Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 16.06.2007р. по 11.08.2017р. працював водієм великовантажного автомобіля на відвалах технологічної колони автомобілів № 4 та № 1 гірничотранспортного цеху № 2 у Товаристві, в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав два професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладненим дисциркуляторною енцефалопатією 2-3 ст., з помірним правобічним геміпарезом, з грубим псевдобульбарним синдромом, елементами сенсомоторної афазії, прогресуючим зниженням когнітивних функцій на фоні гіпертонічної хвороби та атеросклерозу, у поєднанні з полірадикулопатією на попереково-крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом, деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобів, трофічними порушеннями на кистях; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 21.05.2020р. йому вперше було визначено ступінь втрати професійної працездатності 85% та другу групу інвалідності, з 12.05.2020р., безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються його нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 190 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 32). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивач та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 15.06.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 21.07.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікризами, оскільки акт підтверджує вину позивача у настанні зазначеного професійного захворювання, а посилання останнього на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставним, а висновки щодо втрати нормальних життєвих зв`язків є його припущенням. Крім того в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] з 16.06.2007р. по 11.08.2017р. працював у Товаристві на посаді водія великовантажного автомобіля на відвалах технологічної колони автомобілів № 4 та № 1, 11.08.2017р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-8). Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 27 березня 2020 року комісією та затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці Катченко В.Є. 27 березня 2020 року, місце складання місто Кривий Ріг, найменування підприємства АТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00191023, найменування цеху, дільниці відділу Гірничотранспортний цех № 2, технологічна колона автомобілів № 1 у хворого [PERSON] , професія (посада) водій автотранспортних засобів код - 003:2010; стаж роботи: загальний - 41 рік 11 місяців, за професією 25 років 01 місяць, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 10 років 01 місяць. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 09.12.2019 за № 1097/4.6-11, підготовленої Головним правлінням Держпраці у Дніпропетровській області та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 148. умови праці водія автотранспортних засобів в кар`єрі гірничотранспортного цеху № 2 [PERSON] відносяться: за вмістом пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); за рівнем вібрації загальної до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); за показниками важкості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Діагноз: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладненим дисциркуляторною енцефалопатією 2-3 ст повторними ГПМК (2010р., 2018р.) в басейні каротид з помірним правобічним геміпарезом, грубим псевдобульбарним синдромом, елементами сенсомоторної афазії, прогресуючим зниженням когнітивних функцій на фоні гіпертонічної хвороби III ст. та атеросклерозу МАГ, у поєднанні з полірадикулонейропатією на попереково-крижовому (L4, L5, S1) рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, трофічними порушеннями на кистях Т 75.2; 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) Н 90.3. У п. 17 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи водієм автотранспортних засобів в кар`єрі гірничотранспортного цеху № 2, технологічної колони автомобілів № 1 [PERSON] виконував вивезення великовантажним автомобілем гірничої маси з кар`єру та технічне обслуговування автомобіля, керування автомобілем та його підйомним механізмом, ліквідацію несправностей, які траплялися під час роботи на лінії. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування підпадав під вплив загальної вібрації та шуму. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» від 20.02.2020р. за № 384 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 07.05.1999 -21.05.2007 ВАТ «Мітталстіл Кривий Ріг», ГТЦ, водій. Причини виникнення професійного захворювання у п. 18 Акта зазначено: Еквівалентний рівень віброприскорення перевищує допустимий на 4 дБ (69дБ при ГДР згідно ДСН 3.3.6.039-99). Рівень шуму перевищує допустимий на 2 дБА (82 дБА при ГДР 80дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99). У пункті 20 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] впродовж 18 років 01 місяця в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 9-13). Відповідно до копії довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №078999 [PERSON] , дата огляду 21.05.2020р., група інвалідності друга, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 85%, 80% - вібр. хв.; 5% - туг., з 12.05.2020р., безстроково. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперек. корсет (а.с. 14). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 627011, [PERSON] , дата огляду 21.05.2020р., група інвалідності друга, огляд первинний, захворювання професійне. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: неврол., ЛОР (а.с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організаціїсвого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON] , багаторічний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача з 16.06.2007р. по 11.08.2017р., зокрема в умовах впливу шкідливих факторів, а також період роботи позивача на підприємстві ВАТ «Мітталстіл Кривий Ріг», відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 85%, другу групу інвалідності безстроково з 12 травня 2020 року, стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, що іррадіює в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фіз.навантажень, відчуття оніміння в дистальних відділах кінцівок, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, слабкість у правих кінцівках, відчуття затерпання в них, утруднену ходу, зниження слуху, шум у вухах, запаморочення , утруднення при розмові, головний біль, підвищення АТ, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперек. корсет. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача, вказані в письмових поясненнях поданих до суду, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК», також доводи про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 110 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 190 000 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звернувся до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 100,00 грн.

Outcome: partial