Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишила. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] але своєчасно вона не звернулася до нотаріуса, щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки не знала, що у померлої залишилося майно, яке вона могла б успадкувати. Просить суд визначити їй додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача Мажуга О. В. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що крім позивачки померла [PERSON] не мала інших спадкоємців. Куликівська селищна рада надала відзив за підписом селищного голови Халімон Н. М., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Куликівської селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] він не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 07 жовтня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 12 жовтня 2020 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче засідання призначене на 10 листопада 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 03 грудня 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). Згідно з копією довідки виконкому Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області № 108 від 17 лютого 2017 року [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.9). До складу спадщини входить право на земельну частку (пай) розміром 3,75 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 031629 від 25 липня 1996 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.10). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 576 від 17.11.2020 року [PERSON] , 1989 р.н., який постійно проживав в [ADDRESS] і помер [INFO] , являвся внуком рідного брата, [PERSON] , громадянці [PERSON] (а.с.48). [PERSON] є племінницею [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , в якому її батьком зазначений [PERSON] , копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також архівними довідками про народження [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається що вони мали спільних батьків (а.с.12-15). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 34-35). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом п`ятої черги майна померлої [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців [PERSON] , які претендують на спадщину, судом не виявлено. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, [PERSON] пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням, тому всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, становитимуть майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом п`ятої черги, наведені причини пропуску строку нічим не спростовані, суд приходить до висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України визначає додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved