Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

02 березня 2015 року позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що з листопада 2010 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З позовної заяви та матеріалів доданих до неї вбачається, що [PERSON] [INFO], мешкає разом зі своєю матір`ю - [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою виданою виконкомом Райгородської сільської ради від 18.02.2015 № 45 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом депутата Райгородської сільської ради про дослідження умов проживання від 18.02.2015 року № б/н. Позивач пояснила, що з листопада 2010 року відповідач - [PERSON] жодного разу не відвідував своєї дитини - [PERSON], не спілкувався з нею, не виявляв інтерес до її виховання та освіти, не дбав про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Відповідач свідомо ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не чинила, а навпаки постійно нагадувала відповідачу про необхідність створення для дитини нормальних умов життєдіяльності. З вересня 2012 року малолітня [PERSON] відвідує дитячий садок, що стимулює її культурний та духовний розвиток. 25 лютого 2015 року Новоайдарська районна державна адміністрація надала висновок № 03-13/82 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Зі змісту даного висновку встановлено, що [PERSON] життям своєї малолітньої дитини не цікавиться і за місцем проживання родини не з`являється, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Адміністрація дитячого садка «Топольок» в с. Райгородка, Новоайдарського району, Луганської області та дитячого садка «Сонечко», розташованого в смт. Новоайдар Луганської області в своїх заявах зазначили, що [PERSON] участі у вихованні своєї дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, ці обставини підтверджується також письмовими заявами сусідів позивачки, в яких зазначено, що [PERSON] з листопада 2010 року доньку не відвідував, її вихованням не займався, матеріальної допомоги на її утримання не надавав. На підставі вищенаведеного, позивач - [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO], враховуючи потреби дитини для її повного та всебічного розвитку стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] у сумі 516 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача на її користь понесенні судові витрати у розмірі 243,60 грн. Позивач - [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON], у жодне судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи, про що свідчить виклик до суду, опублікований у ЗМІ «Урядовий кур`єр» № 56 (5430) від 27 березня 2015 року та поштове повідомлення, що знаходиться в матеріалах справи. Представник служби у справах дітей Новоайдарської РВЦА - Кригіна Т.М., у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] [INFO]. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважала необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] [INFO]. У зв'язку з повторною неявкою відповідача [PERSON], не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 17 жовтня 2009 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 10.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис - 1610 (а.с.12). Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.11). Факт того, що [PERSON] [INFO], є донькою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с. 12). З позовної заяви та матеріалів доданих до неї вбачається, що [PERSON] [INFO], мешкає разом зі своєю матір`ю - [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Райгородської сільської ради від 18.02.2015 № 45 (а.с.18) та знаходиться на її утриманні, згідно акту депутата Райгородської сільської ради про дослідження умов проживання від 18.02.2015 року № б/н (а.с.13). Позивач пояснила, що з листопада 2010 року відповідач - [PERSON] жодного разу не відвідував своєї дитини - [PERSON] [INFO], не спілкувався з нею, не виявляв інтерес до її виховання та освіти, не дбав про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Відповідач свідомо ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не чинила, а навпаки постійно нагадувала відповідачу про необхідність створення для дитини нормальних умов життєдіяльності. 25 лютого 2015 року Новоайдарська районна державна адміністрація надала висновок № 03-13/82 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] (а.с. 19). Зі змісту даного висновку встановлено, що [PERSON] життям своєї дитиною не цікавиться, за місцем проживання родини не з`являється, матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків. Адміністрація дитячого садка «Топольок» в с. Райгородка Луганської області (а.с.16) та дитячого садка «Сонечко», розташованого в смт. Новоайдар Луганської області (а.с.17), в своїх заявах зазначили, що [PERSON] участі у вихованні своєї дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, ці обставини підтверджується також, письмовими заявами сусідів позивачки, в яких зазначено, що [PERSON] з листопада 2010 року доньку не відвідував, її вихованням не займався, матеріальної допомоги не надавав (а.с.14, 15). Позивачка - [PERSON] 24 квітня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON], в результаті чого подружжю було присвоєно спільне прізвище - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 24 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області, актовий запис - 174 (а.с. 39). На підставі вищенаведеного, позивач - [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], враховуючи потреби дитини для її повного та всебічного розвитку стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] у сумі 516,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача на її користь понесенні судові витрати у розмірі 243,60 грн. Вказані обставини є підтвердженням того, що відповідач - [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав, як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З висновку служби у справах дітей Новоайдарської РДА про можливість позбавлення громадянина [PERSON] батьківських прав його малолітньої доньки [PERSON] № 03-13/82 вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно своєї доньки - [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с. 12). Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям доньки, матеріально її не утримує, не дбає про її здоров'я, культурний та духовний розвиток. Малолітня [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, відповідач проживає окремо, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу (заробітку) або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з розрахунку на місяць з "01" січня 2015 року становить 1032 грн., тому, з урахуванням приписів ст.180 СК України, суд вважає, що обов`язок по утриманню дітей є рівним, як батька, так і матері. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, відсутність відомостей про матеріальне становище відповідача, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у сумі 516,00 грн., але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір утримання відповідає встановленому законом рівному, як для матері, так і для батька обов`язку по утриманню дитини та встановленому законом прожитковому мінімуму, який мають забезпечити дитині батьки, тому позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача у розмірі, встановленому законом. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 150, 164, 167 СК України,

Outcome: approved