Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд: -визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, що була поширена [PERSON] у випуску програми «Коментар» в ефірі телеканалу «Еспресо.ТV», наступного змісту: «Я знаю, что [PERSON] является государственным служащим, которая сидела на разворовывании городского бюджета, вот и все»; -зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛДБЕРРІ» у наступному після набрання судовим рішенням законної сили випуску програми «Коментар» в ефірі телеканалу «Еспресо.ТV» повідомити про ухвалене у даній цивільній справі судове рішення та проголосити текст резолютивної частини рішення суду; -зобов"язати [PERSON] спростувати поширену ним інформацію щодо [PERSON] в ефірі телеканалу «Еспресо.ТV». В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що [INFO] в ефірі телевізійної програми "Коментар", яка транслюється на телеканалі "Еспресо ТV", відбулося інтерв`ю з [PERSON] . У даному інтерв`ю [PERSON] було поширено наступну інформацію про [PERSON] : "Война у нас информационная, война у нас на фронте, война у нас внутри страны, но только научитесь отделять .... потому что в данном случае иногда вам будут питаться втюхнуть вот этих всех, кто в принципе, давным давно переступил черту закона и действует в своих собственных интересах, как за чистую монету. Я знаю [PERSON] , она является государственным служащим. Знаю, что [PERSON] является государственным служащим, которая сидела на разворовывание городского бюджета, вот и все... Серьезни звынувачення, конечно же. Просто удобно так сейчас перевернуть всю ситуацию. " Зазначає, що вищезгадане інтерв`ю з [PERSON] відбулося через декілька днів після акції "Ніч на Банковій", яка відбулась 27 вересня 2018 року, коли близько тисячі людей зібралися під стінами Адміністрації Президента, щоб вимагати ефективного розслідування систематичних нападів на громадян України, з активною громадянською та проукраїнською позицією. [PERSON] є однією із більше п`ятдесяти постраждалих протягом останнього року. Таким чином, [PERSON] умисно повідомляючи в ефірі телеканалу "Еспресо.ТV" недостовірну інформацію та безпідставно звинувачуючи [PERSON] у скоєнні злочину, мав на меті дискредитувати ділову репутацію, її честь та гідність, та ввести в оману глядачів ефіру, ставлячи на меті підняття рейтингу поліції та збільшити популярність себе, як кандидата в президенти. Вважає, що недостовірна поширена інформація стосувалася [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] відома своєю громадською діяльністю, а саме активними виступами та розслідуванням щодо корупційної діяльності правоохоронних органів. Вказує, що в своєму інтерв`ю [PERSON] надає оцінку ситуації, що склалась у країні, у зв`язку із численними нападами на громадських активістів, та звертається до глядачів із проханням критично оцінювати таку ситуацію та наводить приклад [PERSON] , зазначаючи при цьому, що вона є державним службовцем та причетна до розкрадання державних грошей. Таким чином, [PERSON] , розуміючи значення своїх слів, навмисно, в ефірі телеканалу, здійснює безпідставне, незаконнне звинувачення [PERSON] у корупційному злочині. Позивач вважає, що даними висловлюваннями [PERSON] поширює у суспільстві хибні думки, що [PERSON] є корупціонеркою, а це в свою чергу приносить моральні страждання батькові померлої [PERSON] , порушуючи немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 12.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 14.12.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 25.01.2019 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 28.01.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 02.05.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань (стаття 12). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] в ефірі телевізійної програми "Коментар", яка транслюється на телеканалі "Еспресо ТV", відбулося інтерв`ю з [PERSON] . В даному інтерв`ю [PERSON] було поширено наступну інформацію про [PERSON] : "Война у нас информационная, война у нас на фронте, война у нас внутри страны, но только научитесь отделять .... потому что в данном случае иногда вам будут пытаться втюхнуть вот этих всех, кто в принципе, давным давно переступил черту закона и действует в своих собственных интересах, как за чистую монету. Я знаю [PERSON] , она является государственным служащим. Знаю, что [PERSON] является государственным служащим, которая сидела на разворовывание городского бюджета, вот и все... Серьезны звинувачення, конечно же. Просто удобно так сейчас перевернуть всю ситуацию. " Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується записом ефіру телеканалу "Еспресо ТV" від [INFO] (а.с.34). Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Я знаю, что [PERSON] является государственным служащим, которая сидела на разворовывании городского бюджета, вот и все» є недостовірною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права його та його померлої доньки- [PERSON] . Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Встановлено, що інформація поширена [PERSON] в прямому ефірі телеканалу "Еспресо ТV" стосується [PERSON] , оскільки у фразі наступного змісту: «Знаю, что [PERSON] является государственным служащим, которая сидела на разворовывание городского бюджета», прямо згадується її прізвище. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала депутатом Херсонської обласної ради V скликання та Херсонської міської ради VI скликання, в.о. керуючого справами виконавчого комітету Херсонської міської ради, радницею Херсонського міського голови. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відома своєю громадською діяльністю, а саме активними виступами та розслідуванням щодо корупційної діяльності правоохоронних органів. З контексту сказаного [PERSON] в ефірі програми вбачається, що відповідач-1 говорить про напади на громадських активістів. Як вказує у позові позивач, відповідач [PERSON] , повідомляючи в ефірі телеканалу "Еспресо.ТV недостовірну інформацію про [PERSON] про те, що вона причетна до розкрадання державного бюджету, мав на меті дискредитувати її ділову репутацію, честь та гідність, та ввести в оману глядачів ефіру. У ст. 3,4,6 Декларації "Про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації", схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. У рішенні від 31.01.2011 у справі "Сірик проти України" та рішенні від 21.01.1999 у справі "Яновський проти Польщі" Європейський суд зазначає, що іноді може виникнути необхідність захисту державних службовців від агресивних, образливих і дискредитуючих нападів, які розраховані на те, щоб чинити на них вплив при виконанні ними своїх обов`язків і підірвати довіру громадськості до них і до посади, яку вони обіймають. У даному випадку суд наводить дві кваліфікуючі ознаки необхідності захисту державних службовців від висловлювань громадськості, а саме: намір здійснити вплив на посадову особу; підрив довіри громадськості до посади. Враховуючи зміст висловленої [PERSON] спірної інформації, суд погоджується з доводами позивача про те, що [PERSON] своїми висловленнями мав намір вплинути на [PERSON] , задля підриву довіри громадськості до неї та її діяльності, шляхом порушення її особистого немайнового права на честь, гідність та ділову репутацію. Слід зазначити, що представником позивача адвокатом Стойчевим Р.В. було направлено запит від 25.10.2018 до виконавчого комітету Херсонської міської ради щодо надання інформації стосовно розкрадання державних коштів [PERSON] . З відповіді на запит вбачається, що [PERSON] не має доступу до державних коштів, відповідно не може вчиняти дії щодо розпорядження чи використання державних коштів. Службові розслідування стосовно [PERSON] , пов`язані з розкраданням державних коштів, нецільовим використанням державних коштів, зловживанням службовим становищем, не проводилися (а.с.32). Доказів того, що на час розгляду даної справи відносно [PERSON] існує обвинувальний вирок суду у розкраданні державного майна, зловживанні владою або службовим становищем з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, одержанні хабара, відповідачем-1 не надано. Таким чином, з наведених даних та наявних у справі доказів вбачається, що поширена інформація про [PERSON] в частині: «Я знаю, что [PERSON] сидела на разворовывании городского бюджета» не відповідає дійсності та є недостовірною. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до частин 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. При цьому, необхідно враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між фактами та оціночними судженнями, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ, як джерело права. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 по справі «Лінгенс проти Австрії» та від 25.06.1992 по справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» вказано, що слід чітко розрізняти факти та оцінні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Разом з тим, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно [PERSON] , не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Крім того, спірна інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів). З огляду на викладене вище та оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що спірна інформація в частині: «Я знаю, что [PERSON] сидела на разворовывании городского бюджета» містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно [PERSON] , не особисте відношення відповідача-1 до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. З урахуванням викладеного вище, суд вбачає, що відносно [PERSON] була повідомлена недостовірна інформація, яка не має статусу офіційної та не підтверджена належними доказами. Разом з цим, поширюючи негативну та недостовірну інформацію про [PERSON] , [PERSON] не зробив належного посилання на те, що інформація, яка ним розповсюджена отримана з офіційних джерел. З огляду на викладене вище, суд вважає, що інформація про [PERSON] поширена [PERSON] в ефірі телевізійної програми "Коментар", яка транслюється на телеканалі "Еспресо ТV" наступного змісту: «Я знаю, что [PERSON] сидела на разворовывании городского бюджета» не відповідає дійсності та підлягає спростуванню. Суд також вважає, що поширення [PERSON] неправдивої інформації про [PERSON] як наслідок, може вплинути на широке коло людей, у яких може скластися негативне уявлення про діяльність [PERSON] , яку звинувачує в корупційній діяльності. При цьому, суд вважає, що достатнім доказом порушення права [PERSON] на честь, гідність та ділову репутацію, відповідачем [PERSON] в ефірі телевізійної програми "Коментар" на телеканалі "Еспресо ТV", слід вважати, факт розповсюдження неправдивої інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами Законодавець не звільняє від відповідальності за розголошення та поширення недостовірної інформації. Наведена спірна інформація, поширена відповідачем стосовно [PERSON] , є недостовірною на момент її поширення, а тому відповідач-1 не може бути звільненим від відповідальності за її поширення. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.31). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. З огляду на викладенен вище, суд вважає, що позивач, як батько померлої [PERSON] має право вимоги у даній справі щодо визнання недостовірної та спростування інформації відносно членів своєї сім"ї, тобто [PERSON] , оскільки розповсюдження недостовірної інформації порушує немайнові блага, які у розумінні вимог ст.201 ЦК України становлять зміст особистого немайнового права фізичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію, поширену [INFO] року [PERSON] у випуску програми «Коментар» в ефірі телеканалу «Еспресо. TV» наступного змісту: «Я знаю, что [PERSON] сидела на разворовывании городского бюджета». Разом з тим, вимоги позивача в іншій частині висловленої інформації, а саме:"....является государственным служащим...", не підлягають задоволенню, оскільки не містять недостовірної інформації чи такої, що порушує особисті немайнові права [PERSON] . Загальні способи захисту порушених прав та інтересів, у тому числі - честі, гідності та ділової репутації, визначені ст. 16 ЦК України, а спеціальні - ст. ст. 277, 278 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 299 ЦК України визначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві. При цьому можливо використовувати як загальні способи захисту прав, визначені цивільним законодавством, так і спеціальні з урахуванням усіх обставин складу даного правопорушення, пов`язаного із порушенням особистих немайнових прав позивача - його честі, гідності та ділової репутації. Спосіб захисту має відповідати змісту особистого немайнового права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення, а також забезпечувало ефективність даного захисту. За приписами ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статей 77,78 ЦПК України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, у такий же спосіб у який вона була поширена. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (пункт 25 Постанови). Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права [PERSON] , є зобов`язання [PERSON] протягом 10 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену [INFO] року у випуску програми «Коментар» в ефірі телеканалу «Еспресо. TV» шляхом повідомлення в ефірі телеканалу «Еспресо. TV» про те, що інформація наступного змісту: «Я знаю, что [PERSON] сидела на разворовывании городского бюджета» не відповідає дійсності». Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛДБЕРРІ» вчинити певні дії щодо спростування недостовірної інформації, виходячи з наступного. Відовідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутаці фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Однак, недостовірну інформацію було поширено саме [PERSON] в прямому ефірі телевізійної програми "Коментар", яка транслюється на телеканалі "Еспресо ТV", що належить ТОВ «ГОЛДБЕРРІ». За вказаних обставин, суд вважає, що ТОВ «ГОЛДБЕРРІ» не було порушено особисті немайнові права [PERSON] . З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Outcome: partial