Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ "Укрсиббанк" в особі відокремленого підрозділу в м.Івано-Франківську, [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №1/11169754000 від 06.08.2007 року, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що ПАТ "Укрсиббанк" звернулося до неї із позовними вимогами про стягнення з неї як з поручителя заборгованості по договору споживчого кредиту №11169754000 в розмірі 487 008,51 грн. 20.02.2013 року в судовому засіданні позивачка встановила, що договір поруки від 06.08.2007 року вона не підписувала, що підтверджується висновком експерта №09/03-122 від 04.06.2013 року. Просила позов задоволити, визнати недійсним договір поруки №1/11169754000 від 06.08.2007 року. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити. Представник відповідача ПАТ "Укрсиббанк" в особі відокремленого підрозділу в м.Івано-Франківську в судовому засіданні позов не визнала, при прийнятті рішення послалась на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.25, 26, 29-31, 36). Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників процесу, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 06.08.2007 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 1/11169754000 (а.с.4). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статтями 546, 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі. За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 20.02.2013 року під час розгляду цивільної справи за позовом ПАТ "Укрсиббанк" про стягнення з позивачки як з поручителя заборгованості по договору споживчого кредиту №11169754000 в розмірі 487 008,51 грн., в судовому засіданні позивачка встановила, що договір поруки від 06.08.2007 року вона не підписувала. Для підтвердження даного факту, нею було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис на договорі поруки №1/11169754000 від 06.08.2007 року власноручно [PERSON], чи іншою особою. На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду судовим експертом Лямпель В.І. НДЕКЦ при УМВС в Івано-Франківській області надано висновок експерта від 04.06.2013 року №09/03-122 відповідно до якого підписи в графі "Поручитель" від імені [PERSON] у договорі поруки №1/11169754000 від 06.08.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.43-46). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, договір поруки №1/11169754000 від 06.08.2007 року позивачкою [PERSON] не підписувався, нею не визнається, то відповідно до вищенаведених норм закону є недійсним, а тому, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 203, 205, 207, 215, 546, 547 ЦК України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved