Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

03 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 09 липня 2015 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу №1/33/3m/0340 у відділені № 33 ПАТ "АКБ "Капітал" м.Дружківки у розмірі 60 000 грн. на строк до 09 жовтня 2015 року, тобто на три місяці, із нарахуванням 22% річних по депозиту. Також 09 липня 2015 року нею було укладено договір з відповідачем про внесення змін до договору №1/33/3m/0340, а саме про те, що з 10 липня 2015 року банк нараховує вкладникові додаткові проценти на суму вкладу в розмірі 2% річних. В решті умови договору залишаються без змін. Постановою Правління НБУ від 20 липня 2015 року № 466 ПАТ "АКБ "Капітал" віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. В своєму листі тимчасова адміністрація повідомила їй, що договір №1/33/3m/0340 від 09 липня 2015 року, укладений між нею і банком визнано нікчемним. На неодноразові звернення [PERSON] з питань повернення вкладу відповідач не реагує. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, законодавство та її права, як споживача. Тому з відповідача на її користь підлягає стягненню пеня, передбачена п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», в розмірі 54000 грн. з розрахунку: 60000 х 3%х30 днів прострочення. Крім того, боржник несе відповідальність на підставі ст.625 ЦК України і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму вкладу 60000 грн., пеню в розмірі 54000 грн., відсотки в розмірі 3600 грн., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року №516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Суд встановив, що 09 липня 2015 року між сторонами укладений договір №1/33/3m/0340 строкового банківського вкладу (депозиту), згідно з умовами якого Банк приймає від [PERSON] грошові кошти (вклад) у розмірі 60000 грн. на строк 3 місяці з 09 липня 2015 року по 09 жовтня 2015 року, та зобовязується повернути вклад вкладнику та виплачувати проценти за вкладом в розмірі 22% річних. Проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує строку закінчення цього договору. Виплата вкладнику доходу у вигляді процентів за користування його коштами здійснюється шляхом перерахування коштів у відповідному розмірі на поточний рахунок вкладника. Відповідно до п.1.2 договір укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку, кінцевою датою якого є 09 жовтня 2015 року. Після спливу строку депозитного вкладу, в порушення умов договору, відповідач не повернув [PERSON] суму вкладу. Суд встановив, що відповідач не сплатив на користь позивача проценти за користування депозитом за період з 10 липня по 09 жовтня 2015 року відповідно до умов договору, розмір яких складає 3590,14 грн. з розрахунку: 60000х24%/365х91=3590,14. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки боржник після спливу строку депозитного вкладу не повернув позивачеві суму вкладу та проценти за депозитом у загальній сумі 63590,14 грн., то на підставі ч.2 ст.625 ЦК України він зобовязаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором. Суд вважає, що сума трьох процентів річних має бути розрахована за період з 10 жовтня 2015 року по день винесення рішення суду, тобто по 06 січня 2016 року, оскільки до теперішнього часу гроші позивачу не повернуті. Сума трьох процентів річних за цей період складає 460,00 грн. Судом встановлено, що в жовтні 2015року на адресу позивача надійшов лист, в якому позивачу повідомляють, що ПАТ "АКБ "Капітал" віднесений до категорії неплатоспроможних. Відповідно до протоколу засідання комісії ПАТ "АКБ "Капітал"" про перевірку договорів, укладених ПАТ "АКБ "Капітал"" протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, Договір №1/33/3m/0340 від 09 липня 2015 року, визнано нікчемним на підставі ч.2 ст. 38 Закону № 4452-VI. Рішення щодо включення позивача до переліку вкладників ПАТ "АКБ "Капітал", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, буде прийнято після завершення проведення досудового розслідування у відповідній кримінальній справі (а.с.4). Однак відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували обставини викладені в зазначеному листі, а також не надав доказів на спростування доводів позивача. Позивач у позові посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», зокрема, на пункт 5 статті 10, як на підставу нарахування пені за порушення договору у розмірі трьох відсотків вартості послуг за кожен день прострочення. Суд вважає, що на правовідносини стосовно банківського вкладу Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується. Вкладник не може бути споживачем у розумінні Закону «Про захист прав споживачів» оскільки за договором депозиту послугу надає вкладник (і вона оплачується у вигляді відсотків по депозиту). Більше того, банк не надає послуги вкладнику, адже поняття "послуга" в розумінні Закону "Про захист прав споживачів" передбачає передачу споживачеві певного блага. А згідно з договором депозиту банк не надає вкладнику матеріальних або нематеріальних благ. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума вкладу за договором строкового банківського вкладу у розмірі 60 000,00 грн., відсотки за договором строкового банківського вкладу (депозиту) у сумі 3590,14 грн., 3% річних за невиконання грошового зобовязання у сумі 460,00 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., які підтверджені квитанцією. Частина 3 ст. 88 ЦПК України встановлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд дійшов висновку, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (54,46 % від заявлених у позові) з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,50 грн.

Outcome: partial