Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 15 жовтня 1996 року до 24 травня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого у порядку спадкування набув право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. На час звернення до суду із даним позовом, у зазначеній квартирі зареєстровані сторони та їх діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати у зазначеній квартирі і на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 29 червня 2010 року право власності на цю квартиру було зареєстровано за [PERSON] Проте у листопаді 2011 року, незважаючи на усну домовленість про безперешкодне проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] подала до суду позов про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а він в свою чергу звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, проте рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року, в задоволенні обох указаних позовів відмовлено. [PERSON] продовжує чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, чим порушує його право на житло як члена сім"ї, тому [PERSON] просив зобов"язати її не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] вселити його до цієї квартири та стягнути з відповідача судові витрати. Не погодившись із позовом [PERSON], [PERSON] у квітні 2013 року подала зустрічний позов, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 2010 року, укладеного між сторонами у справі, вона є власником квартири [ADDRESS], у якій на час звернення до суду з зустрічним позовом проживає вона разом з дітьми. [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з грудня 2010 року, забрав усі свої речі, при цьому ніякі перешкоди йому не створюються. [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування указаною квартирою, та стягнути з нього на свою користь судові витрати. Отже, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на положення ЖК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представники заявлений первісний позов підтримали в повному обсязі, заперечили проти задоволення зустрічного позову. Позивач пояснив, що не проживає в зазначеній квартирі, так як йому постійно чиняться перешкоди в боку [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заявлений зустрічний позов підтримали в повному обсязі, згідно до уточненої позовної заяви Заперечили проти первісного позову з тих підстав, що [PERSON] не чиняться перешкоди та вимоги в цій частині не доведені жодними доказами, а [PERSON] сам не бажає проживати в квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю [PERSON] [PERSON] чинить її сину та їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, не дає спілкуватися з онуками. Однак не змогла пояснити, яким чином створюються перешкоди, коли й як часто [PERSON] намагався зайти в спірну квартиру, тощо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сестрою [PERSON], проживає поряд у сусідній квартирі з [PERSON], бувшою жінкою брата, яка там проживає з двома неповнолітніми дітьми. [PERSON] рідко приходить до квартири. Де він живе та чи працює їй не відомо. Може сказати, що брат [PERSON] зловживає алкоголем, тому його прихід не приносить радощів, оскільки на підпитку схильний до з'ясування стосунків. До своєї бувшої дружини з дітьми у спірну квартиру з 2011 року жодного разу не зайшов, хоча має вільний доступ. У [PERSON] є ключ від тамбура, отже жодних перешкод йому не чинять. [PERSON] сам не бажає йти до квартири. Вважає, що [PERSON] втратив не лише квартиру по причині алкогольної залежності, а й дружину з дітьми. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, [PERSON] в квітні 2013 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та про його вселення у вказану квартиру. Зазначає, що з [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з 15.10.1996 року по 24.05.2005 року. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 19 грудня 1997 року став власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. В даній квартирі [PERSON] зареєстрований з 14.01.1998 року, також в ній зареєстрована [PERSON] та діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу 24.05.2005 року сторони продовжували проживати спільно у даній квартирі. Але 29 червня 2010 року сторони оформили договір купівлі-продажу вказаної квартири та її власником стала [PERSON] Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 квітня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на боці відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], КП "ВМБТІ" про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації власності на квартиру відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26.07.2012 року рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.04.2012 року було залишено без змін. Судом встановлено, що іншого житла придатного для проживання у [PERSON] немає, також немає можливості заробити кошти на власне житло, оскільки є інвалідом III групи довічно. Сторони не можуть досягти домовленості і приводу користування спірною квартирою. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду із зустрічною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 29.06.2010 року, укладеного між нею та [PERSON], який є її колишнім чоловіком. Шлюб між ними розірвано 24.05.2005 року. У вказаній квартирі [PERSON] проживає разом з двома дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], однак понад рік у вказаній квартирі не проживає, речей своїх в квартирі не зберігає. З реєстраційного обліку відповідач не знявся та, на думку позивача, не має наміру цього роботи. Згідно уточненої позовної заяви, вказує, що [PERSON] не проживає в даній квартирі починаючи з 27 грудня 2011 року. Зазначила, що відносини у сторін з часу припинення шлюбних відносин стали неприязними, [PERSON] проживаючи разом у спірній квартирі зловживав спиртними напоями, після чого влаштовував скандали, з даного приводу [PERSON] зверталася до працівників міліції, щоб вплинули на нього. Крім цього, в період 2006 -2009 років останній уклав ряд кредитних договорів, допустив заборгованості, оскільки їх не погашав. [PERSON] тривалий час вів вільний спосіб життя: жив у своїх родичів, інших жінок, працював в Росії. З 2010 року [PERSON] свідомо та добровільно проживає окремо, у зв'язку з чим вона просить визнати його особою, яка втратила право на проживання у квартирі [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК України. Вважає, що реєстрація [PERSON] в належній їй на праві власності квартирі перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право володіння, користування та розпорядження квартирою. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу зазначає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Ч. 3 ст. 64 ЖК вказує, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 24.05.2005 року, актовий запис відділу РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 618 (а.с 10). Згідно договору купівлі-продажу від 29.06.2010 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] колишній дружині [PERSON] 07.07.2010 року право [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації". Відповідно до особистого рахунку на квартиру [ADDRESS], виданого ЖЕК № 22, у квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та їх малолітні діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З акту від 20.04.2013 року про тимчасову відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні, затвердженого директором ПП "Бокуд", вбачається, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 01.10.2011 року по даний час, даний Акт, складений для перерахунку витрат за користування житлово -комунальними послугами (а.с. 39). Крім того, у вказаному вище рішенні Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 квітня 2012 року зазначено, що згідно довідки TOB "Аврора" № 64 від 21.03.2012 року [PERSON] працював з 03.02.2011 року по 25.12.2011 року в ТОВ "Аврора", яке знаходиться за адресою: с. Разбєгаєво, Ломоносівського району, Ленінградської області, Росії. Відповідно до ст. 10 ЦПК України та доводів [PERSON] в первісній позовній заяві тягар доказування і його обгрунтування лежить саме на [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] не доведено та нічим не підтверджено факт існування перешкод в користуванні спірною квартирою [PERSON], яка з даним твердженням не погодилася, заперечує будь-які дії направленні на перешкоджання [PERSON] в користуванні квартирою та й навіть спілкуванні з сином. [PERSON] сам жодного разу не намагався зайти до квартири, чого він не заперечив в ході судового розгляду справи. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування перешкод в користуванні спірною квартирою [PERSON] суду не надав, а тому первісний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та про вселення у житлове приміщення не підлягає задоволенню. Суд вважає, що не може бути підставою для задоволення первісного позову пояснення позивача [PERSON] та свідка [PERSON], матері позивача, оскільки вони є зацікавленими особами, а їх пояснення не підтверджені жодними доказами як то письмовими зверненнями до відповідача, правоохороних чи житлових звернень, можливих актів тощо. Також суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] щодо того, що позивача не допускають до квартири, оскільки вона є співвласником сусідньої квартири, яка находиться в одному тамбурі з квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв"язку із відсутністю в житлі без поважних причин понад один рік, то слід відмітити, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року визначено, що встановленню підлягають обставини, які виникали і продовжили існування після 25 квітня 2012 року. Ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказує, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Як зазначено судом, факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі слід рахувати починаючи з 25 квітня 2012 року, а [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням 22 квітня 2013 року. При цьому суд касаційної інстанції не вказав, в чому проявилось неправильність рішення щодо первісних позовних вимог. У зустрічній позовній заяві посилалась на ст. 405 ЦК України, яка зазначає, що член сім"ї власника втрачає право на користування житлом в разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла, або законом. В даному випадку визначеного Законом року не пройшло. При цьому не може бути підставою для задоволення позову в цій частині посилання представника [PERSON] на те, що до річного терміну не вистачає декілька днів, оскільки згідно ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. А тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У зв"язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позовів, судові витрати слід залишити за сторонами, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed