Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивовано тим, що між сторонами укладено Рамкову угоду № FW109.18 від 31.01.2008 відповідно до якої позивач здійснив кредитування [PERSON] (відповідач 1) на підставі Договору про надання траншу № 1.36826/FW109.18 від 31.01.2008 на суму 80000 доларів США, процентна ставка 13,00% річних (розмір процентної ставки змінювався відповідно до умов Договорів № 1 від 16.09.2014 року, № 2 від 16.02.2015 про внесення змін до Договору траншу № 1.36826/1 FW109.18 від 31.01.2008) строком на 144 місяці. У відповідача утворився та існує перед позивачем борг у розмірі 690888,59 грн, що складається з боргу по капіталу 602352,49 грн, з боргу по процентах 9399,49 грн, боргу по процентах за неправомірне користування кредитом 3358,94 грн, боргу по пені 75777,67 грн. В забезпечення виконання зобов`язань відповідача 1 перед позивачем укладено договір поруки № 3316-ДП1 від 31.01.2008р., відповідно до якого поручителем відповідача 1 виступила [PERSON] (відповідач 2). Позивачем було ужито всіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання спору, однак це не призвело до повного погашення боргу. Просив позов задовольнити і стягнути з [PERSON] заборгованість 690888,59 грн, що складається з боргу по капіталу 602352,49 грн, з боргу по процентах 9399,49 грн, боргу по процентах за неправомірне користування кредитом 3358,94 грн, боргу по пені 75777,67 грн, стягнути з [PERSON] як солідарного боржника, заборгованість 690888,59 грн, що складається з боргу по капіталу 602352,49 грн, з боргу по процентах 9399,49 грн, боргу по процентах за неправомірне користування кредитом 3358,94 грн, боргу по пені 75777,67 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. В судове засідання 29.04.2021 позивач не з`явився. Представник позивача подав заяву, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі в судовому засіданні, за наявності умов не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину. Відповідач [PERSON] в судове засідання 29.04.2021 не з`явилася. Подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням карантину. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Миколаєві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2008 між ЗАТ «ПроКредит Банк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладена Рамкова угода № 3316, відповідно до якої кредитор на підставі цієї угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами. на підставі угоди встановлюється ліміт суми кредитування еквівалентний 100000 (сто тисяч) доларів США, ліміт строку кредитування 180 (сто вісімдесят) календарних місяців, максимальний розмір процентів 40% річних. Рамкова угода підписана уповноваженою особою кредитора та позичальником. 31.01.2008 між сторонами на підставі Рамкової угоди № 3316 від 31 січня 2008 року укладено договір про надання траншу № 1.36826/3316. Умовами договору про надання траншу № 1.36826/3316 від 31 січня 2008 передбачено надання кредиту позичальнику у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США, строк користування 144 (сто сорок чотири) календарних місяці від дати кредиту включно, проценти 13 (тринадцять) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, цільове призначення кредиту - придбання квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , комісія за видачу кредиту 1 (один) % від розміру кредиту, комісія за дострокове погашення кредиту 1 (один) % від суми, що достроково погашається, спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок позичальника №262080151836 у кредитора. До договору підписано додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків», додаток № 2 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Розрахунок сукупної вартості кредиту», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 20.04.2010», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 14.05.2010», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 11.08.2011», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 16.01.2014», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 06.03.2014», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 15.05.2014», договір № 1 про внесення змін до договору траншу від 16.09.2014, додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 16.09.2014», договір № 2 про внесення змін до договору траншу від 16.02.2015, додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 16.02.2015», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 17.08.2015», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 18.01.2016», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 16.01.2017», додаток № 1 до договору траншу № 1.36826/3316 від 31.01.2008 «Графік повернення кредиту та сплати процентів. Нова редакція від 15.01.2018», укладений на підставі заяви позичальника щодо кредиту №1.36826. Також між кредитором та [PERSON] укладений договір поруки № 3316-ДП1 від 31.01.2008 до рамкової угоди № 3316 від 31.01.2008, укладеної між кредитором та позичальником. Одним з основних принципів цивільного судочинства відповідно по п.5 частини третьої ст.2 ЦПК України є принцип диспозитивності. Тобто, як йдеться у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що позивач самостійно визначає предмет спору, формулює вимоги, подає на їх підтвердження докази. Суд не праві збирати докази в справі, крім випадків, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У своєму позові позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість на підставі Рамкової угоди № FW109.18 від 31.01.2008, Договору про надання траншу № 1.36826/FW109.18 від 31.01.2008 та договору поруки до вказаної угоди. Водночас позивач не надав суду докази, які засвідчать про укладення між позивачем та відповідачем 1 саме Рамкової угоди № FW109.18 від 31.01.2008, Договору про надання траншу № 1.36826/FW109.18 від 31.01.2008, як основного договору, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість. Надані суду копії Рамкової угоди № 3316 від 31 січня 2008 року та договору про надання траншу № 1.36826/3316 від 31 січня 2008 року не підтверджують укладення Рамкової угоди № FW109.18 від 31.01.2008, Договору про надання траншу № 1.36826/FW109.18 від 31.01.2008, адже мають різну нумерацію, що є перешкодою для встановлення факту укладення цих договорів. Будь-яких доказів щодо зміни нумерації договорів суду не надано. Подавши свої докази, сторона реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed