Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи У серпні 2020 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовомпро визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Світоч" м. Києва Урупи Андрія Федоровича (далі також - державний реєстратор Урупа А. Ф., відповідач 1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44686730 від 18.12.2018, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за акціонерним товариством "Альфа-Банк" (далі також - АТ "Альфа-Банк", відповідач 2, банк) та скасування державної реєстрації права власності АТ "Альфа-Банк" на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1725105980000, проведену державним реєстратором Урупою А. Ф. 14.12.2018 за номером 29518272. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення було прийняте з порушенням Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про охорону дитинства», СК України та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: реєстрація проведена на квартиру, яка була під арештом; квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті; відсутній дозвіл органу опіки та піклування, чим порушено права малолітньої дитини; відсутнє іпотечне застереження та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене вище, позивач вважає, що в АТ «Альфа-банк» були відсутні законні підстави для задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, а в державного реєстратора - приймати рішення та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Державний реєстратор комунального підприємства «Світоч» м. Київ Урупа А. Ф. про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцезнаходженням органу реєстрації згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, витребувані судом матеріали реєстраційної справи не надав. Відповідач АТ «Альфа-Банк» правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Його представник, адвокат Тищенко К. О., подала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Треті особи, [PERSON] (далі також - [PERSON] ) та [PERSON] (далі також - [PERSON] ), правом на подання пояснень на позовну заяву не скористалися. Про розгляд справи повідомлятися належним чином, однак в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 26.08.2020 суд частково задовольнив заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову (а. с. 37, 38). Ухвалою суду від 28.08.2020 відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а. с. 43-44). За наслідками розгляду апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» на ухвалу суду про забезпечення суду постановою Київського апеляційного суду ухвала Дарницького районного суду м. Києві від 26.08.2020 залишена без змін (а. с. 112-122). 01.02.2021 від представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., надійшла нова заява про забезпечення позову (а. с. 127-154). Ухвалою від 08.02.2021 суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., про забезпечення позову (а. с. 156-158). 02.03.2021 від представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., надійшло клопотання про витребування доказів (а. с. 171-177), заява про уточнення позовних вимог (а. с. 178-188) та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а. с. 189-197). 14.06.2021 та 15.06.2021 від представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (а. с. 198, 199). У судовому засіданні від 15.06.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., про витребування доказів, заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Також суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті (а. с. 208, 209). 28.09.2021 від представника АТ «Альфа-Банк», адвоката Тищенко К. О., надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У судовому засіданні від 28.09.2021 суд заслухав представника позивача [PERSON] , адвоката Костенка А. М., дослідив матеріали справи, видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 11.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та третьою особою [PERSON] , було укладено договір кредиту № 10-29/3230, відповідно до умов якого банк надав позичальниці в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у сумі 124873,00 доларів США, зі сплатою 11,75 % річних (а. с. 15-20). Договір укладено за згоди позивача [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] . Кредит надавався позичальниці на придбання нерухомого майна - трикімнатної квартири [ADDRESS] . (а. с. 21). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 11.04.2007 між банком та позивачем іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір № 02-10/1205, відповідно до умов якого [PERSON] , як майновий поручитель, передав банку в іпотеку нерухоме майно, що придбане позичальницею за кредитні кошти, - трикімнатну квартиру [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки) (а. с. 22-25). Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. та зареєстровано в реєстрі за № 1203. Нотаріусом також накладено заборону відчуження вказаної квартири, зареєстровано в реєстрі за № 1204. Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між іпотекодавцем та [PERSON] , [PERSON] , який посвідчений того ж дня, [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1200 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за реєстровим № 202101. Іпотекою за цим договором забезпечується повернення кредиту в розмірі 124 873,00 доларів США згідно з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним договором, з кінцевим терміном погашення до 10 квітня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 процентів річних і сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання; сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання; відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням, та збитків, завданим порушенням основним зобов`язанням. Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, передбаченим цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2. договору). Пунктом 4.5. іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1.) або на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2.), або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3.), або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4.) або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5.). Рішенням державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Київ Урупи А. В. від 18.12.2018 (індексний номер: 44686730) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк», та внесено запис про право власності за номером 29518272 (а. с. 12-14). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 15.06.2020 № 212446612 вбачається, що підставою для проведення оспорюваних реєстраційних дій слугували такі документи: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, виданий 20.10.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: USB/112, виданий 17.04.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту, серія та номер: 10-29/3230, виданий 11.04.2007, видавник: усі сторони договору; виконавчий напис, серія та номер: 2315, виданий 21.06.2011, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І. В.; іпотечний договір, серія та номер: 1203, виданий 11.04.2007, видавник: приватний нотаріус Кравченко І. С., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, передавальний акт від 15.10.2019. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 26). Довідками про реєстрацію місця проживання від 06.08.2020 підтверджено, що позивач [PERSON] та його донька [PERSON] з 23.01.2009 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 27, 28). У червні 2017 року третя особа [PERSON] зверталась до Дарницького УП ГУНП в м. Києві з приводу телефонних вимог представників ПАТ «Укрсоцбанк» продати квартиру та погасити кредит (а. с. 34). За наслідками проведеної правоохоронними органами було встановлено невиконання цивільно-правових відносин (а. с. 34, 35). Аналогічні заяви щодо погроз зі сторони співробітників банку були подані [PERSON] та [PERSON] у грудня 2020 року (а. с. 71-85). Постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ від 03.08.2011 про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 27961008 на все нерухоме майно, що належить позивачеві [PERSON] , накладений арешт (а. с. 13). Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, АТ «Альфа-Банк» мало такі назви: АКБ «Укрсоцбанк» (з 22.12.1992); ПАТ «Укрсоцбанк» (з 28.04.2010); АТ «Укрсоцбанк» (з 06.07.2018). Національний банк України відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийняте Правлінням НБУ 24.10.2019. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків». Дозвіл на реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» було надано Національним банком 12.09.2019. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк». IV. Мотивувальна частина. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України). Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV). Відповідно до приписів статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV. Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Наведене означає, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі. Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до статті 1 Закону № 1952-VI його дія поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (стаття 4 Закону № 1952-VI). Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За нормою пункту 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-VI державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. У відповідності до частини першої статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 18 Закону № 1952-VI ). Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій, далі - Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Позивач у позовній заяві визнає, що внаслідок економічної кризи та стрімкого зростання курсу долара США по відношенню до гривні його родина втратила можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним курсом та відсотками. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Оскільки зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у способи, що передбачені пунктом 4.5 договору іпотеки, за своїм вибором. Враховуючи положення статей 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 37 Закону України "Про іпотеку", державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Судом установлено, що банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», що передбачено підпунктом 4.5.3 іпотечного договору, який є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а тому може бути самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Висновки Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц, на які посилався позивач, не заслуговують на увагу, оскільки в пункті 4.5. договору іпотеки від 11.04.2007 передбачені можливі варіанти звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких підпункт 4.5.3 є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», тоді як у справі, яку переглядала Велика Палата, сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, Оскільки оспорювані реєстраційні дії були вчинені на користь відповідача АТ «Альфа-банк», саме банк повинен довести факт подання ним чи його уповноваженою особою державному реєстратору документів, що слугують підставою для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, згідно з переліком, визначеним пунктом 61 Порядку № 1127, зокрема копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, оскільки він є відмінним від іпотекодавця, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя. Пунктом 6.2. іпотечного договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Водночас жодного доказу дотримання банком порядку надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання згідно з вимогами статті 35 Закону № 898-IV, та доказів її отримання, передбаченого пунктом 61 Порядку № 1127 та пунктом 6.2. іпотечного договору суду не надано. Крім того, ціна предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, є істотною обставиною, що має правові наслідки для сторін забезпеченого іпотекою зобов`язання, а іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, отже така оцінка повинна бути проведена перед реєстрацією такого права та надана державному реєстратору. Відомості про оцінку предмета іпотеки також відсутні. Ще одним аргументом позивача є порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII). Статтею 1 цього Закону (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії) передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Матеріалами справи підтверджено, що предмет іпотеки використовується позивачем як місце його постійного проживання (а. с. 27). Квартира придбана за кредитні кошти, отримані в іноземній валюті. ЇЇ площа становить 64,6 кв. м. та не перевищує 140 кв. метрів. Відтак, позивачем доведено наявність усіх передбачених Законом № 1304-VII умов для застосування мораторію на стягнення на предмет іпотеки. Наведене дає підстави вважати, що банком не доведено дотримання вимог нормативно-правових актів та умов договору щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. За таких обставин у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк». Ураховуючи, що в результаті прийнятого з порушенням закону рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк» даний об`єкт вибув із власності позивача [PERSON] , його порушене право власності підлягає судовому захисту. Частина третя статті 26 Закону № 1952-IV (у чинній редакції) визначає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зважаючи на викладене вище суд вбачає підстави для захисту порушених прав позивача у спосіб, передбачений чинним законодавством, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за АТ «Альфа-Банк», припинення та скасування державної реєстрації права власності банку на вищевказану квартиру, з виключенням відповідно запису про право власності та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на неї позивача. Між тим, суд відхиляє доводи позивача про порушення прав неповнолітньої дитини, оскільки договір іпотеки був укладений 11.04.2007, тоді коли донька позивача народилася [INFO] , а тому здобула право користування предметом іпотеки вже після укладення договору іпотеки. Доводи позивача про неможливість проведення державної реєстрації права власності на квартиру за наявності арешту, накладеного виконавчою службою, спростовуються положенням пункту 7 частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33 - 38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Аналіз змісту законодавчих норм, які визначають порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав, дає підстави для висновку, що сторонами у справі щодо реєстрації майна та майнових прав, якщо такі вимоги є похідними від спору про право цивільне, є з одного боку особа, яка оспорює реєстраційну дію, а з іншого - особа, на користь якої вчинено оспорювану реєстраційну дію, якою у даному випадку є АТ «Альфа-Банк», а відтак вимоги позивача до державного реєстратора Урупи А. Ф. є безпідставними, тобто такими, що заявлені до неналежного відповідача. VI. Розподіл судових витрат між сторонами За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з огляду на результат розгляду справи сплачений при подачі цього позову судовий збір в сумі 840,80 грн. (а. с. 1), 420,40 грн. (а. с. 33) та 908 грн. (а. с. 181), а разом 2 169,20 грн. покладається на належного відповідача АТ «Альфа-Банк». На підставі викладеного,

Outcome: approved