Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Селіверстова В.О., ТОВ «КОНДИТЕР-ІНВЕСТ» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння. В ході розгляду справи було допущено до участі в справі в якості 3-ї особи ТОВ „Кондитер-Інвест", представник якого заявив у судовому засіданні клопотання про об`єднання в одне провадження разом з первісним позовом позов 3-ї особи ТОВ „Кондитер-Інвест" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов В.О. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, яке було задоволено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні позову 3-ї особи просив відмовити, пояснивши, що на початку 2007 року відповідач [PERSON] запропонувала позивачу [PERSON] , якій на той час виповнилось 73 роки, укласти договір довічного утримання за умовами якого [PERSON] зобов`язувалась доглядати і забезпечувати матеріально [PERSON] , а [PERSON] в свою чергу - передати у власність [PERSON] нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Зважаючи, що [PERSON] приходиться рідною донькою [PERSON] , а також через похилий вік [PERSON] і потребу в догляді, остання прийняла пропозицію [PERSON] , яка зобов`язалась організувати оформлення договору. 25.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який [PERSON] вважала договором довічного утримання. Проте, в наступному [PERSON] не отримала матеріального утримання і належного догляду зі сторони [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] звернулась за правовою допомогою до адвоката Серьогіна С.Ю . З правової довідки адвоката від 15.03.2018 року стало відомо [PERSON] , що 25.04.2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, а не договір довічного утримання. Також позивачу [PERSON] стало відомо, що у наступному відповідач [PERSON] подарувала спірну квартиру своїй доньці [PERSON] згідно договору дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716. На підставі викладеного позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] , зловживаючи довірою [PERSON] як до рідної доньки, а також користуючись похилим віком [PERSON] , яка мала поганий зір і потребувала догляду та матеріального утримання, умисно ввела в оману [PERSON] щодо справжньої правової природи договору і в супереч дійсній волі [PERSON] змусила останню підписати оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року. В силу похилого віку та через безпорадний стан [PERSON] не розуміла, що підписує договір-купівлі продажу квартири, а не договір довічного утримання. При цьому, [PERSON] зазначила, що не отримувала кошти оплати вартості квартири від [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири. На підставі викладеного позивач вважає, що спірна квартира вибула з її володіння в супереч її волі, та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. за реєстровим № 3540 і зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 05.07.2007 року у реєстраційній книзі № д.264-119 за реєстровим № 44402; визнати право власності [PERSON] на квартиру загальною площею 98,5 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння спірну квартиру [ADDRESS] . Представник 3-ї особи ТОВ „Кондитер-Інвест" Бондаренко Д.М. в задоволенні первісного позову просив відмовити, а позов 3-ї особи просив задовольнити, пояснивши, що в ході судового провадження ТОВ „Кондитер-Інвест" стало відомо про існування договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, за яким на користь [PERSON] було відчужено спірну квартиру [ADDRESS] . При цьому ТОВ „Кондитер-Інвест" вважає, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності товариству та обліковувалась на його балансі з 2005 року. Товариство пояснило, що йому не було відомо про існування договору купівлі-продажу від 25.04.2007 року та спірна квартира [ADDRESS] вибула незаконно з володіння ТОВ „Кондитер-Інвест", в наслідок зловмисної домовленості між попереднім керівником товариства і учасником [PERSON] . Так, генеральним директором товариства за відсутності повноважень і в супереч встановленому обмеженню на вчинення правочинів щодо відчуження нерухомого майна товариства, без відома і згоди загальних зборів учасників товариства, було відчужено на невигідних умовах за заниженою ціною квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.04.2007 року, в супереч інтересам товариства. При цьому [PERSON] як учаснику товариства було відомо заздалегідь про існування обмеження на відчуження нерухомого майна ТОВ „Кондитер-Інвест" за відсутності попередньої згоди загальних зборів товариства, оскільки [PERSON] як учасник була присутня на загальних зборах, рішенням яких встановлено таке обмеження. При цьому було покладено на учасника [PERSON] обов`язок зареєструвати наведені обмеження в Єдиному державному реєстрі. Також ТОВ „Кондитер-Інвест" вважає, що від товариства було приховано факт вчинення спірного договору купівлі-продажу квартири, оскільки в наступному до товариства не передавався для обліку примірник спірного договору, а від [PERSON] не надходили товариству кошти за оплату вартості квартири [ADDRESS] за таким договором. Крім того товариство вказало, що з метою подальшого приховування спірного майна відповідач [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] згідно договору дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716. У зв`язку з цим товариство зазначило, що має бути витребувано в порядку віндикації на користь ТОВ „Кондитер-Інвест" як законного власника спірну квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння відповідача [PERSON] , яка отримала вказане майно безоплатно і є останньою в ланцюгу набувачів квартири. На підставі викладеного представник 3-ї особи ТОВ „Кондитер-Інвест" просить визнати поважними причини для поновлення строку позовної давності ТОВ „Кондитер-Інвест" для захисту його прав по справі; визнати недійним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Селіверстовим В.О., за реєстровим № 3540; витребувати на користь ТОВ „Кондитер-Інвест" квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] . Відповідач [PERSON] надала відзив на позов [PERSON] , за змістом якого позов не визнала та просила відмовити в його задоволені в повному обсязі (т.1 а.с.88). При цьому вказала, що з свого боку вона як донька надавала належне матеріальне утримання і доглядала за [PERSON] , жодним чином не ухилялась від виконання своїх обов`язків перед матір`ю похилого віку. Крім того відповідач [PERSON] зазначила, що позивачем не доведено належними і допустимим доказами обставини на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не доведено наявність у діях [PERSON] обману відносно позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] надала відзив на позов [PERSON] , яким позов не визнала та просила відмовити у його задоволені повністю (т.1 а.с.127). Вказала, що позивачем [PERSON] не доведено обставини порушення її прав і в чому саме такі порушення полягали для позивача при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року. Відповідач [PERSON] зазначила, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність у діях [PERSON] обману відносно позивача [PERSON] . Також відповідач [PERSON] надала відзив на позов третьої особи з самостійними вимога на предмет спору ТОВ „Кондитер-Інвест", яким позов не визнала та просила відмовити у його задоволені повністю (т.2 а.с.90). Відповідач [PERSON] зазначила про недоведеність доказами обставин відсутності у генерального директора повноважень на укладення від імені ТОВ „Кондитер-Інвест" договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року із [PERSON] . Вказала, що генеральний директор товариства діяв згідно рішення загальних зборів учасників та в інтересах ТОВ „Кондитер-Інвест" під час укладення договору від 25.04.2007 року щодо відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , а тому не доведено наявність зловмисної домовленості між сторонами під час укладення такого договору. Заперечила проти задоволення вимог про витребування спірної квартири [ADDRESS] на користь товариства, оскільки відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у законному порядку згідно договору дарування від 13.05.2009 року, а право товариства на вказану квартиру припинилось після її відчуження за договором купівлі-продажу від 25.04.2007 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, а позов ТОВ „Кондитер-Інвест" визнала повністю не заперечувала проти його задоволення, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов також не визнав, і в задоволенні позову 3-ї особи ТОВ „Кондитер-Інвест" просив відмовити в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву [PERSON] 3-тя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність або у відсутність її представника не зверталась. 3-тя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Селіверстов В.О. в судове засідання також не з'явився, однак у своїйзаяві від 28.10.2019 року просив розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні (т.1 а.с.106). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , а позов третьої особи ТОВ „Кондитер-Інвест" слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, 25.04.2007 року між ТОВ „Кондитер-Інвест" в особі директора Дем`яненко В.Г. як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. за реєстровим № 3540 (т.3 а.с. 3). За умовами зазначеного договору було відчужено від імені ТОВ „Кондитер-Інвест" на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири [ADDRESS] здійснено за ціною 345020 гривень 00 коп., які продавець ТОВ „Кондитер-Інвест" мав отримати від покупця [PERSON] протягом 30 днів після підписання договору купівлі-продажу. Згідно п.10 договору право власності на квартиру виникло у покупця [PERSON] з моменту підписання сторонами договору, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] належала на праві власності ТОВ „Кондитер-Інвест" згідно свідоцтва про право власності від 12.09.2005 року серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 16.09.2005 року за реєстровим №44402 (т.3, а.с.4). Витходячи з викладеного, суд зазначає, що позивач [PERSON] не є стороною оскарженого договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, не приймала участь в його укладенні та підписанні. При цьому наявними у справі доказами спростовано доводи позивача [PERSON] про існування у неї права власності на спірну квартиру [ADDRESS] на час укладення вказаного договору купівлі-продажу. Позивачем [PERSON] не надано суду докази на підтвердження обставин порушення її прав та інтересів за фактом вчинення такого договору, не обґрунтовано нею та її представником, які саме права позивача було порушено, не доведено в чому саме полягало порушення прав позивача. Отже, під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовано матеріалами справи підстави позову [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на момент відчуження квартири [ADDRESS] за договором від 25.04.2007 року відповідач [PERSON] була учасником ТОВ „Кондитер-Інвест" згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.04.2007 року (т.3, а.с.46). Положеннями статуту ТОВ „Кондитер-Інвест" в редакції від 30.03.2007р. (т.3, а.с.49) визначено, що органами управління товариства є загальні збори його учасників, виконавчий орган - дирекція. Контролюючим органом товариства є ревізійна комісія (п. 9.1. статуту). За змістом п.9.15 статуту, роботою дирекції керує генеральний директор, який призначається зборами учасників. Відповідно до п.9.3. статуту, вищим органом товариства є загальні збори учасників (далі - збори учасників). Згідно п.9.16 статуту, збори учасників визначають обмеження сум контрактів, підписання яких потребує попередньої згоди зборів учасників. За змістом положень ч.1, ст.98 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 року) визначено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Відповідно до ч.3, ст.62 Закону України „Про товариства з обмеженою відповідальністю" (в редакції від 13.12.2006р.), дирекція (директор) підзвітна зборам учасників і організує виконання їх рішень. Як вбачається, що згідно рішення загальних зборів часників ТОВ „Кондитер-Інвест" від 12.04.2007 року виключно за попередньою згодою зборів учасників товариства генеральний директор, інші члени дирекції ТОВ „Кондитер-Інвест" мали право укладати і підписувати правочини щодо відчуження належного ТОВ „Кондитер-Інвест" нерухомого майна, цілісних майнових комплексів (т.3, а.с.45). Наведеним рішенням було уповноважено учасника [PERSON] провести державну реєстрацію відомостей про встановлення наведених обмежень для генерального директора, членів дирекції. На вказаних зборах учасників були присутні учасник [PERSON] , генеральний директор товариства Демяненко В.Г. з правом дорадчого голосу. При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] , що неповноважною особою підписано вищевказаний витяг з протоколу загальних зборів часників ТОВ „Кондитер-Інвест" від 12.04.2007 року, оскільки на дату подання витягу його підписано від імені товариства повноважним керівником [PERSON] згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3, а.с.71). Відповідно до абз.2, п.12, розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, витяги з протоколів засвідчує секретар, який складає протоколи і здійснює їх зберігання, з наказів - керівник служби діловодства (кадрової служби) або посадова особа, яка відповідає за їх зберігання. Таким чином, генеральний директор Демяненко В.Г. і учасник товариства [PERSON] були обізнані заздалегідь про обмеження на відчуження нерухомого майна ТОВ „Кондитер-Інвест", зокрема спірної квартири [ADDRESS] , лише за наявності попередньої згоди загальних зборів учасників товариства на відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч.2 і 3, ст.10 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" № 755-IV (в редакції від 01.01.2007 року), якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Також згідно наявної у справі письмової відповіді Демяненко В.Г. на адвокатський запит, вказано наступні обставини укладення спірного договору купівлі-продажу квартири: як керівник Демяненко В.Г. був обізнаний, що відчуження нерухомого майна товариства здійснюється лише на підставі згоди загальних зборів учасників згідно протоколу від 12.04.2007 року; учасник [PERSON] взялась забезпечувати наявність згоди зборів учасників товариства на продаж квартири їй на вигідних умовах; ціну продажу квартири і умови відсрочки оплати покупцем було визначено [PERSON] як засновником товариства, а тому не проводилась оцінка ринкової вартості квартири [ADDRESS] перед продажем; після укладення договору купівлі-продажу, один примірник залишився у [PERSON] , а інший - у нотаріальний справі; як керівник Демяненко В.Г. не отримував особисто та не надходили до товариства у наступному кошти оплати від покупця [PERSON] за квартиру [ADDRESS] . Зазначені обставини не заперечувались і були визнані у судовому засіданні представником відповідача [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Кондитер-Інвест" за протоколом №24-2/04-07 від 24.04.21007 року було відкликано і скасовано згоду на відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , визначену рішенням за протоколом загальних зборів учасників товариства №24/04-07 від 24.04.2007 року. Також рішенням загальних зборів учасників було відкликано і скасовано повноваження директора на укладення і підписання від імені ТОВ „Кондитер-Інвест" з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , делеговані попереднім рішенням за протоколом загальних зборів учасників товариства №24/04-07 від 24.04.2007 року. Вказані рішення прийняті у зв`язку з тим, що учасник ТОВ „Златогор" „Лужанський лікеро-горілчаний завод" заперечив проти надання згоди щодо відчуження квартири [ADDRESS] без визначення і погодження ринкової ціни, оскільки укладення договору-купівлі продажу виходячи з лише з балансової вартості, а не дійсної ринкової ціни квартири [ADDRESS] , позбавить ТОВ „Кондитер-Інвест" економічного прибутку від господарської діяльності, не забезпечить формування дивідендів для учасників товариства, що не відповідає підприємницькій меті ТОВ „Кондитер-Інвест". З матеріалів справи вбачається, що учасник товариства [PERSON] була присутня під час прийняття зазначених рішень і знала про їх зміст до моменту укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу. Положеннями абз.2, ч.3, ст.92 ЦК України визначено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Також судом встановлено, що дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент її відчуження за договором купівлі-продажу 25.04.2007 року складала не менше 1 316 000 грн. згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки на вказану дату, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий лев» (сертифікат Фонду державного майна України № 41/18 від 18.01.2018 року). Таким чином, за договором купівлі-продажу було відчужено квартиру [ADDRESS] з власності ТОВ „Кондитер-Інвест" за залишковою балансовою вартістю 345 020,00 грн., яка значно нижча від реальної ринкової ціни такої квартири [ADDRESS] (т.3, а.с. 11). Водночас у матеріалах справи відсутні та не надано сторонами докази щодо здійснення покупцем [PERSON] оплати вартості квартири продавцю ТОВ „Кондитер-Інвест" після укладення договору купівлі-продажу. Також відсутні у справі докази, що генеральний директор товариства здійснював у наступному заходи щодо стягнення з [PERSON] коштів заборгованості з оплати вартості квартири [ADDRESS] . Крім того згідно п.17 договору купівлі-продажу вбачається, що його оформили лише у 2-х примірниках, з яких один залишився у нотаріальній справі, а інший - отримала покупець [PERSON] . При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що примірник вказаного договору купівлі-продажу передавався до ТОВ „Кондитер-Інвест". Сторонами не надано суду доказів, що у подальшому такий договір купівлі-продажу схвалювався рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Кондитер-Інвест". В наступному [PERSON] використала свій примірник договору купівлі-продажу для відчуження квартири [ADDRESS] на користь доньки [PERSON] за договором дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716 (т.1 а.с.15). На підставі договору дарування було зареєстровано 04.07.2017 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 28.04.2018 року (т.1 а.с. 11). У своїй сукупності наведені обставини, які підтверджені наявними у справі доказами, свідчать, що [PERSON] та генеральний директор ТОВ „Кондитер-Інвест" об`єднані спільним умислом діяли узгоджено для реалізації зловмисної домовленості на виведення з власності ТОВ „Кондитер-Інвест" квартири [ADDRESS] шляхом укладення договору-купівлі продажу на завідомо невигідних для товариства умовах, а саме: для укладення договору використали протокол загальних зборів № 24/04-07, що не мав юридичної сили; не повідомили нотаріуса про втрату юридичної значимості рішень за протоколом № 24/04-07, а також приховали факт існування іншого протоколу загальних зборів №24-2/04-07 від 24.04.2007 року; діяли в супереч обмежень щодо відчуження нерухомого майна товариства без передньої згоди зборів учасників за протоколом від 12.04.2007 року; генеральний директор не мав самостійних повноважень на укладення від імені товариства договору про відчуження квартири [ADDRESS] ; встановили ціну продажу квартири в розмірі значно меншому від дійсної ринкової вартості такого майна; передбачили перехід квартири [ADDRESS] у власність [PERSON] до моменту проведення оплати, а таку оплату відстрочили на 30 днів; в наступному [PERSON] не оплатила кошти за квартиру [ADDRESS] товариству, а генеральний директор товариства не звертався за стягненням такої заборгованості з [PERSON] ; оформили лише у двох примірниках договір, з яких один залишився нотаріусу, а інший отримала [PERSON] , чим унеможливили передання примірника договору до ТОВ „Кондитер-Інвест" і приховали факт укладення договору та відчуження квартири [ADDRESS] з власності товариства. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що зміст оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не відповідав справжньому волевиявленню ТОВ „Кондитер-Інвест"і був спрямований на задоволення особистих інтересів його учасника [PERSON] , на користь якої виводилась належна товариству квартира [ADDRESS] , в наслідок зловмисної домовленості (навмисної дії) [PERSON] і керівника товариства. Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем [PERSON] позову ТОВ „Кондитер-Інвест" в порядку ст.206 ЦПК України, що не суперечить матеріалами справи та встановленим обставинам. Також суд приходить до висновку про поважність причин пропущення ТОВ „Кондитер-Інвест" строку позовної давності, оскільки було приховано від товариства факт укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, примірник якого не передавався товариству. Крім того, ТОВ „Кондитер-Інвест" не є стороною укладеного в наступному між [PERSON] і [PERSON] договору дарування щодо його ж нерухомого майна, а в матеріалах справи відсутні докази передання примірника такого договору дарування товариству. Положеннями ч.1, ст.232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом ч.3, ст.215 ЦК України унормовано, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За приписами ч.2, ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.3, ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Водночас, згідно ч.3, ст.92 ЦК України визначено, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно ч.1, ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Відповідно до ч.4, ст.263 ЦПК України і ч.3, ст.13 закону України „Про судоустрій і статус суддів", при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом враховано висновок Верховного суду, викладений у п.п.4.23-4.25 Постанови №910/15151/17 від 14.08.2018 року, що правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Дії представника в інтересах особи, яку він представляє з перевищенням повноважень не ґрунтуються на волі особи, в інтересах якої він діяв. Загальне правило, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій. При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Крім того, враховано висновок Верховного суду в постанові №910/2030/18 від 31.07.2019 року, що не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду без належних повноважень, хоча договір і виконано у повному обсязі. Також судом прийнято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у п.7 Постанови №911/2129/17 від 22.10.2019 року, щодо питання про застосування частини першої статті 232 ЦК України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість застосування вказаної норми у подібних правовідносинах з огляду на таке. Правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя. Те, що наслідком визнання правочину недійсним за приписами статті 232 ЦК України, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони солідарного відшкодування збитків, не звужує межі застосування частини першої статті 232 ЦК України лише до правовідносин на підставі договору, а є приведенням права довірителя відшкодовувати збитки у відповідність до встановленого законодавчого регулювання представництва на підставі акта органу юридичної особи та представництва за законом. Положеннями ч.1, ст.236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд зазначає, що згідно статті 387 ЦК України, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.3, ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, ТОВ „Кондитер-Інвест"як законний власник майна має право витребувати у набувача [PERSON] набуту останньою безвідплатно за договором дарування спірну квартиру [ADDRESS] , яка до цього вибула з володіння товариства в супереч волі останнього. При цьому судом враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п.п. 84-86, 114-116 Постанови №183/1617/16 від 14.11.2018 року, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічні висновки Верховним Судом зазначено у постанові №362/196/15-ц від 26.09.2019 року. Суд зазначає про відмову у задоволені заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог ТОВ „Кондитер-Інвест", оскільки судом було визнано поважними причини пропуску строку товариством позовної давності з описаних вище підстав. Тому суд вважає необхідним поновити вказаній 3-тій особі строк звернення до суду, який був пропущений з поважних підстав. Крім того суд зазначає, що [PERSON] не є солідарним відповідачем із [PERSON] за вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки [PERSON] не є стороною такого договору, а позовні вимоги про визнання зазначеного договору недійсним звернуто безпосередньо до [PERSON] як сторони такого договору. Разом з цим, згідно ч.1, ст.50 ЦПК України кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Тому, оскількидо [PERSON] не адресовано позовні вимоги про недійсність договору купівлі-продажу, остання позбавлена процесуального права здійснювати заяви щодо застосування строку позовної давності відносно наведеної матеріально-правової вимоги. Аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду зазначено у п.71 Постанови № 183/1617/16 від 14.11.2018 року, у п.66 Постанови №367/2022/15-ц від 29.05.2019 року, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Згідно ст.ст 133, 141 ЦПК України не підлягають стягненню судові витрати за позовом [PERSON] , оскільки судом відмовлено в його задоволенні в повному обсязі. Водночас, оскільки суд задовольнив позов ТОВ „Кондитер-Інвест", тому з відповідачів [PERSON] , [PERSON] необхідно стягнути на користь товариства 9018 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved