Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду, прохаючи: визнати недійсними та скасувати рішення 6 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 20.10.2006 №199 "Про передачу земельної ділянки гр. [PERSON] у приватну власність", відповідно до якого останньому передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,1500 га та частково скасувати рішення 36 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 18.11.2009 №1568 "Про затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки загальною площею 7,4698 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в смт. Рокитне Київської області" у частині затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,1500 га по [ADDRESS] ; скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1500 га, що по [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3223755100:01:053:0032 та визнати право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] 05.04.2005 року було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. за реєстровим № 736. У відповідності до умов останнього [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві власності розташований в [ADDRESS] , цегляний житловий будинок з підвалом, 1994 року забудови, який має в цілому 181,0 кв.м. загальної площі, 55,5 кв.м. житлової площі з господарськими та побутовими спорудами - вбиральнею, огорожею, колодязем, замощенням. Зазначає, що відповідно до оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0.15 га, право власності останнього на яку посвідчено виданим на його імя 21.04.2010 Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 697901. [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що право користування на вказану земельну ділянку перейшло до неї на підставі Договору довічного утримання від 05.04.2005 та на підставі ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, а тому саме вона мала та має право на її приватизацію, а не [PERSON] . Як на правову підставу позову посилається на ст.ст. 84, 116, 152, 155, 158 Земельного кодексу України. Будучи належним чином повідомленими, сторони та їх представники у судове засідання не зявилися. Натомість подали заяви, якими позивач позов підтримала, а відповідач визнав та просили провести судовий розгляд справи за їх відсутності. За викладеного суд ухвалює рішення у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.223 ЦПК України та у відповідності з вимогами частини другої статті 247 вказаного Кодексу по причині неявки у судове засідання всіх учасників не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.04.2005 року було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. за реєстровим № 736. У відповідності до останнього [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві власності розташований в [ADDRESS] цегляний житловий будинок з підвалом, 1994 року забудови, який має в цілому 181,0 кв.м.загальної площі, 55,5 кв.м. житлової площі, з господарськими та побутовими спорудами - вбиральнею, огорожею, колодязем, замощенням. Рішенням №199 від 20.10.2006 року 6 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області було вирішено передати безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господрських будівель і споруд площею 0,15 га в [ADDRESS] . Рішенням №1568 від 18.11.2009 року 36 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області затверджено матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки загальною площею 7,4698 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в смт. Рокитне Київської області і в тому числі на імя [PERSON] . На підставі вищевикладеного на ім`я [PERSON] 21.04.2010 було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 697901, предметом якого являється земельна ділянка площею 0,1500 га, що по [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3223755100:01:053:0032. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зазначені обставини спору сторонами визнаються та не оспорюються, а тому доказуванню відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають. Спір стосується земельно-правових відносин, які мають регулюватися положеннями ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 81, 83, 116, 118, 122, 152, 158 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЗК України у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» виключно до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч. 3 ст.116 ЗК України). Аналіз положень частини першої статті 118 ЗК України дає підстави для висновку про те, що до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, може звернутися лише громадянин, у користуванні якого перебуває така земельна ділянка. Наразі, [PERSON] не мав такого права, подаючи до Рокитнянської селищної ради Київської області заяву про передачу йому у приватну власність спірної земельної ділянки, оскільки на той час (2006 рік) право користування останньою відповідно до ст.120 ЗК України перейшло до позивача за умовами договору довічного утримання, укладеного між нею та [PERSON] 05.04.2005, який був посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. за реєстровим № 736. Відповідач уваги на таку обставину не звернув та прийняв оскаржуванні рішення, які порушують права позивача щодо спірної земельної ділянки. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За вимогами статті 155 вказаного Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічні положення містить пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", відповідно до яких захист прав громадян та юридичних на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов`язує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на порушеного права чи сам визначає це право за позивачем. За викладеного вимоги позивача про визнання недійсними рішення 6 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 20.10.2006 №199 "Про передачу земельної ділянки гр. [PERSON] у приватну власність" відповідно до якого останньому передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га, часткового скасування рішення 36 сесії V скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 18.11.2009 №1568 "Про затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки загальною площею 7,4698 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в смт. Рокитне Київської області" у частині затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,1500 га по [ADDRESS] та визнання недійсним та скасування державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 697901 на імя [PERSON] від 19.02.2010 грунтуються на законі, а тому визнання відповідачем позову в цій частині позовних вимог приймається судом, що узгоджується із положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України (У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд). Таким чином, вказані вимоги позивача підлягають задоволенню, а порушені права судовому захисту шляхом визнання недійсними оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та їх скасування, наслідком чого має бути визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 697901 на імя [PERSON] від 19.02.2010 та скасування його державної реєстрації. При цьому судом враховуються висновки Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до яких в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Позаяк, інша вимога позивача про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку земельну ділянку площею 0.15 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № 3223755100:01:053:0032 за викладеного не грунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає, оскільки передача їй у приватну власність останньої відповідно до положень чинного Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів належить до дискреційних повноважень Рокитнянської селищної ради Київської області, у комунальній власності якої перебувала спірна земельна ділянка на час винесення нею оскаржуваних рішень, які підлягають скасуванню як незаконні, та залишається бути розташованою на території вказаної ради, а саме в межах селища Рокитне. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне розяснити позивачу її право на приватизацію спірної земельної діялнки у встановленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial