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, тим самим створивши перешкоди позивачу на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність, а від так за захистом таких, вимушена звертатися до суду. З посиланням на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити : 1.Визнати незаконними та такими, що порушили [PERSON] інтереси, дії Сторожницької сільської ради Ужгородського району щодо дотримання порядку підготовки та розгляду на сесії сільської ради заяви [PERSON] від 01.04.2014 року. 2.Визнати незаконним та скасувати рішення двадцять дев`ятої сесії шостого скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району від 31.07.2014р. №05 в частині відмови [PERSON] в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] . 3.Визнати, що [PERSON] , як громадянка України, член фермерського господарства «Райський куточок» має право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільськогосподарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] та перебуває у користування [PERSON] на підставі Договору оренди земельної ділянки, в порядку, визначеному ст. 120, 121 Земельного кодексу України ст.ст 7,13 Закону України «Про фермерське господарство». 4.Зобов`язати Сторожницьку сільську раду повторно розглянути заяву [PERSON] про передачу їй у власність як громадянці України, члену фермерського господарства «Райський куточок» земельну ділянку в розмірі 0,80 га, яка розташована в [ADDRESS] в порядку, визначеному ст.120, 121 Земельного кодексу України ст. 7, 13 Закону України «Про фермерське господарство». Позивач в судове засідання не заявилася, будучи належним чином повідомленою про дату,час і місце розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. 20.04.2018 року від представника відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив , відповідно до якого зазначено, що відповідач проти задоволення позову заперечує та вважає позовні вимоги необгрунтованими. Вказують на те, що [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду за адресою: [ADDRESS] . Рішенням 16 сесії 5 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 09.04.2008 року (Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП [PERSON] для ведення підсобного господарства в [ADDRESS] , та надано в оренду терміном на 49 років земельну ділянку. 19.06.2008 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про надання дозволу на викуп орендованої земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням 17 сесії 5 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 18.07.2008 року (про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу) Сторожницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області погодила звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення в [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні на умовах оренди ПП [PERSON] , затвердила вартість земельної ділянки площею 8000 кв.м. в розмірі 155 840, 00 грн.(без ПДВ) та прийняла рішення про продаж [PERSON] земельної ділянки . 05.11.2008 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про надання дозволу на реконструкцію та добудову належного їй нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Рішенням 19 сесії 5 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (про надання дозволу на проведення реконструкції та добудови до нерухомого майна (комплекс, свинокомплекс)) по [ADDRESS] надала дозвіл [PERSON] на проведення реконструкції та добудойи до нерухомого майна (комплекс, свинокомплекс)) по [ADDRESS] на орендованій земельній ділянці площею 0,80 га. 18.02.2010 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] відповідно до сертифікату відповідності № ЗК 000052 від 16.02.2010 року. Рішенням Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 11.03.2010 року № 08 (про оформлення права власності на житловий будинок) виконком сільської ради надав можливість оформити право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] . 07.10.2010 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, у якій просила у зв`язку із внесенням в статутний фонд ФГ «Райський куточок» нерухомого майна свинарника, який належить засновнику [PERSON] , оформити право власності на вищезгадане нерухоме майно на ФГ «Райський куточок». Рішення від 14.10.2010 р. № 40 (Про оформлення права власності на нерухоме майно за фермерським господарством «Райський куточок») виконком Сторожницької сільської ради вирішив оформити право власності на вказане нерухоме майно за фермерським господарством «Райський куточок» в цілому. 03.02.2011 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, у якій просила у зв`язку із зміною власника нежитлової будівлі (свинарника), розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ., розірвати договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 12.05.2008 року. 04.04.2011 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою про надання дозволу на виділення частини (0,25 га) орендованої нею земельної ділянки згідно договору оренди від 12.05.2008 року, на якій знаходиться належний їй житловий будинок для обслуговування жилого будинку і передати її у приватну власність згідно статей 120 та 121 ЗК України. 14.04.2011 року рішенням 4 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області засідання (№04 ) сесія сільської ради вирішила : відмовити ПП [PERSON] у наданні їй земельної ділянки площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з орендованої нею земельної ділянки площею 0, 80 га в [ADDRESS] ; договір оренди від 12.05.2008 р., заключний між сільською радою і ПП [PERSON] залишити в силі та запропонувати ПП [PERSON] викупити від сільської ради орендовану земельну ділянку площею 0,80 га згідно рішення 17 сесії 5 скликання від 18.07.2008 року. 16.01.2012 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про передачу їх як члену фермерського господарства «Райський куточок», безоплатно у власність земельної ділянки площею 0, 80 га розташованої в межах [ADDRESS] , яка знаходиться в користуванні згідно договору оренди землі від 12.05.2008 року. Рішенням 10 сесії 6 скликання від 26.01.12 року №05 (про заяву [PERSON] ) сесія сільської ради вирішила : відмовити [PERSON] , члену фермерського господарства «Райський куточок» передати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 80 га, розташовану в межах [ADDRESS] у зв`язку з тим, що між ПП [PERSON] та сільською радою заключено договір оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років. Після закінчення терміну дії основного договору оренди землі буде розглядатися питання щодо продовження договору оренди землі або передачу у власність шляхом викупу. 01.04.2014 року [PERSON] звернулася із заявою до Сторожницької сільської ради з проханням передати їй у власність, як гр. України та члену ФГ «Райський куточок», земельну ділянку с\\г призначення площею 0,80 га, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] , та знаходиться в її користуванні на підставі договору оренди землі від 12.05.2008 року. Рішенням 29 сесії 6 скликання 2 засідання від 31.07.2014 р.№5 (про заяву [PERSON] ) сесія сільської ради вирішила: відмовити [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» передати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, розташовану в межах [ADDRESS] у зв`язку з тим, що між ПП [PERSON] та сільською радою заключено договір оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років. Після закінчення терміну дії основного договору оренди землі буде розглядатися питання щодо продовження договору оренди землі або передачу у власність шляхом викупу. Вказують на те, що із доданих до справи матеріалів, зокрема з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2010 р., витягу про державну реєстрацію прав від 19.01.2011 р. № 28724526, право власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] належить і зареєстровано за фермерським господарством «Райський куточок». З врахуванням припису встановленого ч. 2 ст. 120 ЗК України, до фермерського господарства «Райський куточок» разом з правом власності на нежитлову будівлю перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розміщена вказана нежитлова будівля, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача - тобто, на умовах оренди, які були у фізичної особи-підприємця [PERSON] згідно договору оренди земельної ділянки від 12.05.2008 р. Зазначили, що фізична особа-підприємець [PERSON] 19.06.2008 року зверталася до відповідача із заявою в якій просила надати дозвіл на викуп орендованої нею земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 18.07.2008 року рішенням 17-ої сесії 5-ого скликання Сторожницької сільської ради вирішено продати ПП [PERSON] земельну ділянку площею 8000 кв.м. під господарськими будівлями та двором в [ADDRESS] . Зазначили, що ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ряди, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Вважають, що звернення [PERSON] з вказаним позовом є явно таким, що спрямоване на ухилення від виконання договору оренди земельної ділянки та ухиленням від виконання рішення органу місцевого самоврядування щодо продажу вказаної земельної ділянки, а задоволення позовних вимог призведе до порушення ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Вказують на те, що в порушення вимог встановлених ст.144 КУ, ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування» № 280/97-ВР від от 21.05.1997р. позивачка [PERSON] не виконує рішення Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, якими вирішено та встановлено її права та обов`язки. Відповідач заперечує позов та вважає, що не відбулось порушень прав та інтересів позивачки [PERSON] , оскільки саме нею не виконуються рішення ради про оренду, викуп та відмову, які не оскаржуються в даному провадженні та діє договір оренди, який не визнаний судом недійсним і не скасований. Крім того наголошують про те, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського судута згідно ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К. від 26.02.2013 р. в справі № 308/2966/13-а у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] було відмовлено з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, так як заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. 08.11.2016 року суддею Ужгородського міськрайонного суду Данко В.Й. провадження у аналогічній справі №308/12374/14-а закрито та роз`яснено позивачці [PERSON] , що за вирішенням даного спору вони вправі звернутися в порядку господарського судочинства з пред`явленням позову до Господарського суду Закарпатської області. 04.04.2017 року колегія суддів Львівського апеляційного суду (апеляційна скарга [PERSON] на рішення суду від 08.11.2017 р. у справі №308/12374/14-а ( Данко В.Й. )) також прийшла до висновку," що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права та при винесенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду по справі №308/12374/14-а залишено без змін. З посиланням на викладене просять прийняти зазначений відзив Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, врахувати вищевикладені факти та закрити провадження у справі чи прийняти рішення відповідно до чинного законодавства . 25.09.2017 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи. 22.03.2018 року сільським головою Сторожницької сільської ради подано лист про відкладення розгляду справи. 20.04.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про закриття провадження по справі. 09.07.2018 року представником позивача подано до суду апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22.06.2018 року. 21.03.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 11.09.2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про закриття провадження по справі. 13.09.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про зловживання представником відповідача своїми правами та накладення на неї грошового стягнення. 07.10.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 11.11.2019 представником відповідача подано до суду письмові заперечення з доказами; 10.02.2021 року представником позивача подано до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі. 27.05.2021 року представником позивача подано до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 17.07.2017 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О. відкрито провадження по справі та призначено судове засідання 22.06.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О. провадження по справі закрито. 20.07.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О. виправлено описку, допущену в ухвалу суду від 21.06.2018 року. 24.07.2018 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області відкрито апеляційне провадження по справі. 27.07.2018 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області справу призначено до розгляду в апеляційній інстанції. 13.09.2018 року постановою апеляційного суду Закарпатської області ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 червня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 02.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суддею Бенца К.К. матеріали справи № 308/6739/17 прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження. 13.09.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання представника відповідача Сторожницької сільської ради Ужгородського району про закриття провадження по справі відмовлено. 30.01.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи: Як встановлено судом, згідно Договору купівлі - продажу від 29.10.2003р. укладеного між ВАТ " Закарпатгаз" та [PERSON] , [PERSON] придбала нежитлову будівлю (свинарник), розташовану в [ADDRESS] . ( а.с.19, Т.1) Судом встановлено, що [PERSON] 06.03.2008 року звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.47, Т.2) Рішенням 16 сесії 5 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 09.04.2008 року (Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП [PERSON] для ведення підсобного господарства в [ADDRESS] , та надано в оренду терміном на 49 роківземельну ділянку площею 0,80 га. ( а.с. 52, Т.2) Судом встановлено, що 12.05.2008 р. між [PERSON] ( орендар) та Сторожницькою сільською радою в особі Голови сільської ради п. Міцовди П.І. ( орендодавець ) було укладено Договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передано в строкове платне користування строком на 49 років земельну ділянку площею 0,80 га сільськогосподарського призначення (під господарським двором, будівлями). Даний договір оренди зареєстрований 15.05.2008 р. у Закарпатській РФДП УДЗК. ( а.с. 10-18, Т.1) 13.05.2010 року [PERSON] було створено фермерське господарство «Райський куточок» зареєстроване 13.05.2010 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фермерське господарство «Райський куточок» ( а.с. 26-28, Т.1) Як встановлено судом, 19.06.2008 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою, про надання дозволу на викуп орендованої земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 53, Т.2) Рішенням 17 сесії 5 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 18.07.2008 року (про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу) Сторожницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області вирішила погодити звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення в [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні на умовах оренди ПП [PERSON] , затвердила вартість земельної ділянки площею 8000 кв.м. в розмірі 155 840, 00 грн.(без ПДВ) та затвердила умови продажу земельної ділянки ПП [PERSON] ( а.с. 57,Т.2) Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 14.10.2010 р. № 40 (Про оформлення права власності на нерухоме майно за фермерським господарством «Райський куточок») виконком Сторожницької сільської ради вирішив оформити право власності на нерухоме майно в [ADDRESS] ,за фермерським господарством «Райський куточок» в цілому. ( а.с.69, Т.2) Як встановлено судом, 01.04.2014 р. [PERSON] , фізична особа - член фермерського господарства, звернулася до Сторожницької сільської ради із заявою про передачу їй, як члену фермерського господарства «Райський куточок» безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, яка знаходиться в її користуванні згідно Договору оренди від 12.05.2008р. ( а.с. 33, Т.1) Рішенням 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05 (про заяву [PERSON] ) вирішено : "Відмовити [PERSON] , члену фермерського господарства «Райський куточок» передати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, розташовану в межах [ADDRESS] у зв`язку з тим, що між ПП «[PERSON] та сільською радою заключено Договір оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років. Після закінчення терміну дії основного договору оренди землі буде розглядатися питання щодо продовження договору оренди землі або передачу у власність шляхом викупу». ( а.с.34, Т.1) Предметом позовних вимог є визнання незаконним та скасування рішення 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Нормативно-правове обґрунтування : Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (надалі за текстом - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти. Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються , зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій». Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ч. 1ст. 121 ЗК Українигромадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Згідно з положеннями статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно з частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України. Відповідно до частин шостої, сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови. Виходячи з приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України , отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 2040/6320/18. Позиція аналогічного змісту висловлена Верховним Судом й у постанові від 22.10.2020 у справі №580/499/19. Отже, орган місцевого самоврядування в межах даної процедури має лише два варіанти поведінки, а саме надання вмотивованого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або про відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову у надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови. Отже, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається. Отже, умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2208/17 та від 22.12.2018 у справі №804/1469/17. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Судом встановлено, що відповідач, приймаючи спірне рішення, у якості підстав для відмови позивачу у передачі безоплатно у власність земельну ділянку , зазначав, що між ПП « [PERSON] та сільською радою заключено Договір оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років. Після закінчення терміну дії основного договору оренди землі буде розглядатися питання щодо продовження договору оренди землі або передачу у власність шляхом викупу». Так, оцінюючи підстави відмови, які наведені в оскарженому рішенні 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05 (про заяву [PERSON] ) в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] , суд не погоджується з доводами відповідача про наявність вмотивованої відмови у безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, оскільки наявність між ПП [PERSON] та сільською радою заключеного Договору оренди даної земельної ділянки від 12.05.2008 року терміном на 49 років , який перешкоджає у передачі у власність земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретну норму Закону або прийнятим відповідно до нього нормативно-правового акту. Разом з тим, обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій викладені у рішенні , не можуть вважатися такими, що відповідають приписам Земельного кодексу України, без вказівки на конкретну норму Закону. Отже, суд вважає, що рішення 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] прийняте з порушенням Конституції України та норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування з посиланням на приписи Закону, ЗК України у рішенні не наведено. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою у подібних правовідносинах Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.12.2018 № 509/4156/15-а. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що рішення 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільськоїради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільського господарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] є невмотивованим та необґрунтованим, прийнятим в порушення визначеної земельним законодавством процедури надання земельної ділянки у власність, а тому суд вважає за необхідне скасувати рішення. За викладених обставин та з огляду на підстави, якими відповідач обґрунтував рішення 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05 в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га, суд дійшов висновку, про протиправність такого рішення , а відтак позовні вимоги в частині скасування рішення підлягають задоволенню . Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003, яке відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Відтак, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є скасування рішення та саме зобов`язанняСторожницьку сільську раду Ужгородського району Закарпатської області правонаступником якої є Холмківська територіальна громада повторно розглянути звернення [PERSON] від 01.04.2014 року про передачу їй, як члену фермерського господарства «Райський куточок» безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га, яка знаходиться в її користуванні згідно Договору оренди від 12.05.2008р. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захис-том порушених прав. Вказана правова позиція відображена в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15. Відтак, позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав в частині заявлення вимог :про визнання незаконними та такими, що порушили [PERSON] інтереси, дії Сторожницької сільської ради Ужгородського району щодо дотримання порядку підготовки та розгляду на сесії сільської ради заяви [PERSON] від 01.04.2014 року; про визнання незаконним рішення 29 сесії 6 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 31.07.2014 року № 05 в частині відмови [PERSON] члену фермерського господарства «Райський куточок» в безоплатній передачі у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га; про визнання, що [PERSON] , як громадянка України, член фермерського господарства «Райський куточок» має право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки у розмірі 0,80 га сільськогосподарського призначення, яка розташована в [ADDRESS] та перебуває у користування [PERSON] на підставі Договору оренди земельної ділянки, в порядку, визначеному ст. 120, 121 Земельного кодексу України ст.ст 7,13 Закону України "Про фермерське господарство" , а відтак в задоволенні таких слід відмовити. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: partial