Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[INFO] помер батько заявника [PERSON], який був зареєстрований в [ADDRESS]. Заявник є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], постійно проживала з ним за однією адресою, однак нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вона зареєстрована за іншою, ніж спадкодавець, адресою. За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник звернулася до суду. В судовому засіданні [PERSON] підтримала подану нею заяву з підстав, викладених у ній. Зокрема, суду пояснила, що у 2007 році з її мамою стався інсульт і вона потребувала постійного догляду та допомоги, а батько - [PERSON] такого догляду надати не міг, оскільки пересувався на милицях. Через два роки мати померла, але до цього часу зліг уже батько, а тому вона продовжувала проживати з ним аж до його смерті. Представник заінтересованої особи - Наддністрянської сільської ради - в судове засідання не з'явився і не повідомив про причину неявки. Судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, заслухавши пояснення заявника і свідків, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, з урахуванням наступних обставин: Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] в с. Наддністрянське помер [PERSON] (а.с. 7), який, відповідно до довідки Наддністрянської сільської ради № 863 від 10 серпня 2016 року (а.с. 9), був зареєстрований в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Єдиним спадкоємцем після його смерті за заповітом (а.с. 8) є [PERSON]. Відповідно до відмітки у заповіті (зворот а.с. 8) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Із довідки виконавчого комітету Наддністрянської сільської ради, пояснень заявника і свідків слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9), але на день смерті спадкодавця проживала разом з ним без реєстрації. На ствердження своєї заяви, [PERSON] подала суду акт про встановлення факту проживання однією сім'єю та довідку сільської ради (а.с. 10, 11). Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони - сусіди [PERSON] та їм достеменно відомо, що з 2007 року до [INFO] вона постійно проживала в будинку своїх батьків разом ними, в тому числі з батьком - [PERSON]. Зокрема, у 2007 року після інсульту не могла пересуватися мама заявника і потребувала постійного стороннього догляду та допомоги, а батько - [PERSON] не міг такої допомоги надавати, оскільки сам пересувався на милицях. Незадовго після смерті дружини [PERSON] також зліг і не міг обійтися без постійної допомоги дочки, оскільки інших близьких родичів він не мав. Вважаючи, що прийняла спадщину після смерті батька, 26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у паспорті спадкоємця вказане місце реєстрації [ADDRESS], а місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS]. (а.с. 13). Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Аналіз наведених статей Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказує на те, що місце проживання особи підлягає реєстрації у встановленому цим Законом порядку, про що проставляється відмітка в її паспорті. Із копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована у [ADDRESS] з 10 травня 1977 року (зворот а.с. 6). Як слідує із роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Крім того, згідно вказаного листа, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Наявність або відсутність зареєстрованого місця проживання особи мають бути доведені в суді письмовими доказами та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доведення в суді факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є можливим не тоді, коли місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровані за різними адресами, а коли спадкоємець на час відкриття спадщини не мав зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, про що свідчить відсутність у його паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання. Як слідує з матеріалів справи, нотаріус при визначенні місця реєстрації спадкоємця на момент відкриття спадщини керувався відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України (зворот а.с. 6). У цій відмітці відсутній запис вулиці та будинку, в якому зареєстрована спадкоємець. За таких обставин, права та інтереси [PERSON] з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] підлягають судовому захисту. За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] є обгрунтовними, такими, що грунтуються на положеннях закону, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved