Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2004 року у нього з відповідачем склалися фактичні шлюбні відносини. 04.07.2006 року у них у [PERSON] Штатах Америки народився син [PERSON] [PERSON]. 05.04.2014 року сторони уклали офіційний шлюб, однак, у звязку з хворобою матері відповідач вимушена була переїхати на постійне місце проживання до США, згодом вона також забрала сина. Позивач після завершення всіх справ в України збирався переїхати до сімї, однак відповідач знайшла іншого чоловіка та 06.07.2016 року вони розлучилися. В березні 2016 року позивач відвідував США та намагався зустрітися з дитиною, однак позивач не надала йому такої змоги. Внаслідок того, що позивач вчиняючи перешкоди у його спілкуванні з дитиною, порушує не тільки його права як батька, але і дитини, просив суд визначити порядок його участі у вихованні зустрічах та вільному спілкуванні з сином - [PERSON] [PERSON], [INFO], шляхом встановлення їх систематичних зустрічей: починаючи з 16.00 години кожної І та ІІІ\~ пятниці кожного місяця до 18.00 години І та ІІІ\~неділі кожного місяці; починаючи з 16.00 години кожного 31 грудня парного року по 2 січня наступного року по місцю проживання дитини; щорічно, відпустку загальною тривалістю 30 календарних днів (враховуючи, що вона може бути поділена на частини) позивачу проводити разом з сином у країні за вибором позивача, з можливим перетином кордону. Зобовязати відповідача заздалегідь повідомляти про зміну постійного місця проживання малолітньої дитини [PERSON]. Надати дозвіл для перетину кордону з правом ввезення та вивезення сина у період літніх, зимових канікул у відповідності з датами шкільного графіку канікул без дозволу відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Проти заочного рішення не заперечували. В судове засіданні відповідач не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про місце та час розгляду справи повідомлялася судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями з відміткою про повернення «за закінченням строку зберігання». Заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило.Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає. Третя особа - Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та ухвалити рішення в інтересах дитини. Третя особа - Орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відкриття провадження по вказаній справі та початок її розгляду відбувалися за правилами Цивільного процесуального кодексу України\~в редакції від 03.08.2017 року. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Цей закон набрав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, - з 15.12.2017 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 28.02.2018 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, оцінивши докази, які містяться\~\~в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є громадянином України, що підтверджується копією закордонного паспорту (а.с. 17-18). Згідно відомостям адресно-довідкового підрозділу УДМС в Луганській області від 19.10.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.44). [PERSON] [PERSON] народився 04.07.2006 року в [PERSON] Штатах Америки, його батьками є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.07.2006 року (а.с.13). Рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 06.07.2016 року, яке набрало законної сили 22.07.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15-16). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO], у розмірі 1\~500 грн. щомісячно, починаючи з 22.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, (а.с. 141-145). Згідно відповіді Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.2017 року № 40-2466 надати відповідний висновок по вказаній справі не може, оскільки відповідно до п.п. 73, 74 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини» відповідний висновок до суду щодо розвязання спору розглядається службою у справах дітей та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за місцем проживання дитини, а [PERSON], [INFO], фактично проживає з матірю в США та є громадянином цієї країни (а.с. 50). Відповідно до Висновком органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області щодо усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною від 09.01.2018 року № 016-062/72, відповіді Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області від 28.12.2017 року № 1712 та акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 26.12.2017 року за адресою: [ADDRESS], тривалий час ніхто не проживає, а [PERSON], [INFO] у закладах загальної середньої освіти міста Рубіжного Луганської області не навчається, а тому вирішити питання щодо визначення участі у вихованні та вільному спілкуванні [PERSON], який проживає окремо, з дитиною, [PERSON] не має можливості, оскільки дитина в м. Рубіжному Луганської області не проживає (а.с.108-110). Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В статті 10 Конвенції про права дитини, визначено, що відповідно до зобовязання держав-учасниць за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за винятком особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобовязання держав-учасниць за пунктом 1 статті 9 держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише 1. 2. 12 такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним з невід'ємних прав людини є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція), згідно з якою органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В судовому засіданні зясовано та встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року, що відповідач разом з дитиною мешкають в [PERSON] Штатах Америки. Згідно висновку органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області за місцем реєстрації відповідача тривалий час ніхто не мешкає. Дитина у закладах загальної середньої освіти міста Рубіжне Луганської області не навчається. Також відповіддю органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації підтверджено факт проживання відповідача з сином в [PERSON] Штатах Америки. У Постанові Європейського суду з прав людини від 21 червня 1988 по справі «Беррехаб (Berrehab) проти Нідерландів» Суд зазначає, що спільне проживання малолітніх дітей та їх батьків не є необхідною умовою існування "сімейного життя" між ними: "З моменту народження дитини і в силу самого факту народження між ним і його батьками, одруженими, існують узи, складові" сімейну життя ", навіть якщо батьки не проживають разом". Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. За правилами\~ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями ч. 4 та ч. 5\~ст. 19 СК України\~передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» зазначає, що враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись\~статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій\~статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод в прийнятті участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, а також встановлення відповідного способу участі відповідача у вихованні та спілкуванні з сином шляхом встановлення їх систематичних зустрічей, а також зобовязання відповідача заздалегідь повідомляти про зміну постійного місця проживання дитини, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині надання дозволу на перетин кордону позивача разом з дитиною без дозволу відповідача, суд зазначає наступне. У звязку з тим, що [PERSON] [PERSON] є громадянином [PERSON] Штатів Америки, а не громадянином України, та в даний час мешкає на території вказаної держави, суд не має повноважень вирішувати вказане питання, тому в задоволенні цієї частини вимог позивачу суд повинен відмовити.

Outcome: partial