Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У травні 2018 року Київський міський центр зайнятості звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до [PERSON] про стягнення суми. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у Святошинському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості 04.08.2017 зареєструвалась, як така, що шукає роботу [PERSON] 31.08.2018 року вона подала до РЦЗ заяву про надання статусу безробітного в якій зокрема повідомила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, була ознайомлена з правилами та обов"язками зареєстрованого безробітного. Наказом РЦЗ від 31.08.2017 року № НТ170831, відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення"відповідачці наданий статус безробітного з 29.03.2016 року. Наказом РЦЗ від 07.09.2017 року № НТ170907, відповідно до ст. 22, 23 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відповідачці призначено допомогу по безробіттю з 07.09.2017 року. Наказом РЦЗ від 10.01.2018 року № НТ180110, відповідачці було припинено виплату допомоги по безробіттю 10.01.2018 року та припинено реєстрацію з 10.01.2018 року. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону 5067-VI, з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати відповідачці допомоги по безробіттю. Так, за результатами розслідування складено акт №331 від 22.02.2018 року, яким встановлено, що відповідачка уклала цивільно-правовий договір № 28/1/08-17 "Про надання послуг" від 23.08.2017 року з ФОП Ананьїна А .В ., строк дії договору з 23.08.2017 року по 31.12.2017 року, за надані послуги (виконані роботи) відповідачці [PERSON] було нараховано винагороду в роз мірі 945 грн., що підтверджується актом прийому наданих послуг від 30.11.2017 року. У зв"язку з чим виплачена відповідачці допомога по безробіттю підлягає поверненню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. 14.05.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 22.08.2018 року ухвалою судді відкрито провадження усправі та надано право відповідачці не пізніше п"ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, позовної зіяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновкі експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, з підтвердженням направлення позивачу уопії відзиву та доданих до нього документів. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала та вказувала, що про існування вказаного позову їй стало відомо лише в квітні 2019 року, у зв"язку з чим вона не могла вчасно надати відзив на вказаний позов та докази безпідставно пред"явлених позовних вимог, також пояснила, що вказані у позовній заяві документи, а саме - договір №28/1/08-17 від 23.08.2017 року та акт прийому наданих послуг (виконаних робіт) від 30.11.2017 року, підписані з ФОП [PERSON] були помилково, насправді це не вона надавала послуги, а їй надавались послуги ФОП [PERSON] , які вона оплатила. Відповідач не просиала суд поновити пропущений з поважних причин процесуальльний строк для надання відзову, позовна заява відповідачу направлялась за її зареєстрованим місцем проживання у порядку ст. 128 ЦПК України разом із повісткою суду, а тому у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04.08.2017 зареєструвалась, як така, що шукає роботу [PERSON] . Так, наказом РЦЗ від 31.08.2017 року № НТ170831, відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення"відповідачці наданий статус безробітного з 29.03.2016 року. Наказом РЦЗ від 07.09.2017 року № НТ170907, відповідно до ст. 22, 23 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відповідачці призначено допомогу по безробіттю з 07.09.2017 року. Наказом РЦЗ від 10.01.2018 року № НТ180110, відповідачці було припинено виплату допомоги по безробіттю 10.01.2018 року та припинено реєстрацію з 10.01.2018 року (а.с.9). Відповідно до ст. 23 Закону № 803-XII контроль за додержанням законодавства України про зайнятість населення здійснюється місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, відповідними державними органами, інспекціями служби зайнятості та профспілковими об`єднаннями. Згідно Положення про Київський міський центр зайнятості, затвердженого Директором Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України 05.05.1997 року, Київський міський центр зайнятості є місцевим органом державної виконавчої влади та місцевим органом державної служби зайнятості, на який, зокрема, покладено обов`язок обліку та звітності про витрати коштів з державного фонду сприяння зайнятості населення Відповідно до ст. 22 Закону України від 02.03.2000 року № 1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі -Закон № 1533-ІІІ) застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Згідно ст. 23 Закону № 1533-ІІІ застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Відповідно до результатів розслідування складено акт №331 від 22.02.2018 року (а.с.10), яким встановлено, що відповідачка [PERSON] уклала цивільно-правовий договір № 28/1/08-17 від 23.08.2017 з фізичною особою підприємцем [PERSON] , за яким згідно акту прийому-передачі виконаних послуг (виконаних робіт) від 30.11.2017 року нараховано та сплачено 945 грн. винагороди (а.с.12-14, 16). Відповідно довідки-розрахунку Святошинського районного центру зайнятості від 27.02.2018 №19, сума надлишково виплачених коштів, що підлягає відшкодуванню, становить 11475 грн. 65 коп. (а.с. 17). Судом також встановлено, що відповідачці [PERSON] було направлено лист-повідомлення від 13.03.2018 №02-26/396 щодо необхідності повернення коштів (а.с. 19). Відповідно до ст. 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ст. 30 Закону України від 01.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість населення» (із змінами та доповненнями, далі -Закон № 803-XII) виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі одержання допомоги по безробіттю або матеріальної допомоги по безробіттю обманним шляхом. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачка [PERSON] не скористалась наданим правом та ненадала відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішив спір за наявними матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved