Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У червні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особах [PERSON] обласної державної адміністрації та Державного підприємства "[PERSON] лісове господарство" звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень [PERSON] міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння. В обгрунтування позову прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка по провулку Менделєєва, 1/36 в м. Миколаєві передана у власність [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства без попереднього її вилучення у належного користувача ДП "[PERSON] лісове господарство", як землі державного лісового фонду, та в порушення встановленої процедури незаконно передана міською радою у власність зі зміною її цільового призначення. Відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку не було узгоджено з органом виконавчої влади з питань лісового господарства зміну цільового призначення земельної ділянки, приєднаний ним до проекту землеустрою висновок [PERSON] обласним управлінням лісового та мисливського господарства не надавався, у зв'язку з чим 16.10.2013 року прокуратурою м. Миколаєва порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України. Також, згідно з ч. 4 ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" відсутня державна експертиза вказаного проекту землеустрою. Крім того, після отримання [PERSON] державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між ним та відповідачем [PERSON] 08.09.2010 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, та [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по провулку Менделєєва, 1/36 в м. Миколаєві. Оскільки зазначену земельну ділянку передано у власність [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства, то укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та отриманий [PERSON] на підставі цього договору державний акт на право власності на земельну ділянку вважаються недійсними. Також прокурор зазначив, що способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки державного лісового фонду на користь відповідача, є її витребування із незаконного володіння [PERSON] у власність держави в особі [PERSON] обласної державної адміністрації та у користування ДП "[PERSON] лісове господарство". В судовому засіданні прокурор підтримав позов та просив поновити строк позовної давності, порушений з поважних причин; визнати незаконним та скасувати пункт 28 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 23/39 від 25.04.2008 року, яким [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовною площею до 1000 кв.м з наданням адреси: провулок Менделєєва, 1/36; визнати незаконним та скасувати пункт 14 розділу 4 рішення [PERSON] міської ради № 33/48 від 25.03.2009 року, яким надано у власність [PERSON] земельну ділянку лісового фонду урочища «Жовтневе» для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовною площею до 1000 кв.м по провулку Менделєєва, 1/36; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв.м, кадастровий номер 4810136600:05:001:0048, реєстровий № 2241 від 08.09.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсними виданий [PERSON] державний акт серії ЯЛ №940585 від 20.09.2010 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049800800; витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м, з кадастровим номером 4810136600:05:001:0048, вартістю 143\~780 грн., по провулку Менделєєва, 1/36, в місті Миколаєві у власність держави в особі [PERSON] обласної державної адміністрації та у користування ДП "[PERSON] лісове господарство". Представники [PERSON] обласної державної адміністрації та державного підприємства [PERSON] лісове господарство" підтримали позов з підстав, викладених у позові та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради з таких же підстав позов визнав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заперечення на позов обгрунтовані тим, що оспорені прокурором рішення міської ради ухвалені без порушень закону, тому набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на земельну ділянку відбулося на законних підставах. Крім того, просив застосувати по справі позовну давність, для поновлення якої немає поважних причин. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, свого представника не направив, заяв про слухання справи за його відсутності суду не надав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення в газеті Урядовий Кур'єр в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, не представив доказів проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до пункту 28 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 23/39 від 25.04.2008 року [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель ДП "[PERSON] лісове господарство", не наданих у власність чи користування, площею 1000 кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по провулку Менделєєва, 1/36 в м. Миколаєві. Відповідно пункту 14 розділу 4 рішення [PERSON] міської ради № 33/48 від 25.03.2009 року затверджено проект землеустрою та [PERSON] надано у власність земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовною площею до 1000 кв.м по провулку Менделєєва, 1/36 в м. Миколаєві. На підставі вказаних рішень міської ради [PERSON] отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 865786 від 15.05.2009 року з кадастровим номером 4810136600:05:001:0048, який зареєстровано 15.05.2009 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010900100835. Зазначена земельна ділянка надана [PERSON] за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП [PERSON] лісове господарство (квартал 43 виділ 5) та розташовані в урочище "Жовтневе" [PERSON] лісництва з категорією захисності - ліси населених пунктів, що підтверджується наявними в проекті землеустрою текстовими та графічними матеріалами: вихідною земельно-кадастровою інформацією, пояснювальною запискою, експлікацією земельних угідь, кадастровим планом земельної ділянки № ПВ-432 від 26.01.2009 року, висновком управління Держкомзему у м Миколаєві № 248 від 28.01.2009 року, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області № 01-04/658-05 від 04.02.2009 року та відділу охорони культурної спадщини управління [PERSON] міської ради № 68/3 від 05.02.2009 року. Про входження спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду свідчать також інформації [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства № 666 від 07.05.2014 року, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО Укрдержліспроект № 131 від 08.05.2014 року та ДП [PERSON] лісове господарство № 214 від 01.04.2014 року. Статтями 116, 141, 149 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України, або за результатами аукціону; земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Згідно інформації ДП [PERSON] лісове господарство № 214 від 01.04.2014 року така згода або будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП [PERSON] лісове господарство, у проекті відведення відсутні та не надавалися. Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та подальша передача їх у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що розпоряджатися спірною земельною ділянкою, яка належить до державної власності, [PERSON] міська рада не мала повноважень. Також згідно ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства. Оскільки спірна земельна ділянка державного лісового фонду надавалася [PERSON] для цілей, не повязаних із веденням лісового господарства і використання лісових ресурсів, що фактично свідчить про зміну її цільового призначення, проект відведення мав бути погоджений органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Відповідно до інформації [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства № 1783 від 10.10.2013 року зазначений проект відведення не погоджувався. При цьому, наявний у проекті висновок [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства № 641 від 01.04.2008 року останнім не видавався. Крім того, в порушення вимог ст. 9, п. 4 ст. 35 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації та п. 4.1.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України № 391 від 03.12.2004 року, обов'язкова державна експертиза вказаного проекту не проводилась, що підтверджується інформацією Держземагенства України № 11-28-0.23-4705/2-14 від 24.04.2014 року. Таким чином, внаслідок грубого порушення [PERSON] міською радою вимог законодавства, за відсутності згоди належного землекористувача, висновку спеціально уповноваженого органу лісового господарства, висновку державної експертизи землевпорядної документації, прийнято рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки за рахунок земель ДП [PERSON] лісове господарство . Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Статтею 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викуп) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Таким чином, пункт 28 розділу 1 рішення міської ради № 23/39 від 25.04.2008 року та пункт 14 розділу 4 рішення міської ради № 33/48 від 25.03.2009 року суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси держави, а тому визнаються незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, після отримання [PERSON] на підставі вищевказаних рішень державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між ним та [PERSON] укладено договір купівлі продажу №2241 від 08.09.2010 року, згідно якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Миколаїв, пров. Менделєєва, 1/36, площею 1000 кв.м. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, враховуючи, що пункт 28 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 23/39 від 25.04.2008 року та пункт 14 розділу 4 рішення [PERSON] міської ради № 33/48 від 25.03.2009 року прийняті із суттєвим порушенням вимог законодавства, укладений на їх підставі договір купівлі продажу, який за своїм змістом є правочином, підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України як такий, що суперечить цьому кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства. На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 940585 від 20.09.2010 року, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049800800. Відповідно до п. 2.3 Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, [PERSON] Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, повязаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Враховуючи те, що державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 940585 від 20.09.2010 року [PERSON] видано на підставі незаконних рішень міської ради та незаконного договору купівлі-продажу земельної ділянки, останній відповідно до статей 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Також, згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до статуту ДП «[PERSON] лісове господарство», затвердженого наказом № 474 від 20.08.2007 року Держкомлісгоспу України та зареєстрованого 29.08.2007 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном) та входить до сфери управління [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства. За інформаціями [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання «Укрдержліспроект» та ДП «[PERSON] лісове господарство» надана [PERSON] земельна ділянка згідно матеріалів лісовпорядкування відноситься до земель держлісфонду урочища «Жовтневого» квартал 43 та перебуває у постійному користуванні ДП «[PERSON] лісове господарство». Відповідно до ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України спірна ділянка відноситься до земель державної власності, оскільки перебуває у постійному користуванні державного підприємства, а її власником (розпорядником) згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 31 Лісового кодексу України є [PERSON] обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація у даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії. За ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до вимог ст. 387 ЦК України способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки державного лісового фонду на користь відповідача [PERSON], є її витребування із незаконного володіння [PERSON] та повернення у власність держави в особі [PERSON] обласної державної адміністрації та у користування ДП "[PERSON] лісове господарство". Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на відсутність доказів щодо належності спірної земельної ділянки до державної власності, на думку суду, є необгрунтованими та спростовуються дослідженими доказами. Що стосується вимог прокурора про визнаня поважними причини пропущення позовної давності та поновлення строків позовної давності для захисту порушеного права, суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки порушення закону при передачі у власність [PERSON] земельної ділянки лісового фонду виявлені прокуратурою міста Миколаєва під час проведеної у жовтні 2013 року перевірки додержання вимог земельного законодавства в діяльності державного підприємства «[PERSON] лісове господарство», за результатами якої за ознаками підроблення висновків [PERSON] обласного управління лісового та мисливського господарства прокуратурою міста Миколаєва 16.10.2013 року розпочато кримінальне провадження №42013160010000048 за ч.1 ст.358 КК України. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідачів обовязок сплати судового збору.

Outcome: approved