Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 09.12.2016 року між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1511. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їх шлюб з відповідачем фактично припинився в травні 2017 року. Сторони проживають окремо, мають протилежні погляди на шлюб та сімю. Cпільних дітей від шлюбу сторони немають, однак в досудовому порядку розірвання шлюбу є неможливим, оскільки відповідач постійно ухиляється від вирішення даного питання. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачем, тому просить їх шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Судові витрати з відповідача просить не стягувати. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання неодноразово не зявлявся, в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до\~ положень ст. 280 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ Дослідивши\~матеріали справи,\~суд дійшов\~наступного висновку.\~Згідно свідоцтва\~про шлюб серії І-ТП №172892 вбачається, що 09 грудня 2016 року між [PERSON], [INFO], громадянином [PERSON] Республіки, та [PERSON], [INFO], громадянкою України, був укладений шлюб, зареєстрований Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №1511 (а.с.13). Згідно довідки виданої Андрушівською міською радою Житомирської області від 17.08.2018 №3050 вбачається, що до складу сімї [PERSON] належать: мати [PERSON],[INFO], брат [PERSON], [INFO] (а.с.14). На даний час сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільних дітей немають, шлюб носить формальний характер. Згідно ст.10\~\~ЦПК України\~суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст.26 Конституції України\~іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими\~ Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка 14 квітня 1995 року набула чинності для України. Положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах спрямовані на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД та застосовуються у відносинах України з Республікою Білорусь, [PERSON] Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до пункту 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший\~другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. \~ З\~урахуванням положень\~Конвенції про\~правову допомогу\~і правові\~відносини у\~цивільних,\~сімейних та\~кримінальних справах\~та обставин\~справи,\~суд застосовує\~до спірних\~правовідносин норми\~національного законодавства\~України. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. № 3773-УІ\~правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається\~Конституцією України\~та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Частиною 1\~ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно\~ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право"\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з положеннями ч.3\~ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливе, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача [PERSON] Відповідно до ст.113 СК України, позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved