Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], ПАТ КБ "Надра" та Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ, в обґрунтування якого вказала наступне. 14.09.2006 р. її чоловік, відповідач по даній справі [PERSON] уклав договір поруки з відповідачем - ПАТ КБ "Надра", на забезпечення належного виконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 08/09/2006, який вона уклала з ПАТ КБ "Надра". Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, виникла заборгованість, і рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2012 р. з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку було стягнуто на користь ПАТ КБ "Надра" кредитну заборгованість на загальну суму 58\~269 грн. В подальшому, у ході виконавчого провадження з виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ було накладено арешт на майно, що було придбане в період шлюбу позивачки та [PERSON], а саме на: ●автомобіль [NUMBER]; ●автокран КС-5473Б, д/н [NUMBER]; ●причіп ГКБ-8350, д/н [NUMBER]; ●розрахункові рахунки в ПАТ «[PERSON] Аваль». Позивачка зазначає, що про укладення її чоловіком - [PERSON] договору поруки вона дізналась лише після накладення арешту державним виконавцем на спірне майно, і на укладення такого договору вона своєї згоди не надавала. Посилаючись на те, що договір поруки був укладений її чоловіком без її згоди, і внаслідок цього було арештовано їх спільне сумісне майно, позивачка у своєму позові просила: ●визнати недійсним договір поруки від 14.09.2006 р., який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "Надра"; ●виключити з акту опису та арешту вищевказане спільне майно подружжя. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що викладені вище. Представник відповідача - ПАТ «КБ «Надра» у судове засідання не з'явився та подав свої письмові заперечення, у яких заперечував проти позову через його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання по справі був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засідання визнали позовні вимоги у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно\~ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст.\~10-11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених ним вимог і на підставі наданих сторонами доказів, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 28.02.1970 року Жовтневим районним бюро ЗАГСу Миколаївської області за актовим записом № 89. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2012 р. з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку було стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» кредитну заборгованість на загальну суму 58\~269 грн. Із мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що 14.09.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 08/09/2006, згідно якого банк надав їй кредит у розмірі 51\~900 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 16% річних, зі строком користування до 13.09.2011 р., для придбання автомобіля. На забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань, між ПАТ «КБ «Надра» і [PERSON] 14.09.2006 р. був укладений договір поруки, відповідно якого останній зобов'язувався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобов'язань [PERSON] Частиною 3 ст.215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч.1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та 6 ст.203 ЦК. На підставі ч.4 ст.65 СК укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сімї. Частиною 1 ст.553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у п. 25 роз'яснив, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого, що порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), і договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Згідно зі ст.73 СК за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Оскільки оспорюваний позивачкою договір поруки укладено не в інтересах сімї, то він не породжує для другого з подружжя ніяких обовязків і за зобовязаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. За зобовязаннями того з подружжя, хто є поручителем, стягнення може бути накладено лише на особисте майно поручителя. Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виходячи із такого, суд робить висновок, що законні підстави для визнання договору поруки недійсним у звязку з ненаданням згоди поручителю на його укладення другого з подружжя відсутні, тому такі вимоги позивачки не підлягають задоволенню. Що ж до вимог позивачки про виключення з акту опису та арешту майна спірного майна, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення виходячи із такого. Із матеріалів справи вбачається, що право власності на автомобіль [NUMBER] та на автокран КС-5473Б, д/н [NUMBER] зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Даних про власника іншого спірного транспортного засобу - причепу ГКБ-8350, д/н [NUMBER], матеріали справи не містять. Також позивачка не обґрунтувала того, на яку особу були відкриті розрахункові рахунки в ПАТ «[PERSON] Аваль», з яких вона просить зняти арешт. Із такого суд робить висновок, що позивачка не є власником спірного майна, і вимог про визначення її частки у цьому майні як на таке, що було придбано у шлюбі, і є спільною сумісною власністю, вона суду не заявляла. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення цих вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачці не відшкодовуються понесені нею судові витрати через те, що суд відмовив у задоволенні її позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed