Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № VIXRRС07710162 від 26.02.2008 р. відповідачу було надано кредит в сумі 3934,98 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і позивачем договір, про що свідчить підпис відповідача на заяві. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти за погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору. У порушення умов кредитного договору та закону кредит та відсотки за користування даним кредитом відповідачем не погашаються, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 25.01.2014р. становить 17711,32 грн., з яких заборгованість по сумі кредиту - 2103 грн. 26 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом 122 грн. 25 коп; заборгованість по комісії за користування кредитом 1345 грн. 77 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 12820 грн. 45 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 819 грн. 59 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність. У разі неявки відповідачки не заперечував проти винесення заочного рішення. (а.с. 54) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність. (а.с. 59,60,62) Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, фізичним особам судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з"явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі анкети позичальника та заяви позичальника (а.с.32- 33) між сторонами було укладено договір строкового споживчого кредиту № VIXRRС07710162 від 26.02.2008 р. (а.с.32-38) згідно умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 3934,98 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 24.02.2011 року та сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 70,83 грн. на придбання товару. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 15.03.2008 року (дата сплати першого щомісячного платежу) щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 201,84 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.1. договору банк зобов»язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству в обмін на зобов»язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені в заяві строки. Номер та дата рахунку-фактури на придбання товару вказана у заяві позичальника. Згідно п.3.2. умов укладеного кредитного договору - позичальник зобов'язується: використати кредит на цілі зазначені у заяві; погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку винагороду у строки та розміри відповідно до умов договору. Також згідно п. 3.2.9. та п. 4.7.умов позичальник зобов»язаний повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві, інакше заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, та на її залишок нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2. умов, тобто відсотки розраховуються від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом та сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суму щомісячного платежу по кредиту разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Згідно п. 5.1. умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0.5% віл суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки платежу. Згідно п. 5.3 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов2язань, передбачених договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Відповідно до п. 5.5 умов укладеного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлений сторонами тривалістю в 5 років. Станом на 25.01.2014 р. за відповідачем утворилась загальна заборгованість, яка відповідно до наданого розрахунку (а.с. 4-5) становить 17711,32 грн., з яких заборгованість по сумі кредиту, в т.ч. прострочене тіло кредиту - 2103 грн. 26 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом, в т.ч. прострочені відсотки - 122 грн. 25 коп; заборгованість по комісії за користування кредитом, в т.ч. прострочені комісії 1345 грн. 77 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 12820 грн. 45 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 819 грн. 59 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. Останні погашення по кредитному договору здійснювались 25.02.2011 року У зв'язку із змінами внесеними до Закону України «Про банки і банківську діяльність» було змінено організаційно-правову форму із Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань першого (а.с. 41-45). Відповідачем не було дотримано вимог договору, кредит ним належним чином не погашався, відсотки за користування кредитом відповідачем не сплачувались, в результаті чого станом на 25.01.2014р. за [PERSON], утворилась заборгованість. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] є зобов'язальними і регулюються нормами ЦК України. Виходячи з аналізу ст. 1 та ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредит на придбання товару є споживчим кредитом. [PERSON] надавався кредит на придбання товару, тому кредит є споживчим, що закріплено в п. 1.7. умов надання споживчого кредиту фізичним особам. А отже до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно заяви позичальника [PERSON] № VІХRRС07710162 від 26.02.2008 року, останньому надано споживчий кредит в розмірі 3934,98 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1.0% на місяць (12% на рік) на 36 місяці з кінцевим терміном повернення 24.02.2011 року в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в договорі строки. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, тому заборгованість на загальну суму 3571,28 грн, що складається із: суми кредиту - 2103,26 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 122,25 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1345,77 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 12820,45 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в листі, що надісланий судам із метою однакового застосування судами України законодавства, «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» від 01.02.2013, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки також і за власною ініціативою. Тому, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в нарахованій сумі 12820,45 грн. підлягає до часткового задоволення - в розмірі, що не перевищує основної суми заборгованості за кредитом в розмірі 2103,26 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 122,25 грн., що разом складає 2225,51 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів суд виходить з наступного. За змістом ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно Р.5 «Відповідальність сторін» умов, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (п. 5.1.). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п. 5.3.). Тобто, аналізуючи дані умови та розрахунок заборгованості за кредитом судом встановлено, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф, при цьому останній нараховано в тому числі, й на суму пені, яка включена до розрахунку заборгованості, з якої обчислено процентну складову штрафу. Таким чином банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне у те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Такий висновок повністю відповідає правовій позиції, що висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься в інформаційному листі даного суду, що висловлені ним при перегляді цивільних справ в касаційному порядку у першому півріччі 2011 року у п. 8 розділу ІІІ Зобов'язання, що виникають із правочинів. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 5796,79 грн. Крім того, з відповідача, в силу ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1), в розмірі 243 грн. 60 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити відповідно до вказаних вище підстав. Відповідно до ст. 61 ч.1 Конституції України, ст.ст. 259 ч.1, 261 ч.5, 509 , 549, 551 ч.3, 610, 612, 625, 626, 627, 629, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial