Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

АТ «Ощадбанк» звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення із предмета іпотеки, посилаючись на те, що 29.01.2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке міське відділення № 8672 ВАТ "Ощадбанк" та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 1344. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору позичальник отримав кредит в сумі 909 000,00 грн., зі сплатою 15 % річних за користування кредитом строком на 324 місяці, тобто до 29.01.2035 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором 29.01.2008 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. було посвідчено договір іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 136. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки Позичальником було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань позичальником банк був вимушений звернутися до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 13.11.2018 року по цивільній справі №128/3119/17 Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено рішення «Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та земельну ділянку 0,1200 га, кадастровий номер 0520682803:02:003:0515 за адресою: [ADDRESS] , з метою погашення заборгованості [PERSON] в сумі 4 199 224,41 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Банком у будь - якій особі покупцеві за договором купівлі - продажу в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином Банк, як іпотекодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, однак наявність зареєстрованих фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , що підтверджується листом за № 07-14/229 від 17.03.2021 року про реєстрацію місця проживання особи виданого Луко - Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, порушує майнові інтереси Банку та перешкоджає подальшій реалізації предмета іпотеки, з метою погашення кредитної заборгованості позичальника. 01.02.2021 р. позивачем було направлено вимогу [PERSON] про добровільне звільнення житлового будинку в [ADDRESS] , тобто, кредитор вживав заходів досудового врегулювання спору, але боржник вимогу не виконав. Тому, на підставі вищезазначеного, позивач був змушений звернутися до суду та просить виселити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача Кришталь О.О. подав заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом є встановленим, що 29.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке міське відділення № 8672 ВАТ "Ощадбанк" та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 1344 (а.с.15-17). Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 909 000,00 грн., зі сплатою 15 % річних за користування кредитом строком на 324 місяці, тобто до 29.01.2035 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки 0,1200 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором 29.01.2008 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. посвідчено договір іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 136 (а.с.12-14). Відповідно до п.1.2 договору іпотеки позичальником було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань позичальником [PERSON] банк був вимушений звернутися до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 13.11.2018 року по цивільній справі №128/3119/17 Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено рішення «Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та земельну ділянку 0,1200 га, кадастровий номер 0520682803:02:003:0515 за адресою: [ADDRESS] . з метою погашення заборгованості [PERSON] в сумі 4 199 224,41 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Банком будь - якій особі покупцеві за договором купівлі - продажу в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином Банк, як іпотекодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, однак наявність зареєстрованих фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] що підтверджується листом за № 07-14/229 від 17.03.2021 року про реєстрацію місця проживання особи виданого Луко - Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, що порушує майнові інтереси банку та перешкоджають подальшій реалізації предмета іпотеки, з метою погашення кредитної заборгованості позичальника (а.с.4-9). З викладеного слідує, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшло від боржника до позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по договору іпотеки № 1344 від 29.01.2008 року. 01.02.2021 р. позивачем було направлено вимогу [PERSON] про зобов`язання добровільного звільнення житлового будинку в [ADDRESS] . Вказану вимогу відповідач не виконав (а.с.11). Згідно зі ст.ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 33 зазначеного закону та ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Глиною державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Реєстрація місця проживання є лише фіксацією місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на право власності Відповідача на нерухомість, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Розгляд цієї позовної заяви призведе до поновлення прав позивача, оскільки із вищеописаних обставин вбачається, що права позивача були порушені. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року справа № 6-2947цс15, яка у подальшому була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Як встановлено судом житловий будинок в [ADDRESS] був придбаний відповідачем за кошти, отримані в наслідок укладення іпотечного кредиту №1344 від 29.01.2008 року, і вказаний житловий будинок був одночасно переданий в іпотеку банку. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Підсумовуючи висновки, суд вважає, що перехід права власності на вищевказаний житловий будинок було здійснено відповідно до закону за судовим рішення, яке не є скасованим та зміненим. Факт реєстрації та проживання відповідапча у зазначеному будинку підтверджує лист Лука-Мелешківської сільської ради №07-14/229 від 17.03.2021 р. (а.с.10). Вимога щодо звільнення будинку від 01.02.2021 р. виконана відповідачем не була (а.с.11). Згідно ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку передбаченому законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки, відповідач не відреагував на вимогу позивача щодо виселення з житлового будинку, належного позивачу, суд вважає, що порушене право позивача підлягає до відновлення, шляхом постановлення судового рішення про виселення [PERSON] за судовим рішенням. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.00 коп. На підставі викладеного, ст. 4, 15, 16, 316-319, 321, 334, 391 ЦК України, ст.ст.1, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved