Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач, який є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", звернувся до суду з позовом в якому після уточнення просить: звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці фонду запасу сільської ради. Житловий будинок літ. А-1, службові будівлі та споруди: веранда - літ. а, нежитлова прибудова - літ. а1, тамбур - літ. а2 , три сараї - літ. Б, В, Е, вбиральня - літ. Г, погріб - літ. Д, навіс - літ. З, гараж - літ. Ж, ворота - літ . №1, паркан - літ. №2, №3, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05 березня 2008 року за реєстровим №2-618, з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ « Фінансова компанія «Гефест» за кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року в розмірі 45 121,11 доларів США , з яких: 24 811,86 доларів США - кредит, 17 750,28 доларів США- проценти, 2 558,97 доларів США - пеня, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початкової ціною визначеною при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій, надати ТОВ « Фінансова компанія «Гефест» в управління на період до його реалізації з метою його збереження та забезпечення передпродажної підготовки - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 07 березня 2008 року між ВАТ "Комерційний банк "Надра", в особі філії ВАТ КБ «Надра» Харківське РУ( правонаступником якого з 04 лютого 2011 року було Публічне акціонерне товариство Комерційний банк « Надра») та відповідачем був укладений кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/104, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25 298,40 доларів США на термін до 11 лютого 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89% річних. Відповідач зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування, шляхом внесення щомісячно, до 10 числа поточного місяця мінімально необхідного платежу у розмірі 295,17 доларів США. У разі порушення строків повернення кредиту відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення від суми непогашеної заборгованості. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 20 грудня 2013 року складає 360 653,03 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року між позивачем і відповідачем укладено договір іпотеки 6/4/33/2008/980-І/105 від 07 березня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку майно, що належить йому на праві власності, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . У випадку невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до Додатку № 1 до Договору №GL3N24068 купівлі - продажу майнових прав від 20 вересня 2019 року, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором 6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року становить 3 185 953,78 долари США. Відповідно до розрахунку заборгованості розмір заборгованості, що заявлено до стягнення з відповідача перед позивачем складає 45 121,11 доларів США, з яких: 24 811,86 доларів США - кредит, 17 750,28 доларів США- проценти, 2 558,97 доларів США - пеня. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, можливе шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною при його примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно довідки Сухининського сільського голови у будинку, який є предметом іпотеки проживають відповідач з дружиною, їх донька [PERSON] , теща та племінниця [PERSON] . Згідно п. 3.1.14 Договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний не прописувати неповнолітніх/малолітніх дітей у нерухомості, що є предметом іпотеки, на період дії даного Договору, тому права малолітніх чи неповнолітніх осіб, зверненням стягнення на предмет іпотеки, не порушуються. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору , кредит надано строком до 11 лютого 2028 року, повернення кредиту має здійснюватися відповідачем щомісячно у встановлені строки та у встановлених сумах. Згідно п. 4.2.4. Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язання щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3 цього Договору, а також у випадку невиконання умов передбачених у п. 4.3.6. цього Договору. Відповідно до ст. 33 ЗУ « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Оскільки, [PERSON] порушив порядок виконання зобов`язання, тому позивач вправі вимагати дострокового виконання зобов`язання . Представник ТОВ « Фінансова компанія «Гефест» - адвокат Остащенко О.М. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином через свого представника - адвоката Перепелицю М.І., що відповідає вимогам ч. 5 ст. 130 ЦПК України. При цьому, про поважні причини свого неприбуття суду не повідомив Представник відповідача - адвокат Перепелиця М.І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату за станом здоров`я, однак у заяві не наведено поважних причин для такого відкладення та не надано суду належних доказів на їх підтвердження. Крім того, представник відповідача вже подавав до суду заяви подібного змісту, через які було відкладено розгляд справи, проте жодного разу суду не було надано доказів на їх підтвердження, що розцінюється судом, як затягування розгляду справи. При цьому, адвокат не позбавлений права приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку. Згідно наданих до суду заперечень, представник відповідача проти задоволення позову заперечив, оскільки після надання кредиту [PERSON] вчасно щомісяця вносив платежі у визначеній сумі. У серпні 2009 року він звернувся до банку для сплати кредиту, проте йому було повідомлено, що у зв`язку з розпочатою процедурою ліквідації, банк тимчасово не приймає платежі, про подальший порядок повернення коштів йому буде повідомлено додатково, проте повідомлення від банку так і не надійшли. Крім того, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, проте банк не звертався до [PERSON] з листом щодо погашення боргу. Також, причиною несплати відповідачем кредиту є неповідомлення банком, після розпочатої процедури ліквідації, куди проводити оплату на погашення суми кредиту, тому боржник не згоден з нарахуванням банком пені. Крім того, [PERSON] не згоден з нарахованими процентами, оскільки в матеріалах справи відсутній доказ того, що позивач мав ліцензію на виконання фінансових операцій в іноземній валюті та нарахуванні процентів. В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач та його представник обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача та його представника. Третя особа [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно раніше поданих заяв просилаи розглядати справу у їх відсутність, проти задоволення позову заперечували ( том. 2 а.с. 222 - 223). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомої суду причини про день та час розгляду справи повідомлена належним чином Третя особа представник Служби у справа дітей Богодухівської РДА, у судове засідання не з`явилися проте надали до суду письмове пояснення згідно змісту якого в інтересах малолітньої [PERSON] , 2016 року народження, служба вважає за недоцільне надання згоди до досягнення дитиною повноліття про погодження стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та перебуває в іпотеці ПАТ КБ « Надра», оскільки це порушить права дитини на житло та майно ( том 2 а.с. 29). Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між ВАТ КБ « Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №6/4/33/2008/840-К/104 ( далі - Договір) згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 25 298,40 доларів США за програмою « Перше житло». Згідно п.1.3.1. Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,89% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Згідно п. 1.2 цільове використання кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS] , укладеного 05 березня 2008 року між позичальником та [PERSON] . Згідно п. 1.4. Договору, банк надає позичальнику кредит строком до 11 лютого 2028 року. Згідно п. 1.5 Комісія за розрахунки за цим Договором складає 1,6 % від суми виданих коштів за винятком суми виданої на оплату комісії. Згідно розділу 2. Забезпечення повернення кредиту, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, позичальник ( майновий поручитель) укладає з банком договір іпотеки: житловий будинок , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м. в день укладення цього договору. Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договорі іпотеки, що укладається між банком і позичальником ( майновим поручителем) та посвідчується нотаріально. При непогашенні заборгованості позичальника перед банком у повному обсязі за рахунок майна, що обтяжене іпотекою, банк звертає стягнення на майно позичальника у відповідності з діючим законодавством. Згідно п. 3.3.1 Договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 295,17 доларів США починаючи з 07 березня 2008 року. Згідно п. 5.2. Договору, у випадку прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту,сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.п. 6.1.1. п. 6.1., 6.2., 6.3. Договору , сторони звільняються від відповідальності за часткове , або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, ат які сторони не могли передбачити, або запобігти. До таких обставин за цим Договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха. Сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, якщо обставини, визначені п. 6.1. цього Договору, настали у період прострочення виконання зобов`язання. Сторона , зобов`язана повідомити іншу Сторону про настання там припинення дії обставин непереборної сили, із наданням підтвердження компетентного державного органу, протягом трьох робочих днів від дати припинення дії обставин непереборної сили. Недотримання строків повідомлення про настання та припинення обставин непереборної сили позбавляє сторону посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності. У випадку настання обставин, визначених п. 6.1. цього Договору, строк виконання зобов`язань відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць. ( том 1 а.с. 19-24). Згідно копії заяви на видачу готівки від 07 березня 2008 року, філія ВАТ КБ « Надра» видано [PERSON] кредитні кошти згідно кредитного договору №6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року у сумі 24 900 доларів США, що еквівалентно 125 745 грн. ( том 1 а.с. 25) Відповідно до копії розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року станом на 20 грудня 2013 року, заборгованість за кредитом складає 24 811,86 доларів США, заборгованість за відсотками 17 750,28 доларів США, заборгованість за пенею 2 558,97 доларів США, загальна заборгованість за кредитом 45 121,11 доларів США ( том 1 а.с. 5-7). Будь-яких доказів на спростування наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачем та його представником, суду не надано, тому суд не приймає до уваги не згоду відповідача з нарахуванням банком пені та процентів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/104 від 07 березня 2008 року між ВАТ "КБ "Надра" і відповідачем укладено договір іпотеки № 6/4/33/2008/980-І/105 від 07 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., реєстр № 717 відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п. 3.1.14 Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний не прописувати неповнолітніх/малолітніх дітей у нерухомості, що є Предметом іпотеки на період дії цього договору. Відповідно до п.п. 3.3.5 іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку якщо при настанні Строку виконання Зобов`язання ( в цілому або в тій чи іншій його частині) воно не буде виконано. Згідно п. 4.4. Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь - яких гарантій та запевнень наданих Іпотекодержателю за цим Договором , Іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором. Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь - яких зобов`язань за цим Договором або будь - яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. Згідно п. 5.3. Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов`язання у порядку , встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку», право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України « Про іпотеку». Відповідно до п. 5.4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах , передбачених п. 5.3. цього Договору. ( том 1 а.с. 29-32). Відповідно до копії технічного паспорта на садибний ( індивідуальний) будинок [ADDRESS] від 20 лютого 2008 року, даний будинок на підставі договору купівлі - продажу від 05 березня 2008 №2-618 належить [PERSON] ( том 1 а.с. 96-98). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року у даній справі було зазначено, що відмовляючи у позові з посиланням на Закон України « Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суди на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з`ясуванню обставин справи, не дали відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Згідно п. 1 ЗУ « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у розумінні п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України - відстрочення виконання зобов`язання, тобто мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредиторо\-м права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно п. 4 ЗУ « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, він є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень пре звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають піл дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-1249цс15 від 25 листопада 2015 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Сухининською сільською радою Богодухівського району Харківської області 12 лютого 2016 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками записано [PERSON] та [PERSON] ( том 2 а.с. 48). Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14 червня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи: залучено службу у справах дітей Богодухівської РДА, оскільки у [PERSON] є малолітня дитина ( згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Сухининською сільською радою Богодухівського району Харківської області 12 лютого 2016 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками записано [PERSON] та [PERSON] ), та осіб, які також проживають у спірному будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Так згідно, договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 20 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., ПАТ КБ « Надра» та ТОВ « Фінансова компанія «Гефест» уклали вищевказаний договір, згідно п. 1.1. якого Банк відступає шляхом продажу Новому Іпотекодержателю / Застоводержателю належні Банку , а Новий Іпотекодержатель / Застоводержатель набуває у обсязі та на умовах , визначених цим Договором , права вимоги Банку до іпотекодавців, зазначених у додатку 1. В додатку 1 під номером 92 зазначено Договір іпотеки №6/4/33/2008/980-І/105 від 07 березня 2008 року, з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними його частинами, укладеними між іпотекодерджателем ПАТ «Комерційний банк «Надра`та іпотекодавцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В. за реєстровим №717. Іпотекодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] . Предмет іпотеки: нерухоме майно - житловий будинок площею 77,5 кв.м житловою площею 41 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ( том 3 а.с. 134-139). Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року до участі у справі було залучено правонаступника ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» ( том 3 а.с. 169-170). Твердження представника відповідача щодо відмови банку у прийнятті від позичальника платежів по погашенню кредиту, спростовується письмовими поясненнями ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, згідно яких процедуру ліквідації ПАТ «КБ « Надра» розпочато на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року за № 113, уже після припинення здійснення повноважень тимчасової адміністрації у ПАТ « КБ « Надра», тому банк не міг відмовляти у прийнятті від позичальника платежів по погашенню кредиту. Крім того, відповідно до п. п. 4.4., 4.5., 5.1.- 5.5. укладеного між сторонами Договору іпотеки, сторони передбачили, що при порушенні позичальником умов кредитного Договору щодо строків виконання зобов`язання, у банку виникає право на задоволення вимог забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Також, сторони під час укладення кредитного Договору та Договору іпотеки не закріплювали обов`язок за банком про письмове звернення до боржника з вимогою про погашення заборгованості ( том 2 а.с. 6-7). Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження сплати банку відсотків за користування кредитом. Також протягом всього часу розгляду справи, з 2014 року, відповідач не скористався можливістю добровільно повернути кредитні кошти. Згідно копії анкети - заяви клієнта на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» від 25 лютого 2008 року, [PERSON] , було вказано, що його фактична адреса місця проживання з 2007 року: [ADDRESS] . В розділі «Сімейний стан» зазначено - не одружений; в розділі «Активи позичальника» - має в особистій власності будинок по [ADDRESS] ( том 3 а.с. 186). Відповідно до копії довідки про доходи від 04 лютого 2008 року, [PERSON] з 01березня 2006 року працював у ТОВ « Престиж», місцезнаходження пров. Хуторянський, 19 м. Харків, на посаді дизайнера - проектувальника корпусних меблів ( том 3 а.с. 187). Згідно копії заяви від 06 березня 2008 року наданої [PERSON] на ім`я директора філії ВАТ КБ «Надра», заявник зобов`язався не прописувати малолітніх ( неповнолітніх) дітей в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який є предметом іпотеки ( том 3 а.с. 249). Відповідно до довідки Сухининської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 25 травня 2015 року, [PERSON] , 1977 року народження, проживає, але не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1978 року народження, дочка - [PERSON] , 1999 року народження, теща - [PERSON] , 1953 року народження, племінниця [PERSON] , 1997 року народження (особа переміщена з тимчасово окупованої території) ( том 1 а.с. 93). Згідно довідки Сухининської сільської ради №209 від 18 червня 2020 року, [PERSON] , 1978 року народження, проживає за адресою [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: мати - [PERSON] , 1953 року народження, дочка - [PERSON] , 1999 року народження - зареєстрована, але не проживає, дочка - [PERSON] - 2016 року народження. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 572 ЦК України, встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно ч. 1,2 ст. 3 Закону України « Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України « Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15 звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. Позивач просить суд у даній справі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. На підставі Розділу 5 Договору іпотеки у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю . Згідно ч. 1, 2 ст. 39 Закону України « Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При цьому суд враховує позицію викладену в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1561 цс15, від 9 грудня 2015 року у справі № 6-2479цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15, від 18 грудня 2019 року у справі №404/5477/16ц. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, визначена сторонами вартість Предмету іпотеки складає 139 920 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу на день укладення договору складає 27 706 доларів США. Відповідно до ст. 41 Закону України, «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Крім того, суд на даний час не вбачає підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей, що вказане іпотечне нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] , як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. Так, як згідно довідки Сухининської сільської ради від 25 травня 2015 року, [PERSON] проживає, але не зареєстрований вищевказаною адресою, а згідно довідки Сухининської сільської ради від 18 червня 2020 року, взагалі у даному будинку проживають [PERSON] , її мати - [PERSON] , та доньки - [PERSON] , та [PERSON] . Також, згідно умов Договору іпотеки 6/4/33/2008/0980-В/105 від 07 березня 2008 року та заяви [PERSON] на ім`я директора філії ВАТ КБ « Надра» від 06 березня 2008 року, останній зобов`язався не реєструвати у спірному житловому будинку малолітніх та неповнолітніх дітей на період дії Договору іпотеки, при цьому останній двічі порушив зобов`язання зареєструвавши у будинку неповнолітню на час реєстрації ( на даний час повнолітня) доньку [PERSON] та малолітню доньку [PERSON] , 2016 року народження. Даний факт підтверджує недобросовісну поведінку відповідача по виконанню умов договорів так, як по - перше з 2009 року він не сплачує суму по Кредитному договору, по - друге порушує визначені Договором іпотеки умови, щодо не реєстрації у будинку неповнолітніх чи малолітніх осіб. Це може розцінюватися, як спроба уникнути відповідальності за Кредитним договором та Договором іпотеки. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року, задоволено клопотання ТОВ « Фінансова компанія «Гефест», та витребувано у КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради копію Свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний [NUMBER] від 15 січня 2002 року. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 2002 року, реєстраційний [NUMBER], [PERSON] та члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 51,6 кв.м. Суд не приймає до уваги вищевказане свідоцтво про право власності на житло від 15 січня 2002 року, оскільки документ не містить ідентифікуючих даних за допомогою яких можливо було б встановити, що відповідач по справі [PERSON] та співвласник квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , одна й та сама особа. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачем не виконано умови договору та не повернуто запозичені кошти. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05 березня 2008 року за реєстровим №2-618, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, є законними обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права абро інтересу. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені), тобто тягнення неустойки ( пені, шрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня ( місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 -255 ЦК України. Відповідно до положень ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами ( фактами), що свідчать про порушення прав особи. Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторонни права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно п. 3.3. Кредитого договору, [PERSON] зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами, щомісячними платежами, в розміри та у строки визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати пороценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Тобто, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхдно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Крім того, згідно п. 7.3. Кредитного договору, сторонни

Outcome: approved