Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 квітня 1996 року відповідач була зареєстрована яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та не проживає у спіоній квартирі більше одного року. Також відповідач добровільно зніматись з реєстрації не бажає, має власне житло в якому на даний час проживає з батьками та бабою. Позивач в судове засідання не з'явився надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Предатсавник третьої особи Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Причини неявки в судое засідання не повідомив. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, власності [PERSON](а.с. 3). Відповідно до довідки Форми № 3 від 19.08.2015 року виданої ЖРЕО - 409 в квартирі за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON](а.с. 6). Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з 1996 року, що підтверджується Актом від 12.08.2015 року.(а.с. 4) Необхідність визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач обгрунтовує порушенням його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та необхідність сплачувати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених строків. В разу їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Щодо позовних вимог позивача про зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідача є наслідком виконання рішення про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою. Крім того, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому у задоволенні вимог про зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації підлягають задоволенню частково. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial