Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача (а.с. 44), в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього згідно судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 25 січня 2019 року на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з однієї чверті на одну шосту заробітку (доходу) позивача (а.с. 41). При цьому позивач посилається на те, що судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 25.01.2019 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2018 року, і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року з нього також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . З зазначених обставин у позивача дві дитини, на яких він має сплачувати аліменти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] мешкає зі своєю матір`ю, а тому, на думку позивача, одна третина повинна бути поділена між двома дітьми, що становить одну шосту заробітку (доходу) на одну дитину. Крім того, позивач зазначає, що він хворіє та проходить періодичне лікування. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 12.03.2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 14). Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] - адвокат Старенков О.Ю., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві та в запереченнях на відзив (а.с. 49 - 50). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Афанасьєв А.О., в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 27 - 30). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якій позов [PERSON] не визнала, заперечує проти їх задоволення, просила суд у задоволенні позову відмовити, з підстав, зазначених в її письмових поясненнях по справі щодо позову (а.с. 64 - 66). Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року, стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 4 - 5). На підставі судового наказу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 25 січня 2019 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19 грудня 2018 року, і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з копії довідки, виданої Арцизьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21.05.2019 року № 33-35/3719, у [PERSON] наявна заборгованість по аліментам у розмірі 4577,17 грн. за виконавчим документом на підставі судового наказу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 25 січня 2019 року (а.с. 99). Позивачем заяви про скасування судового наказу до суду не надавалось. Як вбачається з копії довідки про реєстрацію місця проживання від 10.02.2017 року, неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7) та проживає за зазначеною адресою разом зі своєю матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копію довідки, виданої КП «Житловик» (а.с. 8). Відповідно до копії звіту про здійснені відрахування та виплати від 19.02.2019 року № Т4-1-07/433, позивач [PERSON] працює в ВП «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» та за період з травня 2018 року по січень 2019 року йому нарахована заробітна плата, інші доходи (виплати) у розмірі 79482,02 грн., утримана сума на сплату аліментів складає 16888,40 грн. (а.с. 9). Згідно копії довідки, виданої Арцизьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.02.2019 року № 33-35/831, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання по 19.02.2019 року заборгованість у [PERSON] по аліментам відсутня (а.с. 10). На підтвердження платоспроможності позивача, представником відповідача були витребувані докази, Договір фінансового лізингу № ОDХ0А +28429323 від 29.07.2013 року. Як вбачається з копії відповіді Єдиного державного реєстру МВС № 0-2784052108 у [PERSON] наявний транспортний засіб марки «DAEWOO NEXIA» 2012 року випуску, зареєстрований 10.08.2016 року (а.с. 32). Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру № 5145 від 03.04.2019 року № 31/15/5145-4 АЗ, реєстрація транспортного засобу марки «DAEWOO NEXIA» 2012 року випуску на [PERSON] здійснювалась по акту прийому - передачі за договором фінансового лізингу ОDХ0А +28429323 Приват Банк від 05.08.2016 року (а.с. 39, 51). Як вбачається з копії Додатку № 2 до Договору фінансового лізингу № ОDХ0А +28429323 від 29.07.2013 року, копії заяви позивача [PERSON] про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № № ОDХ0А +28429323 від 29.07.2013 року, [PERSON] , дає свою згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг. Ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу (далі - Договір). За цим Договором Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль для особистого використання предмету лізингу. Строк лізингу 36 місяців з моменту підписання Додатку № 2 (Графік лізингових платежів), згідно якого за період з 30.07.2013 року по 29.07.2016 року, [PERSON] сплачує Лізингодавцю загальний лізинговий платіж у розмірі 107525,07 грн. Додаток № 2 [PERSON] підписаний. Період сплати з 8 по 12 числа кожного місяця. Після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 39 700,00 грн. Щомісяця в Період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 1923,28 грн. та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язані з виконання Договору. Дата підписання Заяви 29.07.2013 р. Додатки до цього Договору є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 52, 53). Як вбачається з копій документів, які стали підставою для реєстрації автомобіля марки «DAEWOO NEXIA» 2012 року випуску за [PERSON] , наданих територіальним сервісним центром 5145 від 24.05.2019 року, [PERSON] звернувся до Центру 5145 із заявою від 10.08.2016 року про реєстрацію транспортного засобу по акту прийому - передачі транспортного засобу за договором фінансового лізингу № ОDХ0А +28429323 від 05.08.2016 року. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником автомобіля марки «DAEWOO NEXIA» 2012 року випуску (а.с. 89 - 96). Крім того, як вбачається з копії акту звірки взаєморозрахунків та переходу прав власності до [PERSON] по фінансовому лізингу № ОDХ0А +28429323 від 05.08.2016 року, сторони засвідчують, що всі зобов`язання сторін відповідно до Договору було виконано, претензій стосовно Договору та зобов`язань за ним Сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив Лізингодавцю всі належні до сплати платежі за Договором. Предмет лізингу - автомобіль марки «DAEWOO NEXIA» разом з відповідними документами передано у власність Лізингоодержувачу [PERSON] . Як вбачається з копії наданої позивачем медичної документації, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Арцизької ЦРЛ з 14.02.2019 р. по 20.02.2019 р., перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного панкреатиту, періодично отримує лікування. Історія хвороби № 815/210. Загострення хвороби відбулося з 14.02.2019 року по 20.02.2019 року (а.с. 46, 47, 77, 82). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області від 18.04.2019 року № 970, [PERSON] проживає разом з батьками [PERSON] , [PERSON] та бабою [PERSON] , які є пенсіонерами, що підтверджується копіями наданих пенсійних посвідчень (а.с. 78 - 80). Крім того, як вбачається з копії повідомлення КНП «Арцизька ЦРЛ» від 12.06.2019 року № 01-10/461, [PERSON] перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні за направленням сімейного лікаря від 14.02.2019 року Лікування тривало по 20.02.2019 року, поки не настало клінічне видужання і не поліпшились лабораторні показники. На момент виписки з терапевтичного відділення стан здоров`я [PERSON] був задовільний (а.с. 101). Таким чином, оскільки на момент виписки з терапевтичного відділення стан здоров`я [PERSON] був задовільний, суд не може визнати підставою для зменшення розміру аліментів погіршення стану здоров`я. З довідки, виданої Виробничим підрозділом «Локомотивне депо Одеса - Сортувальна» від 19.04.2019 року № 219 вбачається, що [PERSON] дійсно з 24.09.2003 року працює в Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса - Сортувальна» і на теперішній час займає посаду слюсар з ремонту рухомого складу 5 розряду у відділі Комплексна бригада цех № 09. Зворотнє депо Арциз (а.с. 81). Як вбачається з копії рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12.06.2017 року, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та третьою особою по справі [PERSON] (а.с. 67 - 69). Відповідно до копії рішення Апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 70 - 72). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3 Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року встановлює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п.п. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стану здоров`я. Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він проживає разом з мамою, татом та бабусею суд не бере до уваги, оскільки останні мають свій дохід отримуючи пенсію. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зазначену норму наводить позивач, але не враховує, що наведена норма права щодо значення розміру аліментів на двох дітей у вигляді однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів застосовується у випадку, коли у стягувача за судовим наказом є два або більше спільних дітей з боржником. Тому висновок позивача щодо необхідності стягнення з нього на утримання його дітей однієї третини його заробітку (доходу), що має бути поділена між двома дітьми, не відповідає ані закону, ані моральним засадам суспільства (а це є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин - 7 СК України). Так, позивач при оскарженні рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , просив, щоб з нього стягували саме 1/4 частину його заробітку (доходу), при цьому не посилався на те, що у нього є інша дитина [PERSON] , [INFO] . Також до позовної заяви позивачем додано довідку про відсутність заборгованості за аліментами на другу дитину і довідка про заробітну плату за травень 2018-січень 2019 років. З неї вбачається, що за цей період ним отримана заробітна плата у сумі 79482,02 грн. Аліментів сплачено на молодшу дитину 16888,40 грн., тобто приблизно 1876,5 грн. на місяць у середньому. Після сплати податків та аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) у позивача залишається заробітна плата у сумі 5232 грн. 73 коп. Крім цього, Закон України «Про виконавче провадження», враховуючи особливе соціальне значення утримання батьками своїх дітей, визначає у ст. 70 норму, згідно якої у разі стягнення аліментів до повного погашення заборгованості із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами 50 відсотків заробітку (доходу). Таким чином, порушень законодавства при стягненні аліментів з позивача не допущено. Таким чином, позивач жодним чином не доведено зміну свого матеріального чи сімейного стану, натомість 10.08.2016 р. - під час розгляду справи Арцизьким районним судом № 492/876/16-ц про стягнення з нього аліментів на утримання дитини - він реєструє на своє ім`я автомобіль автомобіля марки «DAEWOO NEXIA» 2012 року випуску, про що було зазначено відповідачем та не спростовано позивачем. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення [PERSON] повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про зменшення розміру аліментів, з підстав, зазначених в рішенні. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed