Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей: доньки [PERSON] [INFO], синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грв. щомісячно, до досягнення ними повноліття. В подальшому уточнила позовні вимоги і просила стягнути на її користь аліменти в розмірі по 2300 грв. на кожну дитину. Посилається на те, що відповідач ухиляється від утримання їхніх дітей, хоча не має на утриманні інших осіб та з нього не здійснюються стягнення по виконавчих документах. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що [PERSON] уповноважив його повідомити суд, що він згідний сплачувати аліменти у розмірі по одній тисячі гривень на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON]. На утримання [PERSON] сплачувати аліменти відмовляється, так як він не може бути його сином, тому що на момент його зачаття вони з позивачкою спільно не проживали, що стверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджується свідоцтвами про народження дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує трьох малолітніх дітей, ніде не працює, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який часто працює за кордоном, не є безробітним, так як на обліку в центрі зайнятості не стоїть, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх малолітніх дітей 3600 гривень у місяць. Частиною 1 ст. 76 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2300 грв. на кожну дитину щомісяця позивачка суду не надала. Заперечення відповідача батьківства відносно сина [PERSON] суд до уваги не бере, так як цей факт стверджується свідоцтвом про народження дитини із якого вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано 22.08.2016 р. Дитина народилася менше ніж через вісім місяців після цього. Згідно ст. 122 СК України, дитина, яка зачата у шлюбі походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Із позовом про оспорювання батьківства відповідач не звертався. У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial