Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з указаною заявою, просить встановити юридичний факт про те, що квартира [ADDRESS] належить співвласникам на праві спільної часткової власності. Заяву обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1994 року квартира [ADDRESS] була приватизована на праві спільної власності громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 3 липня 2014 року [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], подарував [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Маючи намір з'ясувати правовий статус квартири, [PERSON] звернулась із запитом до органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації і в усній відповіді їй було повідомлено, що квартира перебуває у спільній сумісній власності. Крім того, згідно даних КП "КМБТІ" Київської міської ради, станом на 31 грудня 2016 року право власності на цю квартиру було проведено за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло, видане Фондом комунального майна Мінського району від 28 жовтня 1994 року на квартиру № 130. Заявник має намір подарувати свою частку рідним, але оскільки форма власності на квартиру не визначена, то на думку заявника, в судовому порядку підлягає встановленню вказаний юридичний факт. У судовому засіданні представник заявника - [PERSON] доводи заяви підтримала. Заінтересована особа Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи без їх участі, в якій також просила на підставі наданих сторонами доказів ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Заінтересована особа КП Київської міської ради "КМБТІ" у судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду заяви повідомлена вчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим 28 жовтня 1994 року Фондом комунального майна Мінського району, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. 27 березня 1998 року державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем належної померлій [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS] є її дочка [PERSON] Згідно з інформаційною довідкою КП "КМБТІ" від 26 червня 2014 року, за даними Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім'я: 3/4 частини за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1994 року, та 1/4 частина - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 1998 року. Відповідно до нотаріально посвідченого 3 липня 2014 року договору дарування 1/2 частки квартири, [PERSON], який діє від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON], подарував та безоплатно передав у власність [PERSON], а остання - прийняла як дарунок 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Сукупність досліджених судом доказів дає підстави для висновку про те, що квартира [ADDRESS] належала її співвласникам, починаючи з жовтня 1994 року, на праві спільної часткової власності з визначенням часток кожного співвласника у праві власності. Таким чином, підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення юридичного факту про те, що квартира [ADDRESS] належить співвласникам на праві спільної часткової власності - відсутні, оскільки цей факт і так підтверджується вищевказаними доказами та не підлягає окремому встановленню в судовому порядку.

Outcome: dismissed