Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ ««Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 14.06.1974 р. по 13.06.2012 р. працював у Товаристві на різних посадах. Згідно висновку МСЕК від 08.06.2012 р. йому встановлена втрата професійної працездатності 50% безстроково, встановлена ІІІ група інвалідності, у звязку з професійним захворюванням. Актом розслідування № 11 від 20.04.2012 р. встановлено, що професійне захворювання виникло за тих обставин, що працюючи машиністом екскаватора на відвалах Першотравневого карєру ПівнГЗК, ВАТ ПівнГЗК та ПАТ ПівнГЗК, [PERSON] управляв екскаватором в процесі приймання гірничої маси у відвали, проводив ремонт та технічне обслуговування вузлів і механізмів, контролював стан електрообладнання під час його зупинки, в процесі виконання зазначених робіт підпадав під дію на організм загальної вібрації, рівні якої перевищували ГДР, внаслідок конструктивних недоліків екскаватора, та пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок недосконалості технологічного процесу екскавації та транспортування гірничої маси. Вважав, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 320 000 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій також зазначив, що на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вважала позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Розглянувши справу в межах позовних вимог, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, у звязку з наступним. Сторонами не заперечується, що з 14.06.1974 року по 13.06.2012 р. [PERSON] працював у Товаристві на різних посадах, а 13.06.2012р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-10). Судом встановлено, що згідно акта № 11 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного комісією та затвердженого 20 квітня 2012 року В.о. головного державного санітарного лікаря Тернівського району Г.Г. Ющук (далі Акт), у хворого [PERSON], загальний стаж роботи 40 років 3 місяці, на посаді машиніста екскаватора 33 роки 7 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 11 місяців. У п. 13 Акта вказано, що умови виробничого середовища машиніста екскаватора на відвалах Першотравневого карєру відносяться до ІІІ класу 22 ступеню шкідливості, важкість праці до ІІІ класу 22 ступеню шкідливості, напруженість праці відповідає нормі атестація робочого місця 2010 р., а у п. 14 зазначено діагноз: 1, Вібраційна хвороба першої-другої ст. з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполучені з полірадикулонейропатією, вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст., деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів, ПФ другого ст., трофічними розладами кистей, 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого-другого ст. Згідно п. 16 Акта, професійне захворювання виникло за тих обставин, працюючи з 22.05.1992 р. по час складання Акта, машиністом екскаватора на відвалах Першотравневого карєру ПівнГЗК, ВАТ ПівнГЗК та ПАТ ПівнГЗК, [PERSON] управляв екскаватором в процесі приймання гірничої маси у відвали, проводив ремонт та технічне обслуговування вузлів і механізмів, контролював стан електрообладнання під час його зупинки. В процесі виконання зазначених робіт підпадав під дію на організм загальної вібрації, рівні якої перевищували ГДР, внаслідок конструктивних недоліків екскаватора, та пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок недосконалості технологічного процесу екскавації та транспортування гірничої маси. У п. 17 Акта зазначено причина виникнення професійного захворювання стаж роботи 19 років 10 місяців в умовах вібрації та пилу, що перевищували нормативи: вібрація транспортно-технологічна 105-109 дБ при ГДР 101 дБ; запиленість повітря робочої зони пил з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70% в концентрації 4,7 22,3 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3. Окрім того у п.19 Акта вказано особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво ПівнГЗК за період роботи [PERSON] з 1992 р. по 1996 р., роботодавець ВАТ ПівнГЗК та ПАТ ПівнГЗК з 1996 р. по 2012 р., ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України Про охорону праці. Встановити конкретних посадових осіб неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частинами 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 012720, [PERSON], [INFO], під час первинного огляду 08.06.2012 р., третя група інвалідності з 14.05.2012 р., причина проф. захворювання, безстроково. Рекомендовані заходи по відновленню працездатності Д нагляд, лікування у невролога (а.с. 17). У довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 076330, [PERSON], дата огляду 08.06.2012, група інвалідності третя, огляд первинний, ступень втрати професійної працездатності всього 50 %, з яких 40 % по вібрац. хвор., 10% по ХОГЛ, з 14 травня 2012 року безстроково, потреба у додаткових видах допомоги медикаментозне лікування, ВМП, сан-кур. лікування (а.с.18). 25 червня 2012 року постановою ФССНВУв м. Кривому Розі [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 74 392 грн. (а.с.35), а постановою ФССНВУв м. Кривому Розі від цього ж числа призначено позивачу щомісячну страхову виплату у розмірі 3 574,42 грн. з 14 травня 2012 р. безстроково. Згідно з доданих до позовної заяви копій медичних документів, позивач з 2009 року звертався до лікувальних закладів та неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійними захворюванням, що підтверджується виписками епікризами та виписками з медичних карт (а.с. 19-33). У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON], безперервний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, зокрема в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача впродовж 19 років 1 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 50% та третю групу інвалідності, стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, що виражається болем в хребті, в шийному та п/кр. від. хребта, плечових, ліктьових, колінних та с-бах кистей, відчуття затерпання і судоми в руках, підвищену мерзлякуватість кистей, напади побіління пальців рук при охолодженні, необхідності подальшого амбулаторного та стаціонарного лікування, аналізуючи медичні документи про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, що підтверджує, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ ««Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 29\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial