Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою на реєстраційному обліку крім [PERSON] перебуває [PERSON], в шлюбі з яким позивач перебувала з 1986 року. В березні 2013 року шлюбні відносини між сторонами по справі погіршились, подружжя припинило спільне мешкання, при цьому [PERSON] добровільно виїхав з квартири [ADDRESS] на постійне проживання до іншого житла. За посиланням [PERSON], відповідач [PERSON] втратив інтерес до проживання в спірному будинку, тому в порядку положення статті 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання". Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, клопотань не заявляє. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 22 листопада 2013 року, 24 січня 2014 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 29 лютого 1996 року. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 6 листопада 1986 року по 6 березня 2013 року, що підтверджено відомостями про сімейний стан в паспорті позивача. На реєстраційному обліку за вищевказаною адресою перебувають [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON], що підтверджується довідкою комунального підприємства "Міська служба єдиного замовника" № 1276 від 1 листопада 2013 року. В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Питання про втрату членом сім'ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З наведеного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Вирішуючи питання чи має відповідач [PERSON] статус "члена сім'ї" власника спірного житлового приміщення [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Так, відповідач вселився до спірного житлового приміщення як член сім'ї (чоловік) [PERSON] Шлюб сторін розірвано. З урахуванням того, що статус члена сім'ї власника мають особи не тільки першого ступеню споріднення, а по-друге, відносини між власником житлового приміщення та членами його сім'ї, в тому числі і колишніми, як вже зазначалось, носять речово-правовий, а не особовий характер, суд вважає, що лише розірвання шлюбу не є підставою для припинення встановленого сервітутного права [PERSON] на користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Суд надає аналіз засобів доказування [PERSON] на підтвердження позовних вимог щодо відсутності колишнього члена сім'ї позивача без поважних причин понад один рік. Так, з викладених [PERSON] пояснень судом встановлено, що [PERSON] не користується спірним житловим приміщенням, в зв'язку з припиненням шлюбних відносин. Такі обставини не суперечать наявним в матеріалах справи належним письмових доказам. Так, згідно Акту депутату м. Курахове Мар'їнського району Донецької області від 24 жовтня 2013 року, наданого за фактом обстеження житлового приміщення [ADDRESS], - [PERSON]. не проживає за вказаною адресою, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Таким чином, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання, при цьому причин відсутності колишнього члена сім'ї власника житла, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи - не надано. За таких обставин, суд вважає, що наявні законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. На підставі ст. 405 Житлового Кодексу України,

Outcome: approved