Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Подільського регіонального страхового центру, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - [PERSON], про стягнення страхового відшкодування. Ухвалою суду від 18.09.2014 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - [PERSON] та [PERSON] Позовна заява обґрунтована тим, що 07.02.2010 року між [PERSON] та АТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Подільського регіонального страхового центру був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЗ № 014 по програмі "Класичний", відповідно до якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Toyota Landcruiser, 2006 року випуску, з реєстраційним номером [NUMBER]. 08.12.2011 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила користуватися та розпоряджатися застрахованим транспортним засобом позивача у справі - [PERSON] а також [PERSON] та інших осіб. Про надання зазначеної вище довіреності [PERSON] повідомила відповідача, в результаті чого 13.12.2011 року між ними укладено додаткову угоду про внесення змін до п. 9.1 договору страхування - "Експлуатанти", а саме включено до переліку експлуатантів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, як позивач так і всі вищевказані особи набули усіх прав та обов'язків страхувальника, що передбачено п. 9.1. договору. 30.12.2011 року [PERSON], який є сином позивача та експлуатантом за договором страхування, керуючи застрахованим автомобілем на 73 км автомобільної дороги "Житомир - Могилів-Подільський" не врахував дорожні умови, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб та з'їхав в кювет, чим порушив вимоги п. 12.2. Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Про настання страхового випадку позивач [PERSON], а також треті особи - [PERSON] та [PERSON] зверталися до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив їм у даній виплаті, посилаючись на те, що [PERSON] під час руху намагався уникнути зіткнення з тваринами, що відповідно до п. 26 договору страхування є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. На думку позивача, дана відмова відповідача є неправомірною, оскільки відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, останній не порушив п. 26 договору страхування, а факт дорожньо-транспортної пригоди стався без уникнення зіткнення з тваринами з боку водія. Відповідно до висновку експертного дослідження № 50П-02 від 29.02.2012 року вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу складає 98110, 45 грн. Враховуючи наведене вище, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в зазначеному розмірі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Дмитрієвський Ю.В. позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях, зокрема, відповідно до заяви - повідомлення від 03.01.2012 року, 30.12.2011 року на 73 км автодороги "Житомир - Могилів-Подільський" сталася подія за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] Згідно письмових пояснень [PERSON], наданих 03.01.2012 року, зазначена подія сталася у зв'язку з тим, що на проїжджу частину вибігла тварина (собака чи лисиця) і [PERSON], щоб уникнути з нею зіткнення, був вимушений швидко вивернути кермо застрахованого автомобіля, внаслідок чого його занесло в кювет, що призвело до пошкодження застрахованого автомобіля. Відмова позивачу у виплаті страхового відшкодування здійснена правомірно в межах чинного законодавства, оскільки згідно з п. 6.3.10 Правил страхування не підлягають страхуванню за цими правилами події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами, якщо інше не передбачено Договором страхування. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені судом про час і місце судового засідання, а тому суд вважає, що їх неявка не є перешкодою проведенню розгляду справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] надав на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначено, що враховуючи той факт, що саме він був учасником ДТП, яке сталося 30.12.2011 року, однак він особисто не надав пояснення відповідачу у даній справі, зокрема про те, що ДТП сталося внаслідок запобігання уникнення зіткнення з твариною, так як в цей час він знаходився за кордоном, що підтверджується закордонним паспортом з відміткою перетинання ним кордону Республіки Польща 03.01.2012 року. Крім цього, в наявності є свідки, які можуть підтвердити той факт, що ДТП сталося внаслідок погодних умов, а не внаслідок уникнення зіткнення з твариною. Пояснення відповідачу у даній справі надавав його батько - позивач у справі, який не був учасником чи свідком ДТП. Крім того, позивач повністю за власний кошт відремонтував пошкоджений автомобіль, який згодом був реалізований. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є товаришем [PERSON] Дійсно, 30.12.2011 року він їхав з [PERSON] на автомобілі марки Toyota Landcruiser, останній був за кермом. В зв'язку з погодними умовами [PERSON] не справився з керуванням та автомобіль з'їхав у кювет, в наслідок чого був пошкоджений транспортний засіб. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.02.2010 року між [PERSON] та АТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Подільського регіонального страхового центру був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЗ № 014 по програмі "Класичний" (а.с. 3). Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Toyota Landcruiser, 2006 року випуску, з реєстраційним номером [NUMBER]. Строк дії договору з 08.02.2011 року по 07.02.2012 року. 08.12.2011 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила користуватися та розпоряджатися застрахованим транспортним засобом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1242 та є дійсною до 08.12.2014 року (а.с. 12). 13.12.2011 року [PERSON] в письмовому порядку повідомила відповідача про оформлення зазначеної вище довіреності та у зв'язку з цим просила внести відповідні зміни у п. 9.1. договору страхування - "Експлуатанти", а саме про включення до переліку експлуатантів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Цього ж дня між [PERSON] та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору страхування, згідно з якою до п. 9.1. договору - "Експлуатанти", внесено зазначених вище осіб (а.с. 9). 30.12.2011 року [PERSON], який є сином позивача та експлуатантом за договором страхування, керуючи застрахованим автомобілем на 73 км автомобільної дороги "Житомир - Могилів-Подільський" не врахував дорожні умови, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб та з'їхав в кювет, чим порушив вимоги п. 12.2. Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 7). 03.01.2012 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою-повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 59, 60). В даній заяві, серед іншого, зазначено, що 30.12.2011 року, рухаючись по трасі "Житомир - Могилів-Подільський", заявника засліпив зустрічний автомобіль та на дорогу вибігла якась тварина (собака чи лисиця), внаслідок чого, щоб уникнути зіткнення з твариною, він вивернув кермо ліворуч та пригальмував, в результаті чого його занесло в кювет, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Аналогічні за змістом пояснення викладені [PERSON] в пояснювальній записці на ім'я відповідача від 03.01.2012 року, в яких, зокрема, вказано, що вони написані ним власноручно (а.с. 61, 62). ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" листом від 22.02.2012 року за № 1645 повідомило позивачу у відмові у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що згідно з п. 6.3.10 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) не підлягають страхуванню за цими правилами події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами, якщо інше не передбачено Договором страхування (а.с. 72). Правовідносини, пов'язані зі страхуванням, регулюються главою 67 ЦК України та Законом України "Про страхування". За змістом ч. 1 ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Судом встановлено, що згідно з п. 26 договору страхування та п. 6.3.10 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 року, до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами, якщо Договором страхування (63-66). Суд відхиляє пояснення третьої особи [PERSON] про те, що він особисто не надавав письмові пояснення відповідачу у даній справі, так як в цей час знаходився за кордоном, оскільки дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Відмітка у закордонному паспорті [PERSON] про перетинання ним кордону Республіки Польща 03.01.2012 року не може вважатись допустимим доказом виїзду останнього з території України, оскільки розпорядником інформації про осіб, які перетнули державний кордон України, є органи Державної прикордонної служби України. Крім того, з вказаної відмітки не вбачається у який конкретно час здійснено перетин кордону Республіки Польща, що, в свою чергу, свідчить про суб'єктивну можливість [PERSON] надати письмові пояснення відповідачу і того ж дня виїхати за межі України. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Позивач та його представник правом на заявлення клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи з метою підтвердження чи спростування обставини щодо надання письмових пояснень від 03.01.2012 року саме [PERSON] не скористались. Суд критично відносить до пояснень свідка [PERSON] та не бере його свідчення до уваги, так як позивачем та його представником не доведено факт знаходження свідка в автомобілі Toyota Landcruiser 30.12.2011 року на автодорозі Житомир-Могилів-Подільський, під час пошкодження зазначеного автомобіля. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд вважає що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed