Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

В листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,15 га, виділену для будівництва житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на вказаний житловий будинок, розташований в с. Шевченкове, який вона заповіла їй. Крім того після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом й на інше майно, зокрема на вказану вище земельну ділянку. Однак оформити спадщину вона не взмозі через ряд обставин: непідтвердження родинних відносин та відсутність належних оригіналів правовстановлюючих документів на майно, які були втрачені. Вказувала, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] і прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з нею на час смерті, а правовстановлюючі документ про право власності на майно були втрачені за невідомих обставин. Відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини пояснила тим, що в написанні по батькові її матері в свідоцтві про народження та в свідоцтві про смерть відмінне: [PERSON] (на російській мові) та [PERSON] відповідно. Тому просила встановити юридичний факт - родинних відносин між нею і матір`ю - [PERSON] , а також просила визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справ без їх участі, при цьому позивачка в своїй заяві позовом підтримала та просила його задовольнити, а представник відповідача в заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в селі Шевченкове Вітовського району (раніше - [ADDRESS] . Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменова у Вітовську районну державну адміністрацію. Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,15 га, виділені для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Земельна ділянка належала їй відповідно до державного акту серії [NUMBER] , виданого 12 січня 1995 року Шевченківською сільською радою Миколаївської області. Будинок їй належав на підставі договору дарування від 04 грудня 1989 року, посвідченого секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Часом відкриття спадщини є день її смерті (ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України). Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04 грудня 1989 року секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок в с. Шевченкове Жовтневого району (тепер - Вітовського району) Миколаївської області своїй дочці [PERSON] . З врахуванням того, що заповітом було охоплено тільки спадкове майно у виді житлового будинку, то все інше майно спадкодавиці спадкується за законом, зокрема і земельна ділянка, площею 0,15 га, виділена для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку. Закон вирізняє п`ять черг спадкоємців за законом, які виписані в ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти, дружина та батьки померлого. Позивачка, вважаючи себе дочкою померлої [PERSON] і спадкоємцем за заповітом на житловий будинок та спадкоємцем першої черги за законом на інше майно, звернулася до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області за оформленням спадщини, але отримала письмове роз`яснення від 04 грудня 2019 року про неможливість її оформлення в такому порядку в цілому за нею особисто, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на спадщину. В зв`язку з цим вона звернулася до суду із цією позовною заявою. В позовній заяві, як зазначено вище, вона просила встановити юридичний факт родинних відносин: що вона є дочкою померлої [PERSON] . Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення, в тому числі і факт родинних відносин. З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами, які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачем правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за ним право власності на спадкове майно. Відповідно до паспорту позивачки серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 2014 року Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області вона має повне ім`я (ст. 28 ЦК України): [PERSON] , народилася [INFO] в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 10 вересня 1959 року, [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками були: [PERSON] та " [PERSON] " (на російській мові); місце народження - с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області. За свого життя [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , який був розірваний рішенням суду від 20 серпня 2014 року і за яким їй було повернуто дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно із українсько-російським та російсько-українським словником імен, витяг з якого містить в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] , ім`я [PERSON] з російської мови на українську мову може переводитися як [PERSON] . Виходячи з цих даних слід дійти висновку, що документально підтверджуються родинні відносини, згідно з якими [PERSON] є дочкою [PERSON] . На це вказує співпадання прізвищ та імені, місця та дати народження в зазначених документах. А також з врахуванням перекладу по батькові матері, записано в свідоцтві про смерть спадкодавиці та в свідоцтві про народження заявниці. Крім того, перепоною в нотаріальному оформленні спадщини є втрата правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок та на земельну ділянку. Але належність будинку померлій на час її смерті підтверджується довідкою від 06 лютого 2020 року, виданою комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", відповідно до якої будинок за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 10 травня 1989 року, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Як вбачається із копії договору дарування від 04 грудня 1989 року [PERSON] подарував вказаний житловий будинок своїй дружині [PERSON] , однак остання договір дарування не зареєструвала в державному органі. Хоча це і не спростовує її право власності на нього, оскільки договір був належно посвідчений. Крім того, згідно із копією державного акту на земельну ділянку, площею 0,15 га, серії [NUMBER] , виданого 12 січня 1995 року Шевченківською сільською радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області підтверджується належність землі померлій [PERSON] на час її смерті. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка та будинок за життя належали [PERSON] і після її смерті входять до складу спадщини, тому в порядку спадкування, з врахування встановленого зазначеного факту родинних відносин, повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як єдиній спадкоємиці першої черги за законом (на землю) та спадкоємиці за заповітом (на будинок). Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved