Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], страхової компанії «Просто-страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позову посилається на те, що [PERSON] 16.09.2011 року о 13.30 год. керуючи автомобілем марки «Міцубісі Грандіс», р.н. [NUMBER], у м.Львові по вул.Дж.Дудаєва, здійснила наїзд на пішоходів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим спричинила останнім середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Галицького районного суду м.Львова від 06.08.2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Від часу ДТП позивач постійно перебуває на лікуванні у лікувальних закладах м.Львова. Крім того, протиправними діями [PERSON] йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він відчув сильний емоційний стрес, душевні страждання, наслідками яких стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, страх транспортних засобів, підвищена нервозність, оскільки, будучи здоровою людиною, позивач, з вини відповідача, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що призвели до інвалідності. Моральну шкоду він оцінює в 30 000 грн. 07.08.2014 року представник позивача в судовому засіданні від проведення експертизи відмовився, просив розглядати справу за наявними в матеріалах доказами, позов підтримав та наголосив, що просить стягнути заподіяну матеріальну та моральну шкоду саме з особи, що її заподіяла, тобто з відповідача [PERSON], що не позбавляє її права зворотної вимоги (регресу), в межах передбачених договором страхування, з відповідача ПрАТ «Просто-страхування», оскільки право на вибір відповідача належить позивачу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях (а.с.53), просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та ПАТ «ПРОСТО-страхування» в судове засідання призначене на 07.08.2014 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Вироком Галицького районного суду м.Львова від 06.08.2012 року у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України встановлено, що [PERSON] 16.09.2011 року о 13.30 год. керуючи автомобілем марки «Міцубісі Грандіс», р.н. [NUMBER], у м.Львові по вул.Дж.Дудаєва у напрямку до проспекту Т.Шевченка, під час паркування на тротуарі біля будинку №4, порушила Правила дорожнього руху внаслідок чого здійснила наїзд на потерпілих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спричинивши їм середньої тяжкості тілесні ушкодження. Даним вироком [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. В цій частині вирок залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 13.11.2012 року (а.с.1). Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно із приписами частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.09.2011 року, за наслідками якої отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження позивач, а також винність відповідача [PERSON] у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у вироку Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2012 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Крім того, судом встановлено, що 16.12.2010 року ПрАТ «Просто страхування» та [PERSON] уклали договір (типу І) Поліс №ВЕ/4866067 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, автомобіля марки «Міцубісі Грандіс», р.н. [NUMBER] (а.с.55)). Відповідно до ст. 15 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" (в редакції станом на 16.09.2011 року), договір типу-1 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. 13.08.2011 року набрав чинності Закон України № 3565-VІ від 05.07.2011 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень". Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про дорожній рух" (із змінами, внесеними Законом № 3565-VІ від 05.07.2011 року), водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, станом на 16.09.2011 року відповідач [PERSON] керувала автомобілем "Міцубісі Грандіс", р.н. [NUMBER], на законних підставах, оскільки на той час мала необхідні документи (посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс). В свою чергу, серед порушень Правил дорожнього руху України, внаслідок яких відбулася ДТП за участю відповідача [PERSON], в пред'явленому обвинуваченні та у вироку суду від 06.08.2012 року, відсутнє покликання на пункт 2.1 Правил в частині відсутності необхідних документів на право керування транспортними засобами. В свою чергу, ні у ст. 15 Закону № 1961-ІV (в редакції станом на 16.09.2011 року), ні безпосередньо у договорі від 16.12.2010 року, не має визначення "експлуатації транспортного засобу на законних підставах", а також покликання на нормативно-правовий акт в редакції такого станом на день укладення договору. За аналогією закону (ст. 8 ЦК України), експлуатацією транспортного засобу на законних підставах слід вважати при наявності документів, визначених у ст. 16 ЗУ "Про дорожній рух" в редакції станом на день досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, відповідно до ст. 6 Закону № 1961-ІV дорожньо-транспортна подія, яка сталася 16.09.2011 року є страховим випадком, оскільки відбулася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля "Міцубісі Грандіс", р.н. [NUMBER], і внаслідок цієї події може наступати цивільно-правова відповідальність особи за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілого [PERSON] Однак, незважаючи на вищенаведене, позивачем пред'явлені усі вимоги до відповідача [PERSON], та згідно ст.1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, а обов'язок відшкодування заподіяної шкоди лежить лише на відповідачі ПрАТ «Просто-страхування», оскільки такий позов може бути пред'явлений в повному обсязі і до особи, яка її завдала. Однак, враховуючи той факт, що дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, це не позбавляє відповідача [PERSON] права зворотної вимоги про відшкодування понесених витрат до відповідача ПрАТ «Просто-страхування». Судом безспірно встановлено, що [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди саме з вини [PERSON] внаслідок її неправомірних дій і саме з неї підлягають стягненню завдана позивачу шкода. Так, з матеріалів справи видно, що витрати на лікування позивача склали 1 228,00 гривень, що стверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.9,10). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що позивачу внаслідок неправомірних дій [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка виразилася в сильному емоційному стресі, душевних стражданнях, наслідками яких стала повна втрата сну, на тривалий час, постійних головних болях, необхідністю лікування, страху транспортних засобів, порушенні звичного ритму життя та необхідністю звернення до суду. Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 25 000,00 гривень завданої моральної шкоди.

Outcome: partial