Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача - Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк» та другого відповідача ПАТ «Дельта Банк», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2015 року за вищевказаною позовною заявою було відкрите провадження та призначено справу до розгляду. 14.03.2016 року позивачем [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою він просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] 169\~324,92 грн., тобто збільшив суму позовних вимог на 51 488,47 грн. За ухвалою від 02.06.2016 року судом було прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, за якою він просить суд стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь 169\~324,92 грн. до розгляду. За ухвалою від 24.10.2016 року судом було закрите провадження в частині позовних вимог [PERSON] до першого відповідача - Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк», оскільки цей відповідач не є юридичною особою, відповідно не може бути відповідачем у цій справі, відтак позов щодо нього не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 22 липня 2014 року Позивач - [PERSON] уклав із Відповідачем Закарпатським відділенням «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) № 003-06000-220714 «Лояльний» у гривнях у Закарпатському відділення «Дельта Банк». Згідно з п. 1.3 договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 73 330 грн. На виконання п. 1.2 Договору, Банк прийняв 27.10.2014 р., а вкладник передав в Закарпатське відділення «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 73 330 грн. на строк з 22.07.2014 р. по 05.08.2014 р. включно зі сплатою процентів (п. 1.3 договору). [PERSON] був пролонгований до 26 січня 2015 р. Відповідно до п. 1.4 Договору Закарпатське відділення «Дельта Банк» нараховує відсотки вкладнику на вклад з розрахунку 18,5% річних, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюється з використанням платіжної картки, відкритий в Банку або готівкою через касу Банку. Згідно з умовами Договору, строк розміщення депозиту закінчився 26 січня 2015 р. 16 грудня 2014 р. Позивач звернувся до Закарпатського відділення «Дельта Банк» із заявою про повернення вкладу (депозиту. Позивач звернувся до Закарпатського відділення «Дельта Банку», проте йому повідомили що грошових коштів в касі немає. 08.01.2015 р. Позивач повторно звернувся із заявою до Закарпатського відділення [PERSON]» про видачу грошових коштів, яку було залишено без задоволення через брак коштів. Залишок вкладу складає 77 409 грн. 76 коп. і не повернуто до цього часу. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.ст. 22, 23, 526, 1058, 1060, 1167, ст..ст. 1, 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів», постанови Верховного Суду України від 27.04. 2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011 та рішення судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 29 травня 2013 р. та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд: стягнути із ПАТ «Дельта Банку» на його користь: суму залишку 78 081 грн. 05 коп.; виплату пені за подвійною ставкою НБУ 42 826 грн. 92 коп.; за користування чужими грошима 2 920 грн. 02 коп.; за неповернення вкладу в строк 18 006 грн. 77 коп.; інфляційні 17 490 грн. 16 коп.; моральну шкоду - 10 000 грн., а всього 169\~324,92 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, у подальшому на розгляд справи не прибув, проте подав до суду заяву за якою просив суд завершити розгляд справи за його відсутності. Повноважний та компетентний представник першого та другого відповідачів у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Другий відповідач заперечив проти задоволення зазначеного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 003-06000-220714 «Зростаючий» у гривнях. Відповідно до п. 1.2 1.4 зазначеного договору сума вкладу складає 73 330 грн., на строк по 05.08.2014 року під 18,5 процентів річних. Згідно п. 1.9 цього договору нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу, або в день продовження дії цього договору, а також в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № 26203703387913, відкритий на імя вкладника в установі банку. Як вбачається із виписки ПАТ «Дельта Банк» за операціями по картковому рахунку 26203703387913 з 06.01.2015 по 30.01.2015, 06.01.2015 року банком було повернуто депозит за угодою 003-06000-220714 у сумі 73\~330,00 грн. та двічі нараховані та виплачені проценти за користування цими коштами: 05.01.2015 року 548,81 грн. та 30.01.2015 року 530,50 грн. залишок на цьому картковому рахунку складає 77\~409,76 грн. Позивач неодноразово звертався до Закарпатського відділення «Дельта Банк» із заявами від 16.12.2014 та від 26.01.2015 про повернення вкладу (депозиту). На які отримав відповідь від 26.01.2015 року № 05-2793390 за яким йому було повідомлено про можливість зняти вклад у будь якому відділенні банку. У письмових запереченнях банк зазначив, що депозит та проценти зараховані на рахунок позивача, тобто перебувають у його власності, тому відсутні підстави для стягнення цих коштів із банку, і відповідно нарахування штрафних санкцій, оскільки у банку також було запроваджено тимчасову адміністрацію. Як вбачається із доказів, наданих суду відповідачем, 02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних» банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення від 02.03.2015 року № 51 Виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб (далі - [PERSON] гарантування) було із 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку. Тимчасову адміністрацію запроваджено на строк 3 місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Уповноваженою особою [PERSON] гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено [PERSON]. З дня свого призначення уповноважена особа [PERSON] гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку. У подальшому за рішеннями Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71, від 03.08.2015 № 147 строк на який було запроваджено тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» неодноразово продовжувався, останній раз до 02 жовтня 2015 року. Як вбачається із офіційного сайту [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у газеті «Голос України» № 187 (6191)\~від 08.10.2015 було надруковано оголошення про ліквідацію банку. Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з\~дня\~опублікування в газеті «Голос України» оголошення про\~відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та\~призначення уповноваженої особи [PERSON] на\~ліквідацію банку. При цьому [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб повідомив, що кредиторські вимоги приймаються за\~адресою: б-р Дружби народів, 38, м. Київ, 01014. Тобто на цей час триває ліквідаційна процедура банку. 17.02.2016 року позивач звернувся до Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб із заявою для отримання відшкодування грошових коштів, але йому було відмовлено внаслідок відсутності у реєстрах вкладників для виплати відшкодувань. За листом від 17.02.2016 року № 05-3240670 банк повідомив позивачу, що 15.01.2016 року були призупиненні виплати коштів за вкладами, про час та порядок виплати вкладів у подальшому його буде повідомлено найближчим часом. Відповідно до виписки, наданої суду представником відповідача, 24.02.2016 року позивачу було виплачено за цим вкладом 78\~081,05 грн. вкладу та процентів за користування грошовими коштами. При цьому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: суму залишку 78 081 грн. 05 коп.; виплату пені за подвійною ставкою НБУ 42 826 грн. 92 коп.; за користування чужими грошима 2 920 грн. 02 коп.; за неповернення вкладу в строк 18 006 грн. 77 коп.; інфляційні 17 490 грн. 16 коп.; моральну шкоду - 10 000 грн., а всього 169\~324,92 грн. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення вкладу та процентів на нього у загальній сумі 78 081 грн. 05 коп., оскільки ця сума була повністю виплачена позивачеві [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 24.02.2016 року. Що ж стосується інших вимог суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1058 Цивільного кодексу України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. \~\~Згідно з\~ч. 2\~ст. 1060 Цивільного кодексу України\~за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За\~\~ч. 1\~ст. 1061 ЦК України\~банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань\~або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст. 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим,\~\~ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою [PERSON] на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги [PERSON], що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до\~пункту 1 частини шостої статті 36\~цього Закону, та щодо покриття витрат [PERSON], передбачених у\~пункті 17 частини пятої статті 12\~цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену [PERSON]; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. З урахуванням вимог зазначених статей, суд дійшов висновку, що в період з початку тимчасової адміністрації банку, тобто з 02.03.2015 року нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами не повинно проводитися; також не проводиться нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено у ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617\~цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки вклад та проценти на нього були зараховані на рахунок позивача банком 06.01.2015 року, проте позивач не мав реальної можливості скористатися своїми грошовими коштами через відсутність коштів у банку, то за період з 06.01.2015 року по 01.03.2015 року є обґрунтованим нарахування на суму вкладу та процентів за ним у розмірі 78\~081,05 грн. інфляційних нарахувань у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також стягнення 18,5% процентів річних за користування банком вкладом у розмірі 73\~330,00 грн. за цей же період. Що ж стосується нарахування 3% річних, то оскільки користування цими грошовими коштами вже є платним за ставкою 18,5%, що було прямо передбачено сторонами у договорі, то відсутні правові підстави для повторного стягнення річних процентів із цієї суми за будь якою іншою ставкою, як це прямо зазначено у ст. 625 ЦК України. Судом за допомогою системи калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи [PERSON] Еліт було розраховано суми які підлягають стягненню за вищезазначені періоди, які відповідно складають: відсотки 2\~044,20 грн.; інфляційні нарахування 6\~687,10 грн., які і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Що ж стосується нарахування пені на зазначену суму, то для цього відсутні правові підстави, оскільки договором від 22.07.2014 року № 003-06000-220714, укладеним між сторонами, не передбачено забезпечення виконання зобовязання шляхом нарахування пені, тому в цій частині позову слід відмовити. Суд також зазначає, що ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені певні обмеження, які застосовуються під час процедури тимчасової адміністрації, а саме - не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та інші обмеження, проте зазначена стаття не містить обмежень щодо можливості стягнення судом відповідного боргу. Більш того, у ч. 1 ст. 52 цього закону передбачений порядок погашення уповноваженою особою [PERSON] вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену [PERSON] у четверту чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку. Що стосується моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування позову в частині стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що за весь час невиконання Відповідачем своїх зобовязань Позивачу були завдані моральні страждання. Дії Банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали Позивачу душевні страждання і переживання, яких вона зазнала у звязку з протиправними діями Відповідача. А саме, укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти банківській установі, Позивач розраховував на порядність та чесність Банку, дотримання банком всіх умов і положень договору. Відмова в поверненні вкладу порушила плани Позивача в частині розпорядження власними грошовими коштами, стало для неї сильним шоком від нахабства і незаконності дій по відношенню до своїх вкладників - людей, які повірили Банку в період нестабільної політичної та економічної кризи в країні і довірили свої особисті кошти, тим самим забезпечивши фінансовій установі запас ліквідності в один із найважчих економічних моментів, а у відповідь отримали, і недбале ставлення до виконання Банком зобовязань за договором. Завдану моральну шкоду Позивач оцінює в 10 000 грн. В обґрунтування моральної шкоди позивачем надана суду довідка від 10.07.2013 року № 3, з якої вбачається, що він хворіє на гіпертонічну хворобу та має супутні захворювання. При визначенні розміру моральної шкоди суд вважає за необхідне врахувати, що порушення з боку банку є нетривалим у часі, позивачем не конкретизовано в чому саме полягали його душевні страждання, які саме плани були порушені, як це вплинуло на його стан здоровя, наведені лише висловлювання загального характеру, які неможливо спів ставити із його особистістю, зважаючи на відсутність коштів у банку та проведення на цей час ліквідаційної процедури, та виходячи із вимог розумності і справедливості, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 1 000,00 гривень. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі 97,31 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача у звязку з відмовою у позові.

Outcome: partial