Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах [PERSON] 15.05.2018 р. звернулися до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] р. помер [PERSON] після смерті останнього з заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці першої черги спадкодавця: - дружина померлого [PERSON], донька спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] в інтересах якого звернулась [PERSON] оскільки [PERSON] є інвалідом 1 групи, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23.11.2012 р. визнаний недієздатним та [PERSON] призначено його опікуном. Після смерті [PERSON] залишилась квартира [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS], оскільки останній був членом ЖБК «Авіатор-15» та відповідно до довідки від 05.03.2018 р. №41 слатив пайовий внесок за вказану квартиру в розмірі 13799,17 крб. 18.01.1992 р. однак, відповідно до відомостей Київського міського БТІ згідно з даними бюро вказана квартира на праві власності не зареєстрована. Оскільки, на час сплати пайового внески [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності а отже ? частина є власністю [PERSON] як така, що набута за час перебування в шлюбі, інша ? частина квартири є спадковим майном і має бути успадкована по 1/6 частині всіма спадкоємцями, які звернулись з заявами ро прийняття спадщини, однак в зв'язку з тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, вони вимушені звернутись до суду з вказаним позовом та посилаючись на ст.ст. 15,16, 321, 328, 384, 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачі в судове засідання не з'явилися, від позивача [PERSON] суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, позивач [PERSON] направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надано відзив з приводу заявлених позовних вимог. Представник третьої особи ЖБК «Авіатор-15» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, та інших, правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] р. ( а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 31 серпня 1978 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб в Палаці одружень «Жовтневий» про що зроблено актовий запис № 2490 (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей : [PERSON] [INFO] ( а.с. 16) та [PERSON] [INFO] ( а.с. 20). 05.07.2003 р. відповідно до свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на :[PERSON]. ( а.с. 17). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є інвалідом 1 групи дитинства довічно та відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03 серпня 2012 р. його визнано недієздатним, а згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 листопада 2012 р. опікуном недієздатного [PERSON] призначено його матір [PERSON] ( а.с. 23-26). Відповідно до ордера від 28.06.1990 р. № 082591 квартира [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS], надана [PERSON],. на родину з трьох осіб: його, дружину [PERSON] та доньку [PERSON] ( а.с. 29). Відповідно до довідки №41 від 05.03.2018 р. вбачається, що [PERSON] був власником кооперативної квартири [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS], та 18.01.1992 р. ним сплачена сума пайового внеску в розмірі 13799, 17 руб. ( а.с. 30). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2018 р. [PERSON], [PERSON], яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS], відмовлено з посиланням на те. Що спадкоємцями не надано документів які підтверджують право власності спадкодавця на дане спадкове майно. ( а.с. 31,32,33). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України УРСР «Про власність» в редакції, що діяла станом на 24.03.1992 року члени житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Отже, вбачається, що право власності члена житлово-будівельного кооперативу на квартиру раніше виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що власником спірної квартири є [PERSON] який помер [INFO] р. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями [PERSON] який помер [INFO] р. є позивачі по справі. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Крім того, як вбачається з матеріалів справи на час виплати паєнакопичення за вказану спірну квартиру [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Статтею 22 КЗпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У відповідності до ст. 22 КпШС України (який діяв на момент придбання сторонами будинку і до 01 січня 2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Таким чином, є обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та визнання за [PERSON] права власності на ? частину вказаної квартири, як на майно яке набуто під час перебування в шлюбі. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування - підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позивачів про стягнення з відповідача витрат по сплаті правової допомоги та витрат на сплату судового збору слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В даному випадку належним відповідачем в даній справі є Київська міська рада виключно у зв'язку з тим, що Київська міська рада як державний орган виступає від імені держави і у разі відсутності спадкоємців або не прийняття спадщини вказаний державний орган виступає стороною в таких правовідносинах від імені держави. Тобто Київську міську раду не можна вважати відповідальною за бездіяльність спадкодавця щодо не проведення державної реєстрації права власності в установленому законом порядку на спірне спадкове майно і відповідно виникнення даного спору, а тому в даному спірному випадку не вбачається ніяких правових підстав для стягнення сплаченого судового збору з відповідача. Судовий збір в справах, за якими особа набуває у власність нерухоме майно, є фактично платою державі за набуття права власності на нерухоме майно у вигляді судового збору або державного мита при отриманні нотаріального свідоцтва про право на спадщину, а тому суд в даному випадку не вбачає правових підстав для стягнення судового збору з відповідача, який є державним органом та виступає від імені держави в спірних правовідносинах. Таким чином не є можливим стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті правової допомоги та судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial