Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої станом на 20.08.2014 року кредитної заборгованості в розмірі 778784,01 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою по справі 29.12.2011 року був укладений кредитний договір № 014/7802/74/55803, у відповідності до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 390845,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03.2038 року. При цьому відповідачка зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному кредитним договором, але у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у неї виникла заборгованість, яка складається з наступного: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 386754,65 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 77691,95 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору - 314337,41 грн. 12.03.2014 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору від 29.12.2011 року № 014/7802/74/55803 та договору іпотеки від 29.12.2011 року щодо передачі в іпотеку належної [PERSON] квартири [ADDRESS], недійсними з тих підстав, що дані правочини укладені з порушенням норм матеріального і процесуального права, в т.ч. без врахування інтересів неповнолітніх дітей. Представник банку у судовому засіданні підтримав первісний позов та викладені у позовній заяві обставини справи, заперечивши проти вимог, викладених у зустрічній позовній заяві. Представник відповідчки-позивачки у судовому засіданні не визнав первісний позов банку, підтримавши вимоги своєї довірительки, викладені у зустрічному позові. Представник органу опіки у судовому засіданні поклалася на розсуд суду при винесенні рішення у даній справі, вважаючи, що про безпосередні права неповнолітніх дітей у справі не йдеться. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити із наступних підстав: Так, в судовому засіданні встановлено, що між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 29.12.2011 року укладено кредитний договір № 014/7802/74/55803. У відповідності до договору відповідачка отримала кредит у розмірі 390845,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03.2038 року, зобов'язавшись сплачувати кредит з відсотками згідно затвердженого сторонами графіку, що є складовою частиною кредитного договору. 29.12.2011 року в порядку забезпечення вказаного вище зобов"язання між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено договір іпотеки щодо передачі в іпотеку належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у неї виникла заборгованість, яка станом на 20.08.2014 року становить 778784,01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 386754,65 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 77691,95 грн., а також їй нарахована пеня згідно п. 13.3 укладеного правочину за несвоєчасність виконання договірних зобов'язань у розмірі 314337,41 грн. Сума боргу стверджується обґрунтованим його розрахунком, що є в матеріалах справи, і стороною відповідача не спростована. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, а згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення суми кредиту, що залишилася, є право заявника вимагати розірвання договору та повернення суми кредиту і сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В ст. 611 ЦК України вказується, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід зазначити, що під час укладання кредитного договору позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особою та місцезнаходженням кредитора, кредитними умовами, способом його забезпечення, відсотковою ставкою, сумою, на яку кредит виданий, строком дії та припинення договору, повернення кредиту тощо, а також відповідальністю сторін за невиконання або порушення умов договору, підтвердивши свою згоду з його умовами своїм підписом, що є повним дотриманням положень Закону України "Про захист прав споживачів", прийнявши на себе вказані у правочині зобов"язання, а банк, в свою чергу, свої зобов"язання по видачі кредиту виконав в повному обсязі. Оскільки договір є обов"язковим для виконання сторонами, відповідачка зобов"язана була його виконувати належним чином у встановлений строк. У той же час, в порушення умов цього договору, [PERSON] ухилилася від сплати кредиту та процентів за його користування, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк Аваль" підлягає частковому задоволенню. Водночас, суд, приймаючи обгрунтованість вимоги щодо сплати неустойки як умови забезпечення виконання зобов"язання, вважає за можливе застосувати ст. 551 ч. 3 ЦК України, зменшивши розмір неустойки до 193377,33 грн., що становить 1/2 частину суми заборгованості за тілом кредиту, виходячи із вимог розумності та справедливості. При цьому суд враховує той факт, що із-за неповернення кредиту в установлені строки банк несе збитки внаслідок того, що на даний час процентна ставка для надання позики іншим особам при умові своєчасного повернення відповідачкою коштів була б вищою ніж зафіксована у правочині станом на 2011 рік, але при цьому розмір прямих збитків банку, на думку суду, є незрівнянно меншим ніж розмір нарахованої позивачем пені, а також приймає до уваги співрозмірність пені із сумою боргу, наявність на утриманні [PERSON] двох неповнолітніх дітей, яких мати зобов"язана матеріально утримувати. Враховуючи вказані обставини, до стягнення відповідно до ст.ст. 611,624,1048-1050 ЦК України належить 657823,93 грн. (при визначенні розміру стягуємої суми суд приймає позицію позивача щодо обмеження ним суми вимог станом на 20.08.2014 року): 386754,65 + 77691,95 + 193377,33 = 657823,93. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] не навела жодних переконливих аргументів, які грунтуються на нормах чинного законодавства, а тому в зустрічному позові [PERSON] суд відмовляє за безпідставністю вимог. При цьому суд враховує ту обставину, що наявність на утриманні позивачки неповнолітніх дітей само по собі не впливає на необхідність виконання нею своїх договірних зобов"язань (до того ж, діти не являються співвласниками житла і позивач не ставить питання про звернення стягнення на житло з виселенням відповідачів, а тому даним позовом банку інтереси неповнолітніх дітей не порушуються, на що справедливо вказала представник органу опіки та піклування), а при укладенні сторонами кредитного договору від 29.12.2011 року сторони виходили із положень ст. 627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (при цьому відповідачка не ставила вимог щодо визнання недійсним валютного договору від 21.01.2008 року, на який вказується у її зустрічній позовній заяві як на такий, що не відповідав вимогам закону, і даний правочин не є предметом судового розгляду, адже виконання умов попереднього договору було сторонами завершено з укладенням нового договору із безготівковим перерахуванням суми у гривнях згідно п. 3.1 нового кредитного договору від 29. 12.2011 року на підставі заяви самої [PERSON] - а.с. 153-155). Водночас, п. 27 договору іпотеки передбачав державну реєстрацію на умовах закону, але згідно ст. 4 Закону України "Про іпотеку" в редакції, яка діяла на час укладення сторонами 29.12.2011 року договору іпотеки зазначалося, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Отже, суд не бачить підстав для задоволення зустрічного позову, задовольняючи частково позов первісний. Крім того, у відповідності із ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3086,54 грн. пропорційно до суми задоволених судом вимог (84,47%). На підставі наведеного,

Outcome: approved