Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсними договорів, визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 30.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 16.09.2019 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Позовна заява обгрунтована тим, що, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Чуйко Ганною Георгіївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36030004 від 07.07.2017 на підставі якого за громадянином [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294328980000. Підстава для здійснення реєстрації - свідоцтво про право власності [NUMBER] , видане 16.02.2005 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, яке за інформацією Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради не видавалось. За інформацією комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» згідно з даними реєстрових книг по нежитловому фонду по [ADDRESS] нерухоме майно у тому числі приміщення №1 на праві власності не реєструвалась. В Бюро не існує інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] (лист від 10.07.2018 №062/14-8199 (И-2018). Державним нотаріусом першої Краматорської державної нотаріальної контори Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Фареником Олегом Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номерами: 36179156, 36178662 від 17.07.2017 та зареєстровано вказане нерухоме майно за [PERSON] і [PERSON] на нежитлове приміщення №1 та № 3 , літера А за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 на підставі договорів купівлі-продажу 2-2595 та 2-2594. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою Аделею Рашидівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38712286 від 13.12.2017 на підставі якого зареєстровано право приватної власності на вказане майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Аврора». Підставою для прийняття цього рішення стали акти приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Аврора» від 05.12.2017 №1/2017, складений [PERSON] та ТОВ «Торгівельна компанія «Аврора» та №2/2017, складений [PERSON] і ТОВ «Торгівльна компанія «Аврора». Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Чуйко Ганни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36030004 від 07.07.2017, оскільки державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Чуйко Ганною Георгіївною при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:36030004 від 17.07.2017 не дотримано порядку здійснення державної реєстрації прав, що призвело до реєстрації права приватної власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі підроблених документів. Оскільки [PERSON] не набував право приватної власності на зазначене нерухоме майно, а тому не мав права на відчуження за договорами купівлі-продажу від 13.07.2017 2-2595 та 2-2594. Дані факти свідчать і про відсутність підстав у [PERSON] та [PERSON] для розпорядження об`єктом нерухомого майна шляхом внесення до статуного фонду ТОВ «Аврора», тому підлягає скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої Аделі Рашидівни, індексний номер 38712286 від 13.12.2017. Приватним нотаріусом Першої Краматорської нотаріальної контори Фареник О.О. було надіслано відзив відповідно до якого зазначено про те, що позивач у змісті позову не наводить правових підстав щодо протиправності рішень прийнятих під час реалізації функцій державного реєстратора, звернуто увагу й на Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у постанові від 29.08.2018 по справі №686/17779/16, а саме: у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатись до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа розглядатись залежно від субєктного складу її учасників за правилами ЦПК України чи ГПК України. Крім того у змісті позову позивачем не зазначено за захистом яких порушених прав позивач звернувся до суду, не вказано на належність на будь-якй правовій підставі спірного приміщення, тому державний нотаріус Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. просив відмовити у задоволенні позову. 11.10.2019 Комунальне підприємство Київської обласної ради «Готово» повідомило суд про те, що державний реєстратор Чуйко Г. Г . була звільнена з КП КОР «Готово» 11.08.2017, тому ухвалу про відкриття провадження передати не вбачається за можливе, а 07.11.2019 представником відповідача - Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» було надіслано повідомлення згідно з яким зазначено про те, що [PERSON] була звільнена, а тому передати їй судову повістку не вбачаєтьс за можливе. Інші відповідачі: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва Аделя Рашидівна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були повідомлені про розгляд справи проте до суду з будь-якими поясненнями чи клопотаннями не звертались, відзив у визначений в ухвалі суду про відкриття провадження строк до суду не надали. 18.10.2019 в інтересах ТОВ «Торгівельна копанія «Аврора» адвокат Ліндаєв О.С. надав пояснення та зазначив про те, що ТОВ «Торгівельна компанія «Аврора» з позовними вимогами Київської міської ради не погоджується у повному обсязі. Вважає їх необгрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавтва, оскільки Київською міською радою не наведено обгрунтування у чому саме полягає порушення прав чи законних інтересів позивача. Позивачем зазначено що на його думку первинний правовстановлюючий документ на майно - свідоцтво про право власності [NUMBER] , видане 16.02.2005 Головним управлінням комунальної власності м. Києва не видававався, нерухоме майно не реєструвалось та відповідна реєстраційна справа відсутня. Реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна можуть стосуватись прав та законних інтересів саме особи щодо якої вчинено оспорювані реєстраційні дії, а також особи, яка має достатні та переконливі докази наявності законних прав щодо нерухомого майна, а саме власник або особа, яка на законній підставі користується майном. Позивачем не наведено обгрунтування законності володіння або користування майном. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала вказавши, що при державній реєстрації спірного майна було порушено норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 01 січня 2013 року, [PERSON] не набував права власності на зазначене нерухоме майно, а тому не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на його відчуження на користь [PERSON] та [PERSON] , тому договори купівлі-продажу від 13.07.2017 мають бути визнані недійсними. Представник ТОВ «Торгівельна копанія «Аврора» адвокат Ліндаєв О.С. в судовому засіданні пояснив, що позивач не вказав які саме права та інтереси порушено, не зазначив у чому саме полягає порушення. Як на момент створення так і в подальшому майно належало або позивачу, або іншій особі комунальної власності проте доказу до суду позивачем не надано, тому просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 04.10.2019 на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2019 Департаментом з питань реєстрації надано копію справи №1294328980000 за адресою: [ADDRESS] (приміщення 1 з №1 по №3 в літ А відповідно до якої вбачається, що заява про державну реєстрацію №91217819 подана [PERSON] разом із свідоцтвом про право власності [NUMBER] , видавник Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради ( а.с.100) інформаційною довідкою НЖ-2017 4249-7с ( а.с. 106), виданою КПКМР Київське міське бюро технічної інвентаризації та технічним паспортом ( а.с. 113-117) отримана [PERSON] та зареєстрована в базі даних 05.07.2017 о 13:45. Копія реєстраційної справи містить копію договору купівлі-продажу 1/3 частки нежилого приміщення, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони щодо передачі продавцем у власність покупця 1/3 частки нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 ( в літ А) загальною площею 593,4 кв.м, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 11.03.2005. Договір купівлі-продажу посвідчено Фареник О.О., приватним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори та зареєстровано в Реєстрі за №2-2594 ( а.с. 118-120). 17.07.2017 згідно із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор прав на нерухоме майно Фареник О.О. проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 за [PERSON] ( а.с. 123). Реєстраційна справа містить також копію договору купівлі-продажу 2/3 часток нежитлого приміщення від 13.03.2017 згідно з яким [PERSON] , продавець продає у власність [PERSON] , покупцю, 2/3 частки нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 ( в літ. А). Договір купівлі-продажу посвідчено Фареник О.О., приватним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори та зареєстровано в Реєстрі за №2-2595 ( а.с. 133-135). 17.07.2017 згідно із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор прав на нерухоме майно Фареник О.О. проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 за [PERSON] ( а.с. 140).Реєстраційна справа містить копію акта №2/2017 приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «АВРОРА» від 05.12.2017 згідно з яким [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 23.11.2017 приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу Донецької області Костенко С.О., за реєстровим №4951 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «АВРОРА» в особі директора, діючого на підставі Статуту та протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Торгівельна компанія «Аврора» від 25.12.2015 склали акт про те, що [PERSON] здійснено передачу у якості майнового внеску до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Аврора» нежитлового приміщення №1 з №1по №3 в літ А загальною площею 593,4 кв.м ( а.с. 144). Реєстраційна справа містить копію акта №1/2017 приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «АВРОРА» від 05.12.2017 відповідно до якого [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна копанія «Аврора» в особі директора Лелікова Віталія Олександровича, який діє на підставі Статуту та протоколу №1 загальних зборів засновників від 25.12.2015 склали акт про те, що [PERSON] здійснено передачу у якості майнового внеску до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Аврора» нежитлового приміщення №1 з №1 по №3 в літ А площею 593,4 кв.м. ( а.с. 146). Згідно із рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38712286 від 13.12.2017 державний реєстратор Суляєва Аделя Рашидівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу розглянула заяву Лелікова Віталія Олександровича, що діє на підставі Протоколу №1 від 25.12.2015 загальних зборів засновників ТОВ «Торгівельна компанія «Аврора» провела державну реєстрацію права власності приміщення №1 (з№1 по №3) в літ А з реєстраційним номером 129432898000, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1 за ТОВ «Торгівельна компанія «Аврора» ( а.с. 152). Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До позовної заяви позивачем додано копію листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.07.2018 за вих. №062/14-8199 (И-2018) на №05/2/3-138 вих.-18 від 03.07.2018, адресованого Прокуратурі м. Києва у відповідь на запит щодо надання інформації про власників згідно з яким для отримання інформації щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно запитувачу інформації запропоновано скористатись безпосереднім доступом до державного реєстру речових прав ( а.с. 15-16). Згідно із ст. 1 ЗУ «Про інформацію», документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про інформцію», одним з основних принципів інформаційних відносин є правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації. До позовної заяви позивачем додано копію листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 10.07.2018 №062/02/08-6263, адресованого Прокуратурі м. Києва в якому йдеться про те, що Департамент як правонаступник Головного управління комунальної власності м. Києва свідоцтва про право власності за зазначеними реквізитами запитувача інформації не надавав ( а.с. 18). Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.2 ст. 326 ЦК України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно із ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Згідно із ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна. На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Згідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Відповідно до ч.3ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно до ст.22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Згідно з ст. 37-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 327 ЦК України,у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч.3 ст. 17 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Згідно із ст. 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Як пояснив представник позивача докази, що підтверджують первинного власника спірного майна відсутні. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав доказів того, що спірні приміщення перебували у власності територіальної громади м. Києва. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушеного права, що має бути бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних дій, рішень або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні рішення або дії суб`єкта владних повноважень впливають на їх правове становище. З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Позивач не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси в зв`язку з вчиненими відповідачами реєстраційних дій, а судом не встановлено порушення його прав, свобод та законних інтересів спірними рішеннями відповідачів. Таким чином, підстави для задоволення заявлених вимог Київської міської ради відсутні. Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки права позивача при вчиненні відповідачами оспорюваних реєстраційних дій не порушено, З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed