Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк" або Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просить виселити [PERSON] із кімнати [NUMBER] гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житла. В обґрунтування позову зазначало, що 13 травня 2016 року за результатами застосування позасудового врегулювання в порядку ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідно до умов іпотечного договору від 06 серпня 2009 року, укладеного між Банком і Публічним акціонерним товариством "Броварський завод пластмас" (далі - ПАТ "Броварський завод пластмас"), ПАТ "ВіЕйБі Банк" набуло право власності на гуртожиток, що знаходиться у місті [ADDRESS], загальною площею 4883,7 м2. Відповідач [PERSON] користується кімнатою [NUMBER] даного гуртожитку без належних на те правових підстав, тому він підлягає виселенню. Третя особа у цій справі [PERSON] зверталася до ПАТ "Броварський завод пластмас" із заявою про надання дозволу на тимчасове проживання (один місяць) [PERSON] у кімнаті [NUMBER] гуртожитку, що підтверджує факт перебування відповідача у даній кімнаті гуртожитку. 12 січня 2017 року Банк направляв мешканцям гуртожитку, у тому числі й третій особі [PERSON], листи-пропозиції щодо укладення договорів найму жилих приміщень у гуртожитку та проекти таких договорів найму для їх підписання. Також на адресу останньої 27 січня 2017 року Банк направляв претензію про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги. Проте мешканці кімнати [NUMBER] гуртожитку від сплати заборгованості ухиляються. Відповідач [PERSON] у трудових відносинах з Банком не перебуває, тому права на проживання у даному гуртожитку він не має. Будь-які рішення щодо вселення відповідача до гуртожитку адміністрацією Банку не приймалися, ордер на його вселення не видавався. Враховуючи, що [PERSON] від укладення договору найму приміщення у гуртожитку ухиляється, плату за проживання у гуртожитку та спожиті житлово-комунальні послуги не здійснює, чим порушує права Банку як власника гуртожитку, тому відповідач [PERSON] підлягає виселенню з гуртожитку без надання йому іншого жилого приміщення. Представник позивача ПАТ "ВіЕйБі Банк" Яценко О.В. у суді позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд позовні вимоги Банку задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином за зазначеним у позовній заяві місцем його проживання у гуртожитку та відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] у судове засідання теж не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за місцем проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року за позивачем ПАТ "ВіЕйБі Банк" на підставі іпотечного договору від 06 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 856, зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 4883,7 м2, житловою площею 2836,1 м2, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2016 року (а. с. 14-15) . Звертаючись до суду з позовом про виселення [PERSON] із кімнати [NUMBER] вказаного гуртожитку, ПАТ "ВіЕйБі Банк" на підтвердження факту незаконного проживання відповідача у зазначеній кімнаті гуртожитку посилалося на заяву від 12 серпня 2015 року третьої особи [PERSON], мешканки кімнат [NUMBER] і [NUMBER] гуртожитку, подану завідуючій гуртожитком ПАТ "Броварський завод пластмас", про надання дозволу на проживання у цьому гуртожитку її громадянському чоловікові [PERSON] та лист-пропозицію щодо укладення договору найму приміщення в гуртожитку, направлену Банком 12 січня 2017 року третій особі [PERSON], яким Банком їй пропонувалося укласти і підписати в строк до 18 січня 2017 року договір найму приміщення у гуртожитку (а. с. 16, 17). Також на підтвердження факту незаконності проживання відповідача [PERSON] у кімнаті [NUMBER] гуртожитку позивачем ПАТ "ВіЕйБі Банк" до початку розгляду справи по суті надано суду акт від 06 червня 2017 року (а. с. 72). Вказаний акт, який датований 06 червня 2017 року, складений та підписаний комісією у складі: Стосяк В.Л. - начальник адміністративно-господарського управління ПАТ "ВіЕйБі Банк", Ущапінський І.П. - завідуючий гуртожитком, розташованим за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] - мешканці кімнат [NUMBER] і [NUMBER] даного гуртожитку, у якому зазначено, що комісією здійснено обстеження та складено акт про те, що станом на 01 червня 2017 року громадянин [PERSON] дійсно фактично проживає у кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку. Будь-яких даних про те, що комісією обстежувалася кімната [NUMBER] гуртожитку в акті нічого не зазначено, обставин, що підтверджують проживання [PERSON], зокрема наявність майна відповідача у цій кімнаті гуртожитку, у цьому акті не відображено. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наданий позивачем ПАТ "ВіЕйБі Банк" акт від 06 червня 2017 року на підтвердження факту постійного проживання відповідача [PERSON] у зазначеній кімнаті [NUMBER] гуртожитку не може бути належним доказом у даній справі, оскільки складений за підписом представників позивача та підписом осіб, повноваження яких на складання цього акта не підтверджені. Наказу чи розпорядження власника гуртожитку щодо створення такої комісії та її повноважень суду не надано. Доказів на підтвердження проживання [PERSON] та [PERSON] у належному позивачу гуртожитку ПАТ "ВіЕйБі Банк" до суду теж не подано, клопотання про допит членів комісії як свідків, зокрема мешканців гуртожитку, у судовому засіданні позивач не заявляв. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо виселення [PERSON] із кімнати [NUMBER] гуртожитку, ПАТ "ВіЕйБі Банк" посилалося на те, що відповідач самовільно зайняв це жиле приміщення у гуртожитку, тому він підлягає виселенню без надання йому іншого жилого приміщення. Також як на одну з підстав виселення [PERSON] із гуртожитку ПАТ "ВіЕйБі Банк" у позовній заяві вказувало на те, що станом на дату подачі позову відповідач від укладення договору найму жилого приміщення в гуртожитку ухиляється, плату за проживання у гуртожитку та спожиті житлово-комунальні послуги він не здійснює. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, п. 2 розділу І Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. За змістом ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У ст. 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно із ч. 1 ст. 130 ЖК України, п. п. 1, 3 розділу ІІІ Положення про гуртожитки порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку. Особи, які проживають у гуртожитку, мають право у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків. Правомірність вселення та проживання третьої особи [PERSON] у кімнатах [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку за адресою: [ADDRESS], позивачем ПАТ "ВіЕйБі Банк" не оспорюється. Із заяви від 12 серпня 2015 року третьої особи [PERSON], мешканця кімнат [NUMBER] і [NUMBER] гуртожитку за вказаною адресою, поданої завідуючій гуртожитком ПАТ "Броварський завод пластмас", якому на той час належав даний гуртожиток, вбачається, що вона просила надати згоду на проживання в гуртожитку її громадянському чоловікові [PERSON] Наведене свідчить про те, що третя особа [PERSON] у визначеному порядку звернулася на той час до власника гуртожитку ПАТ "Броварський завод пластмас" за згодою на вселення [PERSON] до кімнат гуртожитку, що перебувають у її відособленому користуванні, що спростовує доводи ПАТ "ВіЕйБі Банк" на самовільне вселення відповідача у кімнату [NUMBER] гуртожитку. Більш того, суд встановив, що підставою звернення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до суду з цим позовом є відмова мешканців гуртожитку укладати договори найму жилого приміщення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні надані стороною позивача докази в їх сукупності, враховуючи підстави звернення Банку до суду з цим позовом, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "ВіЕйБі Банк" про виселення [PERSON] із кімнати [NUMBER] гуртожитку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed