Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з ними, аліменти не сплачує, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений вчасно, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Представник органу опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Бандурко О.В. в судове засідання з`явилася, просить задовольнити позов. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її рідною сестрою. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Останній раз бачила його близько три роки тому, коли він забирав власні речі. Між батьком і дитиною немає жодного спілкування. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її подругою близько 13 років, а вона є хрещеною матір`ю дитини позивача. Відповідача знає близько 8 років. Останній не цікавиться дитиною, не приймає участі у його вихованні і утриманні, уникає контактів з дитиною, не спілкується з дитиною, не приїздить на день народження. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її сусідкою. Відповідача останній раз бачила близько три роки тому. Вихованням дитини, її розвитком останній не займається, матеріально дитину не утримує. Зі слів дитини батько не вітав його з днем народження. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 15.07.2016 року, яке набрало законної сили 01.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). Позивач [PERSON] з двома дітьми: малолітнім сином відповідача [PERSON] , [INFO] , та сином відповідача від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , проживають у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради 06.09.2019 року (а.с.12). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.09.2019 року позивач має задовільні умови проживання, для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку, вона виховує спільного з відповідачем сина [PERSON] без його участі ( а.с.13). Позивач позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджується характеристикою голови вуличного комітету [PERSON] від 04.09.2019 року (а.с.14). Відповідно до характеристики голови вуличного комітету [PERSON] від 04.09.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] протягом останніх трьох років не проживає в [ADDRESS] , залишив свого малолітнього сина [PERSON] на виховання позивачу, про дитину не піклується, матеріально її не підтримує, не виховує, станом здоров`я та фізичним розвитком не цікавиться ( а.с.16). [PERSON] [INFO] , в даний час є учнем 3-Б класу загальноосвітньої школи І-III ступенів № 1 м.Корсунь-Шевченківський. За весь час навчання сина у школі відповідач не займався його вихованням, не цікавився його успіхами у навчанні, не відвідував батьківські збори, що підтверджується довідкою загальноосвітньої школи I- III ступенів № 1 від 22.08.2019 року № 113 (а.с.18). Також [PERSON] , починаючи з 01.09.2017 року і по даний час постійно відвідує гуртки Корсунь-Шевченківського районного центру дитячої та юнацької творчості. За весь час відвідування гуртків відповідач не цікавився успіхами дитини, його досягненнями, розвитком, батьківські збори не відвідував. Даний факт підтверджується довідкою Корсунь-Шевченківського районного центру дитячої та юнацької творчості від 11.09.2019 року № 33 (а.с.19). Крім вищевказаних гуртків, [PERSON] також постійно відвідує спортивну секцію плавання в м.Корсунь-Шевченківський. Упродовж всього терміну занять плаванням відповідач не цікавився успіхами дитини, його досягненнями, розвитком, батьківські збори не відвідував, що підтверджується довідкою тренера секції плавання [PERSON] від 11.09.2019 року № 33 (а.с.20). Позивач [PERSON] працює керівником гуртків РЦДЮТ відділу освіти Корсунь-Шевченківської РДА, розмір нарахованої заробітної плати за період з лютого по липень 2019 року становить 53341,77 грн (а.с.21). Орган опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.61-62). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 150 СК України, закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідачем не поданий відзив на позов, в судові засідання останній не з`являвся, що суд оцінює як небажання відповідача у подальшому виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина, що вказує про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надав відомостей про його майновий стан, джерело доходів, стан здоров`я, наявність у нього інших утриманців, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 17.09.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів. Тому згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн ( на час подачі позову) в дохід держави. Також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн ( за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав).

Outcome: approved