Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в праві користування земельною ділянкою, поновлення меж та знесення вбиральні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її сусідом, якому на праві власності ? частина, та третій особі [PERSON] - ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2012р. позивач [PERSON] зобов'язана перенести сарай літ. «Б», частина якого знаходиться на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] на нормативну ділянку, виділену в користування згідно договору забудови від 06.02.1954 року та встановити його на відстані 1 метра від спільної межі. Та цим же рішенням [PERSON] було відмовлено в частині зобов'язання позивача перенести вбиральню на відстань, не меншу за 1 метр від межі із земельною ділянкою по [ADDRESS] на інше місце земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням [ADDRESS] Згідно висновку судово-землевпорядчої експертизи №37 від 23.10.2013 року наведений єдиний можливий варіант поновлення межі між земельними ділянками домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS], в якому пропонується співвласнику домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] знести вбиральню літ. «О», та поновити межу між цими домоволодіннями шляхом прокладення паралельно межі по червоній лінії забудови обох домоволодінь за відрізком АБ. Відрізок АБ прокласти від лівої межі до правої межі домоволодіння по [ADDRESS] зі зміщенням по правій межі від існуючої огорожі в бік [ADDRESS] на 3,55 погонних метри. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивач самочинно захопила 6,83% їх земельної ділянки, що суперечить вимогам п. 5.5 Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах. Крім того, з використанням стіни їх вбиральні літ. «О» передбачається подальше встановлення огорожі між сумісними ділянками. Просить відмовити в задоволенні позову, та вимогу, щодо поновлення меж між домоволодіннями вважає такою, що підлягає задоволенню за позовом [PERSON], згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12 2013 року , шляхом перенесення сараю літ «Б», частина якого знаходиться на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] , на нормативну земельну ділянку, виділену в користування згідно договору забудови від 06.02.1954 року, виданого на підставі рішення виконкому Сталінського району м. Харкова від 17.11.1953 року та встановлення його на відстані 1 метра від спільної межі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, однак надали заяви, якими просять розглядати справу за їх відсутністю, просять в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, однак не заперечують в частині вимоги, щодо поновлення межи земельних ділянок. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного: Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні встановлено наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1988 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою № 1-1633, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності позивачу - [PERSON]. Згідно договору забудови від 18.05.1954 року, виданого на підставі рішення виконкому Сталінського району м. Харкова від 17.11.1953 року, домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці загальною площею 439 кв.м. Відповідно до договору про право на забудову та безстрокового користування земельної ділянки від 06 лютого 1954 року, виданого на підставі рішення виконкому Сталінського району м. Харкова від 17.11.1953 року, укладеного між виконкомом міської Ради депутатів трудящих та [PERSON], [PERSON], останнім було відведено ділянку комунальної землі площею 439 кв.м під індивідуальне будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка відведена в безстрокове користування. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.12.2013 року зобов'язано [PERSON], власницю домоволодіння [ADDRESS], перенести сарай літ. „Б", частина якого знаходиться на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] на нормативну земельну ділянку, виділену в користування згідно договору забудови від 06.02.1954 року, виданого на підставі рішення виконкому Сталінського району м. Харкова від 17.11.1953 року та встановити його на відстані 1 метра від спільної межі (згідно висновків судово - землевпорядної експертизи № 37 від 23.10.2013 року). Згідно висновків судово-землевпорядної експертизи № 37 в дослідженні якої, у тому числі зазначалося, що згідно геодезичної зйомки площа земельної ділянки домоволодіння по [ADDRESS] складає 412 кв.м, тобто на 27 кв.м. (439-412) менше зазначеної в квартальній зйомці та договорі забудови і в плані має наступні розміри сторін: по червоній лінії забудови - 17,09 п.м, при нормі 16,90 п.м, по лівій межі - 26,11 п.м, при нормі 26,00 п.м., по правій межі - 22,52 п.м, по прямій - 22,45 п.м, при нормі 26,00 п.м, по тильній межі - 17,32 п.м, при нормі 16,90 п.м.. Фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідає ні договору на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, ні квартальній зйомці, ні технічному паспорту на домоволодіння. Фактично існуюча межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідає технічним документам. Зміни в площі земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] сталися через самовільне захоплення та переуступку частини площі земельної ділянки суміжним домоволодінням, а саме: переуступка - площею 31 кв.м, в тому числі частини земельної ділянки домоволодінню [ADDRESS], площею 30 кв.м; частини земельної ділянки домоволодінню [ADDRESS], площею 1 кв.м; самовільне захоплення площею 4 кв.м, в тому числі: частини земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] площею 1 кв.м; частина земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] площею 3 кв.м.. Площа земельної ділянки домоволодіння по [ADDRESS] складає 468 кв.м, тобто на 29 кв.м більше зазначеної в квартальній зйомці та договорі забудови і в плані має розміри сторін: по червоній лінії забудови - 16,94 п.м, при нормі 16,90 п.м, по правій межі - 25,94 п.м, при нормі 26,00 п.м, по лівій межі - 29,95 п.м, по прямій 29,60 п.м., при нормі 26,00 п.м, по тильній межі 17,32 п.м, при нормі 16,90 п.м.. Фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідає ні договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, ні квартальній зйомці, ні технічному паспорту на домоволодіння. Фактично існуюча межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідає технічним документам. Зміни в площі земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] сталися через самовільне захоплення та переуступку частини площі земельної ділянки суміжним домоволодінням, а саме: переуступку - площею 3 кв.м, в тому числі частини земельної ділянки домоволодінню [ADDRESS], площею 2 кв.м, частини земельної ділянки домоволодінню [ADDRESS], площею 1 кв.м.. Самовільне захоплення - площею 32 кв.м, в тому числі: частина земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] площею 30 кв.м, частини земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] площею 2 кв.м.. Межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] в м. Харкові порушена обома групами землекористувачів: співвласником домоволодіння № [NUMBER] [PERSON] при будівництві вбиральні літ. „О" (0,2х1,23 кв.м) та встановленні огорожі між вбиральнею літ. „О" і сараєм літ. „Б" домоволодіння № [NUMBER]. Площа самовільно захопленої земельної ділянки № [NUMBER] складає - 0,8 кв.м. Власником домоволодіння № [NUMBER] [PERSON] - при будівництві сараю літ. „Б" та встановленні огорожі по тильній межі. Площа самочинно захопленої земельної ділянки № [NUMBER] складає - 30 кв.м.. У висновку вищезазначеної експертизи наведений єдиний можливий варіант поновлення межі між земельними ділянками домоволодінь по [ADDRESS] та по [ADDRESS]. Для поновлення межі між двома домоволодіннями пропонується співвласнику домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] знести вбиральню літ. „О"; власнику домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] перенести сарай літ. „Б" на нормативну земельну ділянку, виділену в користування згідно договору забудови та встановити його на відстані 1 м від спільної межі. В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання, яким просить зобов'язати позивача надати докази на підтвердження своїх позовних вимог № 1,2,4 шляхом проведення судово-землевпорядної експертизи. Однак, представник відповідача не надала перелік питань, які мали бути поставлені перед експертом і що саме треба з'ясувати. Крім того, судово-землевпорядна експертиза по справі була проведена. Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.. 27 ЦПК України, яка визначає права та обов'язки сторін, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до, або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно ст.. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч 2 ст.. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту прав особи, але за ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). Стаття 91 та 96 ЗК України покладає на власника та землекористувача обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Для регулювання сусідських відносин також мають значення загальні положення ч. 2 ст. 13 ЦК України, відповідно до яких при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved