Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

28.12.2019 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з липня 2017 року позивач на прохання відповідачки систематично продавав останній у борг м`ясо, реалізацією якого він займається здійснюючи підприємницьку діяльність. Відповідачка кошти за придбаний товар протягом тривалого часу не сплачувала, внаслідок чого накопичилась заборгованість у розмірі 59174 грн. Однак, в телефонних розмовах та при особистих зустрічах [PERSON] борг визнавала та запевняла, що погасить виниклу заборгованість після продажу належної їй земельної ділянки. На підтвердження існуючого боргу відповідачка надала розписки. Між тим, на час звернення до суду взяті на себе зобов`язання відповідачка так і не виконала, заборгованість у добровільному порядку не сплатила. З огляду на вищевикладене, представник позивача просила стягнути з відповідачки на користь позивача вищевказаний борг у сумі 59147 грн. та судові витрати по справі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні визнала борг перед позивачем у сумі 42150 грн., суду пояснила, що дійсно протягом останніх трьох років купувала у борг у позивача м`ясо та інші товари, продаж яких він здійснює, проте за її підрахунками вона взяла у позивача в борг товару саме на таку суму. Все що перевищує визнану нею заборгованість є відсотками, з якими вона не згодна та розмір яких позивач визначив на власний розсуд. Між тим, повідомила, що погашати виниклу заборгованість на даний час не має можливості внаслідок відсутності необхідних для цього коштів. Вислухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до статей\~1,\~3 ЦК України, 2, 4, 12-13 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами ч.1 ст. 698 ЦК України встановлено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, з 02.03.2015 року позивач зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець та здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в належній йому на праві приватної власності нежитловій будівлі "М`ясний павільйон" (а. с. 7-8). Сторонами визнано, що починаючи з липня 2017 року позивач на прохання відповідачки систематично здійснював продаж останній у борг м`яса та інших продовольчих товарів. Вказані обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані у судовому засіданні. Існування боргу підтверджується також наданою до суду розпискою, підписаною відповідачкою (а. с. 47). Вказана розписка сторонами не оспорюється. Між тим, вказаний доказ свідчить лише про наявність боргу, оскільки, не містить повної та достатньої інформації стосовно розміру такого боргу, строків та умов його повернення. Положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. У ході судового розгляду встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання після пред`явлення позивачем вимоги про повернення боргу так і не виконала, борг у добровільному порядку не повернула, посилаючись на відсутність коштів. Наразі між сторонами існує спір з приводу розміру вищевказаного боргу. Позивач стверджує, що у відповідачки виник борг перед ним у розмірі 59174 грн. На підтвердження розміру існуючої заборгованості позивачем надано до суду розписку, складену ним особисто 15.06.2019 року (а. с. 51, 154) та, як слідує з його слів, підписану відповідачкою. Відповідачка заперечила факт підписання нею вказаного документу. Судом роз`яснено сторонам право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для ідентифікації виконавця підпису, однак скористатися таким правом сторони не вважали за потрібне, а тому відмовились від проведення такої експертизи. Дослідивши зміст та форму наданого позивачем доказу, суд приходить до переконання, що він не може бути прийнятий як належний та допустимий. Так, вказана розписка складена на клаптику паперу, ліва сторона якого пошкоджена, також на вказаному аркуші містяться інші записи позивача. Рукописний текст, на який вказав позивач у судовому засіданні як на розписку, яка свідчить про існування боргу відповідачки у розмірі 59147 грн., розташований в середині вказаного аркушу. Встановити дійний зміст значної частини рукописного тексту наданого доказу суду не видалось можливим, оскільки, його ліва сторона має пошкодження та дефекти у вигляді стертого тексту. Крім того, розписка написана позивачем власноручно та не містить записів, які б підтверджували її підписання відповідачкою. Суд вважає, що вищевказані недоліки наданої позивачем розписки від 15.06.2019 року не дають можливості встановити умови та дату отримання відповідачкою товару у борг із зобов`язанням повернення боргу та строку його повернення. З огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що вказаний\~доказ не містить повної інформації щодо предмета доказування та не дозволяє у повній мірі встановити дійсні обставини справи, а тому не підтверджує право позивача вимагати від відповідачки повернення суми боргу у розмір 59147 грн. і обов`язок відповідачки виплатити позивачу зазначену суму боргу. Також позивачем надано суду боргові зошити, у яких, як останній пояснив у ході судового розгляду, містяться записи про суми боргу відповідачки (а. с. 147-148). Під час дослідження вказаних боргових зошитів встановлено, що у них міститься запис із прізвищем " [PERSON] " поряд з яким вказано наступні суми: "41271 + 193 + 365 + 162 + 277 + 1420 + 44 + 330 = 44062 + 674 + 550 + 100 + 718 + 1128 + 355 + 177 + 470 = 48234 + 545 + 641 +1 36 = 49556 + 315 + 140 = 50000 + 1017 + 915 + 420 + 634 + 104 = 53090 + 270 + 53360 + 1104 + 405 = 54869 + 651 + 1071 = 56597 + 1700 + 850". Вказані записи здійснені власноручно позивачем без зазначення дат їх вчинення та підписів боржника. Відповідачка походження та достовірність вказаних записів у ході їх дослідження поставила під сумнів та не визнала, оскільки вони не містять інформації про кількість та перелік отриманого товару. З огляду на викладене, доводи позивача та його представника про належність вказаних сум до суми боргу відповідачки суд розцінює критично та не може взяти до уваги. Крім того,\~суд не\~приймає до\~уваги надані\~позивачем до\~суду аудіозаписи\~телефонних розмов\~з відповідачкою\~та відеозаписи,\~здійснені позивачем\~(а.\~с.\~34,\~45),\~оскільки вказані\~докази не\~підтверджують суми\~боргу відповідачки\~у розмірі\~59147\~грн. Із вказаних доказів не видається можливим встановити дійсний зміст домовленостей сторін, перелік взятого у борг товару, дати його продажу, умови та строки повернення боргу. Крім того, більша частина відеозаписів, досліджених судом, проведена таким чином, що розпізнати відповідачку на них неможливо, оскільки незафіксовано присутність самої відповідачки. Також суд позбавлений можливості ідентифікувати відповідачку на наданих позивачем аудіозаписах. Таким чином,\~доказів того,\~що у\~відповідачки існує\~борг перед\~позивачем у\~розмірі 59147\~грн.\~матеріали справи\~не містять. Проаналізувавши положення частини 2\~статті 78\~ЦПК України,\~якою визначено,\~що обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування,\~суд приходить\~до переконання,\~що поясненнями\~свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, також не можуть бути належним та допустимим доказом розміру виниклої заборгованості. З огляду на викладене, суд, надаючи оцінку доводам позивача та його представника стосовно суми боргу у розмірі 59147 грн., вважає їх недоведеними, безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Між тим, у ході судового розгляду відповідачка визнала борг перед позивачем у сумі 42150 грн. Суми нараховані позивачем понад визнану нею вважає відсотками. Погашати виниклу заборгованість перед позивачем остання можливості не має. Позивач під час розгляду справи не спростував належними та допустимими доказами наведених вище доводів [PERSON] щодо розміру заборгованості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12\~, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Таким чином,\~суд на\~підставі доказів,\~поданих сторонами,\~врахувавши наведені\~вище норми\~матеріального права,\~дійшов до\~висновку,\~що доведеним та обґрунтованим розміром боргу, що виник у відповідачки перед позивачем, є 42150 грн., а відтак, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки на його користь усіх судових витрат по справі. Так, відповідно до ч.ч.1,3\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, по в`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №24/1 від 24.12.2019 року, акти про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 24.12.2019 року, від 20.02.2019 року, від 16.06.2020 року, від 27.08.2020 року, від 28.10.2020 року, від 04.11.2020 року, від 11.11.2020 року, від 18.11.2020 року, від 27.12.2019 року, від 20.02.2020 року, від 12.06.2020 року, від 27.08.2020 року, від 28.10.2020 року, від 04.11.2020 року, від 11.11.2020 року, квитанції від 18.11.2020 року, із яких слідує, що позивачем сплачено 8500 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу (а. с. 13, 29-30, 75, 115, 141-144). Вказаний розрахунок витрат на правничу допомогу відповідачкою не оспорено. Суд вважає розрахунок витрат на правничу допомогу обґрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог\~6057,37\~\~грн.\~в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також, оскільки, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню 547,59 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial