Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

В квітні 2017 року ТОВ «Флора» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про спонукання до виконання договірних зобов»язань та стягнення збитків, яка в подальшому була уточнена. В обгрунтування позовних вимог ТОВ «Флора» посилалось на те, що 01 січня 2006 року між ТОВ "Флора" та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] були укладені договори оренди земельних ділянок площею відповідно 4,64 га, 4,56 га та 5.34 га, 4.97 га. ; строк дії договорів складає 15 років. Вказані договори 27 серпня 2007 року були зареєстровані Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК. Первісний позивач зазначив, що ТОВ "Флора" свої обов'язки відповідно до зазначених договорів виконує в повному обсязі, однак відповідачами у вересні 2016 року було грубо порушено обов»язки орендодавця, передбачені ст.24 Закону України «Про оренду землі»: вони перешкоджали та продовжують перешкоджати позивачу користуватися орендованою земельною ділянкою шляхом встановлення межових знаків та самовільного обробітку вказаних земельних ділянок, на яких позивачем у серпні 2016 року попередньо були проведені роботи з лущення стерні. Внаслідок протиправних дій відповідачів по невиконанню умов договору оренди землі та самовільного зайняття вищевказаних земельних ділянок позивачу ТОВ «Флора» було завдано збитків, які складаються із шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачами земельних ділянок, розрахованої відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, та із вартості польових робіт з лущення стерні, які були проведені позивачем у серпні 2016 року. Так, за розрахунками позивача, розмір шкоди, заподіяної [PERSON], складає 6738 грн, із яких 6349 грн це шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та 389 грн. це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні; розмір шкоди, заподіяної [PERSON] , складає 14376 грн, із яких 13546 грн це шкода ,заподіяна внаслідок самовільного зайняття 2-х земельних ділянок та 830 грн це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні; розмір шкоди, заподіяної [PERSON], складає 7218 грн, із яких 6801 грн це шкода ,заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та 417 грн це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні. 08 червня 2017 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до ТОВ «Флора» про розірвання вищевказаних договорів оренди землі, посилаючись на те, що ТОВ «Флора» не виконувало належним чином свої обов»язки відповідно до положень вищевказаних договорів. Так, орендна плата виплачувалася несвоєчасно і її розмір не влаштовував їх як землевласників, однак на їх звернення щодо збільшення розміру орендної плати їм було відмовлено. Крім того, у вказаних договорах оренди не врегульовано питання щодо розірвання договору в односторонньому порядку; вони, як землевласники, не були ознайомлені належним чином з істотними умовами договорів і їх обманули при підписанні вказаних договорів та додаткових угод; договори оренди були зареєстровані лише 27 серпня 2007 року, тоді як підписані договори 01 січня 2006 року. Крім того, в порушення умов договору оренди ТОВ «Флора» належним чином не слідкує за станом земельних ділянок, через що земельна ділянка, що належить [PERSON], площею 4,56 га, заросла чагарниками на площі 0,14 га та 0,24 га вказаної земельної ділянки зайнята самосіяною рослинністю від лісосмуги. До того ж, на думку позивачів, вони як власники земельних ділянок, мають право використовувати їх на власний розсуд. У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом наполягала на задоволенні позову у повному обсязі, підтвердивши вимоги, викладені у позовній заяві, та не визнала зустрічний позов, посилаючись на те, що позивачем за первинним позовом належним чином виконувалися всі умови договорів оренди, укладених з відповідачами (позивачами за зустрічним позовом): орендна плата виплачувалась своєчасно і навіть раніше визначеного договором строку виплати та у розмірах, не менших, ніж зазначено у договорах оренди, з урахуванням індексації; всі умови договорів були відомі відповідачам (позивачам за зустрічним позовом), так як вони їх підписали та після державної реєстрації відповідні екземпляри договорів були передані відповідачам, а останні мали неодноразову можливість ще раз передивитися та своєчасно оскаржити вказані договори у разі їх невідповідності нормам закону. Що стосується факту заростання частини земельної ділянки відповідача [PERSON] чагарниками та самосіяною рослинністю, то представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) не заперечувала недогляд керівництва ТОВ «Флора» за належним станом земельної ділянки, однак площа, яка заросла, є незначною і складає всього 0.38 га, а крім того, до моменту повернення земельної ділянки власнику орендар привів би земельну ділянку у стан, не гірший у порівнянні з тим, у якому він одержав ділянку після укладання договору оренди. Щодо значного проміжку між підписанням договорів та їх реєстрацією, то повноваження щодо ведення державного реєстру земель на час реєстрації вказаних договорів були покладені на Центр Державного земельного кадастру і на той час законодавчо не було врегульовано строки, протягом яких орендар або орендодавець повинні були забезпечити таку реєстрацію, як не було врегульовано і порядок та процедура ведення реєстру земель. До того ж, на думку представника позивача, розбіжність дати укладення договору та дати реєстрації договору не може слугувати підставою для розірвання договору. Відповідачі за первинним позовом (позивачі за зустрічним позовом) [PERSON], [PERSON], їх представник адвокат [PERSON], який є також представником відповідача за первинним позовом (позивача за зустрічним позовом ) [PERSON], позов не визнали, та пояснили, що дійсно з вересня 2016 року самостійно обробляють земельні ділянки, які належать їм на праві приватної власності і не вважають за можливе залишати землю в користуванні позивача, так як їх не влаштовують умови договорів оренди, а що стосується завданої матеріальної шкоди, то згодні лише відшкодувати витрати на проведення польових робіт з лущення стерні, а вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків вважають безпідставними, так як відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу цей розрахунок здійснюється територіальними органами Держгеокадастру, а позивач здійснив такий розрахунок самостійно. На задоволенні зустрічного позову відповідачі за первинним позовом (позивачі за зустрічним позовом) наполягали і в підтвердження своїх вимог повідомили, що неодноразово зверталися до ТОВ «Флора» з питання підвищення орендної плати, але на жодні поступки керівництво не йшло, хоча з їх земельних ділянок отримувало надприбутки, і саме тому вони вирішили самостійно обробляти належні їм земельні ділянки. З вересня 2016 року вони самостійно та за допомогою найманих осіб обробляють свої земельні ділянки. До того ж, на їх думку, орендна плата позивачем неправильно індексувалася, без врахування площі земельної ділянки та її якості. Крім того, ТОВ «Флора» допустило заростання частини земельної ділянки [PERSON] рослинністю та чагарниками; фактично обмануло їх, зареєструвавши договір оренди більш ніж через півтора року після підписання, фактично продовживши таким чином дію договору на цей же термін. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №4, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,64 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061545 та яка розташована на полі №5 під №98. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с.8-10/. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №20, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,56 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061544 та яка розташована на полі № 5 під №97. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с.14-16/ 01 січня 2006 року між [PERSON] /спадкодавцем/ та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №23, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 5,34 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061548 та яка розташована на полі №5 під №101. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК. 11 листопада 2015 року між [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] та ТОВ «Флора» було укладено додаткову угоду щодо оренди вищевказаної земельної ділянки із зазначенням кадастрового номеру 5123155100:01:004:0182 / а.с.17-20/. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №24, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,97 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061546 та яка розташована на полі №5 під №99. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с.11-13/. Позивачем надані акти про самовільне встановлення межових знаків та оброблення земельних ділянок №№98,97,99,101 на полі №5 відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.22, 24, 26, 28/ . Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не заперечували щодо факту встановлення межових знаків та самостійного оброблення вказаних земельних ділянок. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 29 вищевказаних договорів, обов»язки орендодавця визначаються відповідно до Закону України «Про оренду землі» . Відповідно до ст.24 ЗУ «Про оренду землі» /в редакції станом на 01.01.2006 року, орендодавець зобов'язаний: - передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; - при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; - не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; - відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; - попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди. В додатковій угоді №1, укладеній 11 листопада 2015 року між [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] та ТОВ «Флора» зазначено, що пункт 29 договору оренди землі №23 від 01 січня 2006 року слід викласти саме в такій редакції. Частиною 4 ст.31 ЗУ «Про оренду землі» /в редакції станом на 01.01.2006 року/, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Однак ні законом, ні договором розірвання договору оренди в односторонньому порядку не передбачено. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не виконали умов договору та вимог закону та до закінчення строку дії договору фактично самовільно приступили до використання спірних земельних ділянок. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Права орендаря, як щодо усунення перешкод у користуванні землею, так і щодо стягнення збитків, захищаються нормами ст.27 Закону України «Про оренду землі». При цьому захист прав орендаря даний Закон (ст.28) розповсюджує і на випадки, коли права орендаря порушуються і самим власником земельної ділянки. В свою чергу ст.24 Закону України «Про оренди землі» зобов»язує власника земельної ділянки не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині зобов»язання відповідачів як власників земельної ділянки не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, підлягають задоволенню. У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст.1166 ЦК України, відповідно до частин 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини. Частинами 1 та 2 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Із роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками. Так, судом встановлено, що ТОВ «Флора» на земельних ділянках, які були передані відповідачами позивачу в оренду відповідно до договорів оренди, були проведені польові роботи з лущення стерні і витрати по проведенню цих робіт склали на земельній ділянці №98 площею 4,64 га, що належить [PERSON] - 389 грн, на земельній ділянці №99 площею 4,97 га, що належить [PERSON] 417 грн, на земельних ділянках №№97, 101 площею 4,56 та 5,34 га відповідно, що належить [PERSON] - 382 грн та 448 грн, а всього - 830 грн. / а.с.29,30/. Вказані земельні ділянки, як встановлено вище, неправомірно, всупереч вимог закону та умов договорів оренди, самовільно використовувалися відповідачами, і цими діями було завдано шкоду орендарю, який виконував заплановані роботи відповідно до циклу польових робіт. Таким чином, вказані вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується відшкодування збитків, обрахованих позивачем самостійно відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМ України від 25 липня 2007 року №963 із подальшими змінами (надалі Методики), то пунктом 7 Методики передбачено, що розрахунок розміру шкоди проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619. Вказаними органами відповідний розрахунок не проводився, при цьому судом було роз»яснено право позивачу на проведення відповідної судової експертизи з метою встановлення збитків. Однак позивач своїми правами, передбаченими ст.27 ЦПК України, не скористався, інших підстав для відшкодування збитків не заявляв, а належним доказом завдання шкоди як землекористувачу самостійно проведений розрахунок визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, суд визнати не вважає за можливе і тому у цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам. Що стосується зустрічного позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання договорів оренди, то суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.629, ч.ч.1-2 ст.651 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об»єкта, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є об»єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Як зазначили позивачі за зустрічним позовом, їх не влаштовував розмір орендної плати за вищезазначеними договорами /3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки/ і саме тому вони зверталися із заявами про збільшення розміру орендної плати до 7% ./ а.с. 56-58/ ТОВ «Флора» їм було відмовлено у збільшенні орендної плати до 7% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та запропоновано укласти додаткову угоду про встановлення орендної плати у розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки /а.с.84,86,88/. Однак позивачів за зустрічним позовом така пропозиція не влаштувала і тому вони приступили до самостійного оброблення земельних ділянок, про що [PERSON] та [PERSON] повідомили у судовому засіданні, а щодо [PERSON], то до матеріалів зустрічної позовної заяви було долучено письмове повідомлення останнього про те, що через відмову ТОВ «Флора» у збільшенні орендної плати він забирає свою земельну ділянку та має намір обробляти її самостійно /а.с.61/. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ст.30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Таким чином, позивачі за зустрічним позовом мали право звернутися до суду для вирішення спору щодо зміни умов договору в частині збільшення орендної плати. Що стосується посилань позивачів за зустрічним позовом про неправильний обрахунок розміру орендної плати за кожну земельну ділянку окремо, так як не враховувалася площа земельної ділянки та нормативно-грошова оцінка кожної земельної ділянки, то позивачами за зустрічним позовом, в порушення ст..60 ЦПК України, не надано доказів того, що вони зверталися до ТОВ «Флора» з вимогою належного визначення нормативно-грошової оцінки кожної земельної ділянки окремо для відповідного нарахування орендної плати. При цьому і в судовому засіданні позивачі за зустрічним позовом не надали відомостей, яку саме суму орендної плати, на їх думку, не було їм доплачено. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату, згідно з п.3 ч.1ст.15 Закону України «Про оренду землі», є істотною умовою договору оренди землі. Таким чином, нормативно-грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Однак жодних доказів того, що змінилася нормативно-грошова оцінка земельних ділянок позивачів за зустрічним позовом, а відповідач за зустрічним позовом відмовився переглядати розмір орендної плати, а також відомостей, яку саме суму орендної плати, на їх думку, не було їм доплачено, позивачі за зустрічним позовом не надали, як не надали доказів того, що орендна плата сплачувалась несвоєчасно. Натомість, ТОВ «Флора» надано докази того, що орендна плата позивачам за зустрічним позовом сплачувалась раніше визначених договором оренди строків /а.с.98-110/. Сам же факт можливої недоплати орендної плати у невизначених розмірах, зважаючи на принцип пропорційності порушення прав сторін у випадку розірвання угоди, не може вважатись істотним порушенням умов договору та не позбавляє позивачів можливості звернення до суду з позовом про стягнення недоплаченої суми. Не заслуговують на увагу посилання позивачів за зустрічним позовом щодо не ознайомлення їх з договором оренди, про неповідомлення їх про істотні умови договору, так як позивачі не заперечували факт підписаннями ними договорів та додаткових угод, тобто договори укладені позивачами з власної волі та при наявності відповідного обсягу цивільної дієздатності, позивачі повідомили про передання їм після державної реєстрації договорів оренди і у разі незгоди їх з будь-якими положеннями договору вони не були обмеженні у праві звернення до орендаря про зміну умов договору або звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Однак позивачі за зустрічним позовом протягом десяти років погоджувалися з умовами договору і лише після недосягнення згоди щодо збільшення розміру орендної плати фактично в односторонньому порядку розірвали договір оренди. Щодо неналежного слідкування ТОВ «Флора» за станом земельної ділянки позивача за зустрічним позовом [PERSON], то судом встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер 5123155100:01:004:0181 площею 4.56 га виявлена ділянка чагарників площею 0.14 га та частина земельної ділянки площею 0.24 га зайнята самосіяною рослинністю від лісосмуги./ а.с.62-63/. Разом з тим, наскільки погіршився стан ділянки площею 4,56 га через заростання чагарниками та самосіяною рослинністю ділянки площею 0,38 га, або чи порушено збереження родючості ґрунту на вказаній ділянці, позивачі за зустрічним позовом суду не повідомили. Крім того, відповідно до п.21 договору оренди землі №20 /а.с.14-16/, після припинення дії договору оренди орендар зобов»язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. Однак строк дії договору, який укладений на 15 років, не скінчився і саме на момент закінчення терміну договору позивач мав би право вимагати відшкодування збитків у разі погіршення корисних властивостей земельної ділянки. Щодо використання ТОВ «Флора» земельних ділянок позивачів за зустрічним позовом одразу після підписання 01 січня 2006 року, а не після державної реєстрації, яка відбулася 27 серпня 2007 року, як це передбачено договором оренди, що у свою чергу збільшило термін дії договору оренди, то ця обставина не може слугувати підставою для розірвання договору станом на час розгляду справи, так як термін дії договору, навіть якщо початок строку обраховувати з моменту підписання договору, мав би скінчитися лише 01 січня 2021 року. Твердження позивачів за зустрічним позовом про їх право розпоряджатися своєю земельною ділянкою на власний розсуд, незважаючи на укладені договори оренди землі, є помилковими, так як відповідно до ст. 629, ч.ч.1-2 ст.651 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами і добровільно укладаючи договір оренди на визначений строк, орендодавець бере на себе зобов»язання за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, судом було встановлено, що ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні позивачі за зустрічним позовом не навели належних доказів порушення їх прав як орендодавців та порушення орендарем своїх обов»язків і тому правових підстав для задоволення зустрічного позову немає, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial