Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівського відділу ДВС у м.Запоріжжя, в якому вимагає скасувати арешт його нерухомого майна. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, у жовтні 2019 року, при реєстрації права оренди належної йому земельної ділянки, розташованої на території Вільнянського району Запорізької області, йому стало відомо про існування арешту його нерухомого майна, зареєстрованого 03.12.2012 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; арешт був накладений у зв`язку із примусовим виконанням рішення суду про стягнення з нього грошової суми на користь ПАТ "ВТБ Банк". Як зазначив позивач, 06.06.2013 року виконавчий документ постановою державного виконавця був повернутий стягувачу, і повторно на виконання не пред`являвся. Враховуючи наведене, позивач вважає, що підстави для подальшого арешту його майна відпали. У судовому засіданні представник позивача адвокат Зіменко О.В. підтримала позов, просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, його представник не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, і не подав відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, з поданих доказів вбачається, що відносно нерухомого майна позивача у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна реєстрація арешту, що був накладений на підставі постанови від 03.12.2012 року, виданої державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції; арешт був накладений у виконавчому провадженні № 35264022 щодо стягнення з [PERSON] суми боргу на користь ПАТ "ВТБ Банк". Згідно листа № 10205/2 від 04.02.2020 року Олександрівського відділу ДВС в м.Запоріжжя, у зазначеному виконавчому провадженні виконавчий документ постановою державного виконавця від 06.06.2013 року був повернутий стягувачу, і після цього повторно на виконання не пред`являвся. Згідно даних даними Єдиного реєстру виконавчих проваджень (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), на момент розгляду справи виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] суми боргу на користь ПАТ "ВТБ Банк" відсутнє; наявні відомості про виконавче провадження № 35187304 щодо стягнення з позивача на користь третьої особи щомісячних аліментів на утримання дитини, проте, згідно поданого позивачем розрахунку від 25.11.2019 року, заборгованість по аліментам у нього відсутня; дані про інші виконавчі провадження відносно позивача у зазначеному реєстрі відсутні. Тобто, після червня 2013 року виконавчий документ щодо стягнення з позивача грошової суми на користь ПАТ "ВТБ Банк" повторно не пред`являвся на виконання протягом більше ніж 5-ти років. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Згідно ч.2 цієї ж статті, строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття. Таким чином, законні підстави для подальшого примусового виконання виконавчого листа щодо стягнення боргу на користь ПАТ "ВТБ Банк" відсутні. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведені обставини, позов має бути задоволений у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved