Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У січні 2014 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" про розірвання договорів. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначають, що 21 грудня 2006 року Акціонерний банк «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК»(Банк) та [PERSON] уклали договір кредиту № 453-А-Г/01/06, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 266 000,00 грн. на строк до 20 грудня 2011 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 21 грудня 2006 року Банк та [PERSON] уклали договір поруки № 453/01, згідно умов якого [PERSON] зобов'язалася перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2013 року позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі - стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ФІДОБАНК» заборгованість за Кредитним договором у сумі 147 535,34 грн. та судовий збір у розмірі 1475,34 грн. в рівних частинах з кожного. Приймаючи вищевикладене, позивачі на підставі ст. 652 ЦК України просять розірвати кредитний договір та договір поруки. У судове засідання позивачі не з'явилися, повідомлені належним чином про розгляд справи, направили на адресу суду заяву в якій просять розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача Журба С.В. у судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що позиція позивачів є безпідставною та пов'язаною з бажанням уникнути виконання кредитних зобов'язань в повному обсязі. Зазначав, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушення умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 21 грудня 2006 року Акціонерний банк «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту № 453-А-Г/01/06, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 266 000,00 грн. на строк до 20 грудня 2011 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 21 грудня 2006 року Банк та [PERSON] уклали договір поруки № 453/01, згідно умов якого [PERSON] зобов'язалася перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2013 року позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі - стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПуАТ «ФІДОБАНК» заборгованість за Кредитним договором у сумі 147 535,34 грн. та судовий збір у розмірі 1475,34 грн. в рівних частинах з кожного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Слід зазначити те, що Банк умови договору виконав в повному обсязі, кредитні кошти видав, проте відповідачі заборгованість не сплачують, розірвання кредитного договору та договору поруки, як наслідок врегулювання спору рішенням суду та умовами договорів не передбачено, а отже підстави розірвання договорів відсутні. Суд зауважує, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушення умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Станом на час подання позову про розірвання договорів кредиту та поруки [PERSON] та [PERSON] кредитні зобов'язання належним чином не виконали, заборгованість за кредитним договором не сплатили, а отже підстави для розірвання кредитного договору та договору поруки відсутні. Також слід зазначити те, що відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до положень п. 29 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Приймаючи до уваги вищевикладене, поданий позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed