Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання договору недійсним, про повернення грошових коштів та захист прав споживачів. Позивач посилається на те, що 31 липня 2015 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» було укладено договір про надання послуг № 04884/15, відповідно до якого адміністратор (відповідач) за згодою іншої сторони - учасника (позивача) зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до договору, а саме: отримання в позику 90 000 (дев'яносто тисяч грн. 00 коп.) для придбання нерухомості, та договір № 04884 про надання консультативно-інформаційних та канцелярських послуг. Відповідно до умов договору №04884/15 ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов'язувалось вчинити від імені [PERSON] юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, визначеного додатком № 1 до договору № 04884/15, в тому числі: - включити замовника до складу програми "Комфорт"; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; - здійснювати весь необхідний об'єм документообігу та листування, щодо участі замовника у програмі; - здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; - представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов'язаних з виконанням даного договору; - подавати в інтересах замовника заяви (в т.ч. позовні), клопотання та інші необхідні звернення, пов'язані з виконанням даного договору; - надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором, та додатками до нього, тощо. Позивач вважає, що така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 №1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Згідно (ст.4 ч.1 п. 11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») договір № 04884/15 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі. Нормою ст. 34 ч. 1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. По договору № 04884/15 від 31 липня 2015 року передбачено залучення коштів фізичної особи. Для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору № 04884/15 відповідач повинен був, у встановленому порядку, отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мав, а отже відповідач не мав права на укладення такого договору і це є підставою для визнання договору №04884/15 недійсним. Щодо договору №04884, позивач посилається на ч. 2, 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункти 6.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, вказує на те, що оформлення з клієнтом договору про надання йому послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а також надання такому клієнту інформації та роз'яснень щодо діяльності відповідної програми перед укладенням з ним такого договору є законодавчо закріпленим обов'язком особи, яка надає послуги адміністрування фінансових актів для придбання товарів у групах. Але, за договором №04884 за такі дії позивач повинен був заплати відповідачу велику суму коштів - 8910,00 грн. За таких умов договір №04884 має бути визнаний недійсним, а сплачені по договору кошти - повернуті позивачу. По договору №04884/15 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №04884/15, відповідачу необхідно мати ліцензію. Позивач, посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 227, ч.2 ст. 627 ЦК України, вказує на те, що є підстави для визнання недійсним договору №04884/15, як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Також, з обставин справи вбачається, що відповідач, пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає договір, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №04884 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «ЕкономКомфорт», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач, з урахуванням поданих додаткових пояснень, просить суд визнати договір №04884/15, укладений між ним та «ЕкономКомфорт» недійсним; визнати договір №04884/, укладений між ним та «ЕкономКомфорт» недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача 8910.00 грн.; сплату судового збору покласти на відповідача. В запереченнях на позов та додаткові пояснення представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідач не порушував вимоги ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивачеві були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується тією обставиною, що він добровільно підписав оспорювані договори (п.4.4 та п.4.5 договору, п.13.3 додатку №2 до договору) і мав можливість ознайомитися зі всіма умовами договору протягом 5-ти календарних днів (п.5.3 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг). Також після укладення договорів позивач жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови договору, цим самим з ними погоджуючись. Також позивач не звертався до відповідача з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов цих договорів. Крім того, факт дотримання відповідачем вимог Закону України «Що захист прав споживачів» підтверджений і самим позивачем у двосторонньому акті виконаних робіт, в якому він своїм підписом підтвердив дотримання зі сторони відповідача вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто відповідач не порушував вимоги вказаного Закону і оплату за передбачену ним для позивача безкоштовну інформацію не стягував, а позивач своїм підписом підтвердив, що оплати за таку інформацію не проводив. Крім того, позивач додатково самостійно знайомився з умовами договору про участь у програмі і з умовами самої програми до їх підписання, що ще раз виключає можливість порушення зі сторони відповідача Закону України «Про захист прав споживачів». Оформлення договору про участь у програмі відбулося за наявності згоди на це позивача та з урахуванням його побажань до умов самого договору. Тобто, договір не є стандартним, а його умови кожен клієнт підбирає для себе з урахуванням своїх побажань та можливостей і саме для цього передбачені послуги, які надає в цей період відповідач. Тобто, послуги полягають не у роз'ясненні позивачу умов договору, а у розробці самого договору з урахуванням побажань позивача тощо. Договір про послуги укладався після підписання договору щодо участі у програмі і тільки після цього позивачем була проведена оплата вартості саме цих наданих послуг. Позивач також вважає, що послуги, які надаються відповідачем відносять до фінансової послуги «адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» і відповідач зобов'язаний отримати відповідну ліцензію на їх надання. Таке твердження позивача є помилковим та зробленим в результаті неправильного тлумачення норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та суті правовідносин, які склалися між сторонами. Таким чином, операції, які за своїм змістом (своїми критеріями) не підпадають під зазначену дефініцію, не будуть підпадати під дію Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Тобто, щоб послуги відповідача відповідно до законодавства були віднесені до фінансових, він має:1)здійснювати їх саме з фінансовими активами; 2)отримувати від здійснення операцій з фінансовими активами прибуток або займатись збереженням їх реальної вартості; 3)отримувати від своїх клієнтів оплату саме за послуги з операціями з їх фінансовими активами. Ці ознаки є обов'язковими для кваліфікації послуг, як фінансових. Від залучення платежів згідно договору про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, збереженням їх реальної вартості не займається і будь-яких послуг чи операцій з фінансовими активами за рахунок своїх клієнтів не здійснює. Тобто, в діяльності відповідача відсутні будь-які ознаки, передбачені вказаним в законодавстві визначенням поняття фінансової послуги. Прибуток підприємство отримує лише від надання юридичних, інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг (допомога при укладанні договору, заповнення заявок на розподіл, тощо). Жодних послуг, метою яких є операції з фінансовими активами учасників і будь-яких оплат за такі послуги умови договорів не містять. Товариство не надає жодних послуг, які б за визначенням п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносились до фінансових, а тому відповідно до чинного законодавства не потребує ліцензування. Товариство здійснює свою діяльність відповідно до «Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України» №5555 від 31.03.2006 року, гл.71 ШС України та іншого чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити в повному об'ємі. Представник позивача [PERSON] суду показав, що є підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не отримав ліцензію на вид діяльності та порушив права позивача при укладенні договорів, ввівши його в оману. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача до суду не з'явився, надіславши письмові заперечення і пояснення, зазначив про невизнання позову повністю та просив про розгляд справи у їхню відсутність. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.07.2015 сторонами було укладено договори: №04884 - предметом є зобов'язання відповідача за плату 8910,00 грн. щодо оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі - п.1.1., п.2, п.3 договору; та №04884/15 - згідно якого ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов'язалось за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до договору, в тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт», сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього - п.п. 1, 2 договору. Вивчивши зміст оспорюваного договору №04884/15 та умови програми «Економкомфорт» (додаток №2 до договору), а також акт приймання -передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2015, суд приходить до висновку, що послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати [PERSON] за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ( п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012№ 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Нормою п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. По договору №04884/15 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №04884/15, необхідно мати ліцензію. Відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" до фінансових послуг відноситься адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Надання послуг при придбанні товарів у групах містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Водночас правила ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вказують, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, які передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідно ліцензії. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Норми ст. 216 ЦК України визначають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Суд не враховує заперечення відповідача про те, що пропонована ними у договорі №04884/15 послуга не має ознаки фінансової послуги. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, не мають правового підґрунтя доводи відповідача про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить. Отже, згідно із нормами ч. 1 ст. 203 та ч.1 ст. 227 ЦК України є підстави для визнання недійсним договору №04884/15, як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). З обставин справи вбачається, що відповідач, пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №04884 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Самі по собі послуги, що є предметом договору №04884, не є змістовним наповненням бажаного споживачем результату від взаємовідносин із відповідачем. Тобто, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики, такі послуги позивачу не потрібні. З урахуванням того, що відповідач не повідомив [PERSON] про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економкомфорт», дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №04884, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна - ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, відповідно до ч. 6 ст. 19 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним і договору №04884 та згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України, стягнення в користь позивача 8910,00 грн., сплачених на виконання недійсного правочину. Таким чином, суд прийшов до висновку про порушення ТОВ "ЕкономКомфорт" вимог ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч. 2 ст. 627 ЦК України щодо ненадання позивачу повної інформації про послугу і виконавця, без урахування правил законодавства про захист прав споживачів і щодо відсутності у [PERSON] необхідності укладати з відповідачем договір №04884 та сплачувати останньому за його умовами 8910 гривень у разі неможливості виконання виконавцем умов, встановлених договором №04884/15 з отриманням позивачем позики. З урахуванням того, що діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до переліку фінансових послуг, діяльність відповідача є діяльністю з надання фінансових послуг, однак вона здійснюється ними без відповідної ліцензії, суд прийшов до висновку про задоволення позову і визнання недійсними оспорюваних договорів, а також стягнення з ТОВ "ЕкономКомфорт" на користь позивача сплачені 8910 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню також підлягають на користь держави судові витрати по справі в сумі 487, 20 грн.

Outcome: approved