Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач, засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, встановлених: з 01 січня 2011 року затверджено Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14 грудня 2010 року, тариф на теплову енергію для населення - 269,50 грн. за 1 Гкал; з 21 листопада 2014 року затверджено постановою Національної комісії у сфері енергетики та комунальних послуг №146 від 31 жовтня 2014 року, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 12,94 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуг з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання 27,21 грн. за 1 куб. м, (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); з 01 травня 2015 року затверджено Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1171 від 31 березня 2015 року з централізованого опалення; для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізоване опалення (з податком на додану вартість); з 31 грудня 2017 року згідно постанови від 28 грудня 2017 року №1536 "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171", для абонентів житлових житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1 424,96 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізоване опалення (з податком на додану вартість). На виконання статутної мети КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS]. Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невідємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Відповідачі оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у звязку з чим за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року виникла заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 5999,59 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №531 від 17 листопада 2014 року про надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та водовідведення (а.с.13-14). Як видно із довідок, наданих КПТМ та відділом реєстрації місця проживання громадян в квартирі №[ADDRESS] зареєстровані відповідачі (а. с. 7, 18, 19). Відповідно до розрахунку сума заборгованості за послугу з централізованого опалення, поданого до квартири [ADDRESS] за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року у розмірі 5 999,59 грн (а.с.8). Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку [ADDRESS], що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія (а. с.9-12). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. 526 ЦК України та ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем [PERSON] не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обовязком споживача. Таким чином, оскільки позивач свої обовязки з постачання теплової енергії для потреби опалення виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачами зобов'язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення відповідачами по справі заборгованості з централізованого опалення за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року у розмірі 5 999,59 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у виді судового збору у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 1 762,00 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved