Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

26.12.2018 року представник позивача звернувся у суд з цим позовом, у якому просить: в рахунок погашення заборгованості за Договором Кредиту № 606/33-066 від 13.09.2007 року, яка станом на 15.11.2018 року становить 123404, 22 гривень та складається із: строкова заборгованість 84908, 97 грн.; прострочена заборгованість 18599, 18 грн.; строкова заборгованість по нарахованих процентах 1531, 09 грн.; прострочена заборгованість по нарахованих нарахованих процентах 18 364, 98 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: двох кімнатну квартиру, загальна пл. 45,0 кв.м., житлова - 27,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , з цієї квартири; стягнути з [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1851, 06 грн. та 1762, 00 грн. В обґрунтування позову послався на те, що 13.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому змінено назву на АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] уклали Договір Кредиту № 606/33-066, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 75750, 00 гривень зі сплатою 13, 5% процентів річних з подальшими змінами. Свої зобов`язання банк виконав, надавши грошові кошти позичальникові. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 15.11.2018 року у нього наявна заборгованість у вищевказаному розмірі. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 13.09.2007 року позивач та [PERSON] уклали Іпотечний договір, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку двох кімнатну квартиру, загальна пл. 45,0 кв.м., житлова - 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони оцінили предмет іпотеки в 100000, 00 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно. У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою від 07.02.2019 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 29.11.2019 року замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником «АТ «Альфа-Банк». 23.04.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 31.05.2021 року провадження справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб з житлового приміщення закрито. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, неодноразово подавав суду заяви про розгляд справи у його відсутності, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзиву, заяв чи клопотань не подавали. Отже, на підставі норм ст.ст. ст. 247, 280-281 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. 13.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому змінено назву на АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] уклали Договір Кредиту № 606/33-066, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 15000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення становить 75750, 00 гривень зі сплатою 13, 5%, з кінцевим терміном погашення заборгованості 13.09.2022 року. Кредит надається на споживчі потреби. 11.01.2011 року між позичальником та банком укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору Кредиту № 606/33-066 від 13.09.2007 року, змінено процентну ставку на 15, 06 % річних. 14.08.2012 року між позичальником та банком укладено Договір про внесення змін №3 до Договору кредиту № 606/33-066 від 13.09.2007 року, змінено валюту кредитування та переведено суму кредиту 14684, 04 доларів США разом із нарахованими процентами у сумі 3241, 88 доларів США в гривню за курсом 8, 12 грн. за 1 долар США, що становить 145558, 47 грн. Зміна валюти Кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту. У додатку №1 до Договору кредиту № 606/33-066 від 13.09.2007 року вказано графік погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С. за реєстровим №2224, згідно умов якого «Іпотекодавці» передали в іпотеку «Іпотекодержателю» у якості забезпечення виконання основного зобов`язання, наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27, 2 кв.м., загальною площею 45, 0 кв.м. згідно з п.п. 1.1, 2.4.3, 4.1 якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27, 2 кв.м., загальною площею 45, 0 кв.м., що належить [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 27.12.1999 року Бюро приватизації Державного підприємства Червоноградського управління житлово-комунального господарства, зареєстрованого 25.01.2000 року у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №924. Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з договором від 13.09.2007 року про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 13.09.2007 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С. за реєстровим №2211, укладеного між банком та іпотекодавцями, зокрема, зазначено суму кредиту у розмірі 145558, 47 грн. з кінцевим терміном погашення 13.08.2027 року, до 31.07.2022 року процентна ставка становить 9, 9 % річних. Згідно з копією довідки про склад сім`ї №17593 від 16.08.2018 року в квартирі, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 15.11.2018 року банк надіслав відповідачам вимогу №8524 про усунення порушень за кредитним договором та виселення. Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №58 від 12.05.2020 року, визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , виселення та зняття з реєстраційного обліку є недоцільним. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання, а також право на відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. На підставі ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, а також початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як свідчать матеріали справи, банк, надавши [PERSON] кредит в обумовленій договором сумі, свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а позичальник допустив прострочення по сплаті відсотків за користування кредитними коштами за договором кредиту № 606/33-066 від 13.09.2007 року. Ураховуючи наявність у [PERSON] заборгованості за основним зобов`язанням, підтвердженої наданим позивачем розрахунком, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині. Слід зазначити, що з наданої суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] , яка була співвласником квартири переданої в іпотеку та стороною іпотечного договору, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину після її смерті не видавалось. Отже, слід дійти висновку про відсутність правонаступників [PERSON] .. У відповідності до п. 44 постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди при вирішенні справ даної категорії повинні виходити з того чи мала дитина право власності на предмет іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Судом встановлено, що на час укладення договору іпотеки від 13.09.2007 року [PERSON] , [PERSON] були власниками переданої в іпотеку квартири. Що стосується неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , останній не був співвласником квартири, народився та був зареєстрований у цій квартирі без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки. Згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. Враховуючи те, що іпотечне майно належало іпотекодавцям з 27.12.1999 року, таке не придбано за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, суд дійшов висновку про відстуність підстав для виселення відповідачів з предмета іпотеки без надання їм іншого житлового приміщення та відмову в задоволенні позову про виселення. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1851, 06 грн.

Outcome: partial