Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

04 лютого 2014 року позивальниця звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення незаконно утриманої частки її заробітної плати з карткового рахунку відшкодування моральної шкоди, указуючи наступне. З 18.11.2013 року вона працює в дошкільному навчальному закладі №10 Костянтинівського міського управління освіти на посаді помічника вихователя. Для отримання заробітної плати нею було відкрито рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк», куди її заробітна плата перераховується. Відповідно до довідки управління освіти Костянтинівської міської Ради №18 від 13.01.2014 року сума нарахованої заробітної плати становить 1898,05 грн., в тому числі на листопад 2013р. - 619,45 грн., за грудень 2013 року - 1278,90 грн.. На початку січня 2014 року їй стало відомо, ще сума нарахованої та перерахованої заробітної плати (за вирахуванням податків) не співпадає. 14.01.2014 року на її звернення їй було надано роздрукування з її зарплатної картки. Після вивчення роздрукування, вона помітила незаконне автоматичне списання відповідачем грошових коштів в сумі 560,59 грн., в тому числі 23.12.2013 року - 325,00 грн., 28.12.2013 року - 175,00 грн. та 60,59 грн. Тобто із перерахованої заробітної плати співробітниками «ПриватБанк» автоматично списано більше 50% її зарплати. Таким чином Відповідач по справі самостійно, без належного повідомлення мене без рішення суду, без відповідного розпорядження державного виконавця, привласнив належні їй грошові кошти. Таким чином, позивачка просила суд стягнути з відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь суму незаконно списаної заробітної плати за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року в розмірі 560,59 гривень; стягнути з відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" на її користь моральну шкоду в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень. 23.05.2014 року позивачка [PERSON] подала до суду доповнення та уточнення до позову, у якому, посилаючись на обставини, викладені у первинному позові, добавила наступне. Відповідач по справі самостійно, без належного повідомлення її, без рішення суду, без відповідного розпорядження державного виконавця привласнив належні їй грошові кошти. Порядок накладання стягнення на суми заробітної плати регулюється Главою 6 Закону України "Про виконавче провадження", стаття 70 якого визначає розмір відрахувань із заробітної плати, а саме за виконавчим документом не більше 20% суми заробітної плати (після утримання усіх податків). Своїми діями Відповідач порушив її конституційне право, передбачене статтею 41 Конституції України, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися свою власністю, та ст.ст. 317, 321 Цивільного кодексу України, які гарантують право користуватися власністю. Заробітна плата є її особистою власністю, а незаконно утримана сума грошових коштів підлягає поверненню. Вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, бо у зв'язку з недоотриманням заробітної плати вона переживала моральні страждання. Посилалася при цьому на ч.1 ст.1167 ЦК України, на п.п.1, 3, 9 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВС України № 5 від 25.05.2001 та № 1 від 27.02.2009р.). За її розрахунками відповідач незаконно списав з її зарплатного рахунку 810,59 гривень, що просить суд стягнути з відповідача на її користь, а також у відшкодування моральної шкоди 2500 грн.. У судовому засідання позивачка та її представник повністю підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача Зікунова Н.А. позов не визнала та пояснила наступне. 09.02.2006 р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг, за умовами цього договору банк відкрив картковий рахунок [NUMBER] та надав клієнту платіжну картку з встановленим первісним кредитним лімітом у розмірі 2100,00 грн.. Станом на 04.04.2014 року позивальниця [PERSON] має заборгованість по кредиту у розмірі 10869,82 грн., яку добровільно не погашає. 29.11.2013р.. за заявою клієнта між банком та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк відкрив картковий рахунок [NUMBER] та надав клієнту платіжну картку без встановленого кредитного ліміту. На цей картковий рахунок поступає заробітна платня позивачки. На підставі договору про відкриття карточного рахунку [PERSON] доручила банку списувати з будь якого іншого свого рахунку у цьому банку кошти на погашення кредиту. Банк, списуючи кошти з її заробітного рахунку, діяв законно, з дозволу клієнта, на підставі умов договору та Постанови НБУ Про затвердження Інструкції про безналічні розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2004р. Крім того, наполягала на відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, бо банк діяв тільки на підставі договору та з дозволу позивачки. Суд, заслухав сторони та дослідивши матеріали справи, знайшов наступне. 09.02.2006 р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг, за умовами цього договору банк відкрив картковий рахунок [NUMBER] та надав клієнту платіжну картку з встановленим первісним кредитним лімітом у розмірі 2100,00 грн. (а.с. 30-33 ). В заяві клієнта на отримання кредитних коштів від 09.02.2006р. стоїть підпис позивачки про те, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір (а.с. 28-29 ). Сума боргу по кредиту складає станом на 04.04.2014 року 10869,82 грн.. З 18.11.2013 року позивачка працює в дошкільному навчальному закладі №10 Костянтинівського міського управління освіти на посаді помічника вихователя. Для отримання заробітної плати нею було 29.11.2013р.. за її заявою у відповідача відкрито рахунок, куди її заробітна плата перераховується. Нею з банком було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк відкрив картковий рахунок [NUMBER] та надав клієнту платіжну картку без встановленого кредитного ліміту (ас. 11 ). За договором про надання банківських послуг від 09.02.2006р. (картковий рахунок [NUMBER]) згідно даних мультікасси [PERSON] має прострочену заборгованість, в рахунок погашення якої і здійснювались списання з платіжної картки [NUMBER], що сторонами не заперечувалося. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали між собою два договори про надання банківських послуг - один 09.02.2006р. (картковий рахунок [NUMBER]) про відкриття кредитної лінії, другий - 29.11.2013р. про обслуговування заробітного карткового рахунку (картковий рахунок [NUMBER]). Кредит позивачка своєчасно не погашає та має заборгованість. Постановою НБУ "Про затвердження Інструкції про безналічні розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2004р. (п.1.4) передбачено договірне списання банком з рахунка клієнта без надання клієнтом платіжного доручення, яке здійснюється Банком в порядку, передбаченому в договорі, укладеним між ним та клієнтом. Пунктом 6.1 вказаної Постанови НБУ встановлено, що банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або будь-якого іншого договору про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є Банк, який обслуговує клієнта, то право цього Банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для здійснення списання коштів з рахунків платника (п.6.5). В заяві позивачки [PERSON] на отримання кредитних коштів від 09.02.2006р. стоїть її підпис про те, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме те, що вона погодилася на умовах договору з цими Правилами, які регулюють їх правовідносини. Сторони у судовому засіданні не заперечували проти того, що між ними був укладений договір надання банківських послуг на умовах вказаних Правил, та Правил користування платіжною карткою. Згідно п. 5.6 Умов та Правил надання банківських послуг "держатель доручає банку списувати з любого рахунку держателя, відкритого у банку, зокрема з карточного рахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного чи часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу. Списання грошових коштів проводиться у відповідності з встановленим законодавством порядку". Отже, суд приходить до висновку, що позов відносно стягнення незаконно утриманої частки заробітної плати відповідачем з її карткового заробітного рахунку задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди також слід відмовити по наступним підставам. Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. зі змінами " Про судову практику по справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності з абз. 1 п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р зі змінами "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно по кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін та встановити якими правовими нормами вони регулюються, дозволяло лі відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються положеннями Глави 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад". Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними і у разі порушення зобов'язань моральна шкода може відшкодовуватись тільки тоді, коли це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Главою 71 ЦК "Позика. Кредит. Банківський вклад" відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язань не передбачено. Відшкодування моральної шкоди також не передбачено кредитним договором. Таким чином, спірні правовідносини виникли із домовленості сторін, тобто договірних зобов'язань, а положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України регулюються правовідносини по відшкодуванню шкоди з недоговірних зобов'язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не може нести перед позивачкою цивільну відповідальність, оскільки не знаходить у його діях порушення договірних умов чи законних прав та інтересів позивачки. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України з позивачки слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Outcome: approved