Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

13.03.2017 року позивач звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивувала тим, що в період фактичних шлюбних відносин з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що останні два роки відповідач проживає окремо від неї та дитини. Дитина знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Протягом зазначеного часу відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, життям дитини не цікавиться. Всіляко ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, дитиною не піклується. Крім того, зазначала, що відповідач вимагає від неї грошові кошти, постійно породжує сварки, ображає її та дитину. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року справу прийнято до провадження суду та призначено судове засідання. Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року справу було направлено до Київського районного суду м. Одеси у зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в Київському районі м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 12.07.2017 року прийняла справу до свого провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Також пояснила, що усі ті рази, коли відповідач приходив до неї додому, відбувались пізно ввечері, він був у стані алкогольного сп`яніння, виявляв бажання спілкуватись з нею, а не з дитиною, вимагав грошові кошти. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання звернулася до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, а також було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, заслухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 27 лютого 2013 року було складено відповідний актовий запис за № 1865 та видано Свідоцтво про народження Серії [NUMBER]. З вказаного свідоцтва вбачається, що батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які в зареєстрованому шлюбі не перебували. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON], [INFO], громадянка України, уроджена м. Одеси, зареєстрована за адресою [ADDRESS]. З 13 лютого 2017 року працює в Одеській гімназії №9 Одеської міської ради Одеської області вчителем англійської мови на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника, що підтверджується довідкою № 59 від 01.03.2017 року виданою адміністрацією учбового закладу. Відповідач, [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець м. Одеса, зареєстрований за адресою [ADDRESS]. З 1 червня 2017 року в ВРНП ПАТ «Укрнафта» по Одеській області, оператором заправних станцій 2 розряду в АЗС № 15/018, про що свідчить довідка про доходи № 05/218/200 від 10.08.2017 року, за місцем роботи характеризується позитивно. Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], тобто за адресою відповідача, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 1632 від 01.06.2017 року, виданою КП «ЖКС Вузівський», однак згідно Довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 8 від 12.08.2017 року, виданою ОСББ «ВІЛЬЯМСА 48/1/2/3» вбачається, що малолітній син сторін проживає без реєстрації разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач ніяким чином не піклується про свого сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову вихованняю. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У судовому засіданні судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання свого сина, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання, не цікавляться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до інформації Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №6» від 03.03.2017р. №01-03/104 з'ясовано, що з часу народження дитини при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці та відвідуванні вдома з дитиною завжди була мати - гр. [PERSON]. Батька дитини лікар та медична сестра не бачили. Адміністрація ОНВК №263 повідомила, що малолітній є вихованцем означеного закладу з 30.08.2016р. За цей час батько приходив до дитини один раз - у лютому 2017 року, дав дитині подарунок. Зустріч тривала 5-7 хвилин. Станом здоров'я, потребами у вихованні та успіхами сина не цікавився, батьківські збори не відвідував, участі у визначенні потреб дитини у закладах не брав. За період відвідування хлопчиком дошкільного закладу до адміністрації закладу письмових або усних звернень з боку батька не надходило. Про неналежне виконання батьківських обов'язків гр. [PERSON] у відношенні малолітнього сина в своїх письмових поясненнях повідомляють гр. гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які повідомили що відповідач своєю дитиною не цікавиться, на день народження не приходить, подарунки не дарить, застосовує до дитини фізичну силу, а саме: б'є , кричить, при цьому вимагає від матері дитини гроші, та заявляє, що припинить чинити дії по відношенню дитини, в разі коли йому передадуть необхідну суму грошей. А також зазначають, що відповідач вчиняє до своєї дитини неправомірні дії, а також дії які протирічать моральному обліку людини, знаходився у стані сп'яніння, який має наркотичний характер, при цьому висловлював речі в яких зазначив, що «… в нього вселився біс і він себе не контролює». Гр. [PERSON], яка працює в ПП «ОРТО» лікарем-стоматологом в своїй заяві від 26.05.2017 року підтвердила, що [PERSON] - батько малолітнього сина [PERSON], [INFO], звертаючись до неї на особистому прийомі, знаходився у стані наркотичного сп'яніння, при цьому висловлювався, що його хтось ловить і переслідують невідомі сили. Після чого вона йому порекомендувала звернутись по допомогу до наркодиспансеру. На зауваження, що робити такого не можна, а саме споживати наркотичні засоби, так як у нього є дитина, [PERSON] відповів, що йому байдуже. Гр.. [PERSON] в письмовій заяві від 31.05.2017 року, підпис якої було посвідчено начальником дільниці № 6 КП «ЖКС «Чорноморський» повідомила, що [PERSON] до свого сина не приходить, подарунки не приносить, дитиною зовсім не цікавиться, з днем народження не вітає, матеріально не допомагає. Згідно характеристики, наданої т.в.о. начальника СП Київського ВП в. м. Одеса ГУПН в Одеській області вбачається, що за період проживання за адресою: [ADDRESS], гр. [PERSON] в громадському житті будинку участі не приймав, з сусідами не спілкується. Неодноразово дружина гр.. [PERSON] зверталася до поліції з проханням провести профілактичну бесіду з її чоловіком, щодо належного відношення та виховання їх спільного малолітнього сина - [PERSON]. Раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Також згідно бази АІПС «Армор» стало відомо, що гр.. [PERSON], був помічений органами поліції за незаконним обігом наркотичних засобів. На адвокатський запит, який 13.03.2017 року надійшов до Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, керівництвом відділу повідомлено про те, що перевіркою Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що слідчими СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в період з листопада 2012 року по теперішній час, гр.. [PERSON], [INFO] до кримінальної відповідальності не притягувався. Разом з тим перевіркою ІПС «Армор» встановлено, що [PERSON] 22.07.2013 року притягувався співробітниками Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 44 КпАП України, тобто за незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2017 року у справі № 520/2428/17 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2017 року до повноліття дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] жодної матеріальної допомоги своєму сину не надає, аліментів на його виховання, розвиток, харчування не сплачує, вказане підтверджується поясненнями позивача, а також листом Одеської дирекції Поштамт - Центр поштового зв'язку № 1 Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», згідно якого на ім'я [PERSON] за період з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року в надходженні та видачі перекази не значаться. Відповідач [PERSON] не спростував вказані доводи, та повідомив, що його матеріальне становище не завжди дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини. Також в ході розгляду справи в якості свідків, на підтвердження вимог позивача, були допитані [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт ухиляння відповідача від своїх батьківських обов'язків та появу його у позивача в неадекватному стані. Так свідкок [PERSON] пояснила суду, що відповідач завжди приходив до квартири, де мешкає позивач, пізно ввечері, очі були мутними, вимагав у [PERSON] кошти, влаштовував скандали, в результаті яких [PERSON] та дитина постійно плакали. [PERSON], сусідка позивача, допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що чула постійні крики та сварки між сторонами, та чула, як [PERSON] кричала: "Только не трогай ребенка". Відповідач кричав, що в нього вселився біс та бігав по сходах. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що відповідач повідомив, що до дитини у садок він приходив одного разу у лютому, а другого разу - в листопаді 2017 року. Крім того, жодних доказів з його боку щодо того, що він мав намір спілкуватись з дитиною, гуляти з сином, навчати його чомусь у судовому засіданні надано не було, так як і не було надано доказів перешкод з боку позивача у спілкуванні батька з дитиною. Разом з тим, свідки з боку відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] позитивно характеризували відповідача [PERSON], зазначали, що відповідача знають з дитинства, за характером відкритий, доброзичливий, чуйний, привітливий, шанує старих, любить маленьких дітей і тварин, життєрадісний хлопець. Повідомили, що коли в нього народився син, він був дуже радий. Для дитини та дружини робив все що міг, піклувався про дитину, гуляв, ходив на море, купав в басейні, дуже багато приділяв дитині часу. Однак, суд критично ставиться до вказаних свідчень, так як [PERSON] повідомила суду, що батька з дитиноюь разом вона не бачила вже приблизно півтора роки; а свідок [PERSON] пояснила, що про те, що позивач не дає батьку дитину вона знає лише зі слів [PERSON]. Що стосується свідка [PERSON], суд враховує, що позивач бачилась з ним в останнє 2,5 роки назад, а сам свідок пояснив, що бачив [PERSON] всього 4 рази в житті. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на наявність з боку позивача перешкод у спілкуванні з сином, на підтвердження чого він вимушений був звернутись до суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] в березні 2017 року звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та його вихованні. Однак, рішення у даній справі до теперішнього часу не ухвалено, та більш того, згідно листа Служби у справах дітей Одеської міської ради № 05/8315 станом на 14.11.2017 року [PERSON] не звертався до Служби щодо вищезазначеного питання, що, на думку суду, свідчить про його не зацікавленість у розгляді вищезазначеної справи. Таким чином, суд критично ставиться до вказаного позову та приходить до висновку про те, що сам факт його подання ще у березні 2017 року жодним чином не свідчить про намір батька вирішити спір в установленому законом порядку, бачитись з дитиною, брати участь в її вихованні тощо. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді [PERSON] таких дій не вчинив і в судовому засіданні не зміг пояснити причини не вчинення таких дій, так як і не зміг пояснити те, яким чином він бажають поліпшити своє ставлення до виховання дитини. Так, відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи В матеріалах справи міститься висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1275/01-11 від 05.09.2017 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO]», в якому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Слід зазначити, що відповідач вказаний висновок органу опіки та піклування жодним чином не спростував, за таких обставин, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. При вирішенні даного спору велике значення, на думку суду, мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції. Тому неможливо прийняти рішення суто механічно, лише враховуючи розмір грошових коштів, які витрачаються батьками на дитину. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання й розвитку дитини. Велике значення має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Зважаючи на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2017 року у справі № 520/2428/17 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина, то вказане питання вирішенню не підлягає. Згідно ст.50 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного ,ст.ст. 164 , 165 ,166, СК України та

Outcome: approved