Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до розпорядження від 11.05.2012 року №1 він був прийнятий на посаду спеціаліста з організаційно-розпорядчих питань Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування. 28.08.2012 року відповідно до розпорядження №8 його було переведено на посаду головного спеціаліста Виконавчої дирекції. 12.04.2016 року згідно наказу №5 керівника Секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування позивач був звільнений з посади в зв'язку із зміною в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача його звільнення є незаконним, так як воно було проведено із порушенням чинного законодавства, а саме, при звільненні йому не було запропоновано іншу роботу та не було враховано переважне право для залишення його на роботі. Враховуючи наведене позивач просив (з урахування позовної заяви від 24.05.2016 року та заяви про уточнення позовних вимог від 02.11.2016 року (а.с. 15-17, 175) скасувати наказ керівника Секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування від 12.04.2016 року №5 про звільнення його з посади як незаконний, поновити його на посаді головного спеціаліста Центру промоцій та зовнішніх зв'язків Секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування, стягнути з Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на час ухвалення судового рішення в розмірі 20 600 грн., допустити негайне виконання судового рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили його задовольнити та додатково суду пояснили, що 12.04.2016 року згідно наказу №5 керівника Секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування позивач був звільнений з посади головного спеціаліста в зв'язку із зміною в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На час звільнення позивача у відповідача були вакантні посади, однак дані посади йому не пропонувалися, подати резюме для розгляду питання про призначення на посаду в Секретаріаті позивачу не пропонували. Позивач та його представник вважають, що звільнення було незаконним, оскільки у відповідача фактично не відбулося скорочення чисельності працівників, після звільнення позивача на роботу було прийнято нових працівників. На аналогічну посаду головного спеціаліста Центру промоцій та зовнішніх зв'язків Секретаріату було прийнято працівника з посадовими обов'язками, які були покладені на позивача до звільнення. Звільнення позивача вважають незаконним та безпідставним, оскільки покладені на нього обов'язки позивач виконував сумлінно, працював в Асоціації тривалий час, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, мав подяку за багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм. Крім того, позивач має вищу освіту та відповідний стаж, а тому твердження представника відповідача про те, що позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам не відповідають дійсності. При звільненні не було враховано переважне право позивача для залишення його на роботі, зокрема освіту, кваліфікацію, стаж, а також те, що в нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Позивач не був членом профспілкової організації. Заробітну плату на день звільнення позивач отримав, трудову книжку йому видали. Відповідач з запереченнях на позовну заяву (а.с. 28) та представник відповідача Коваленко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. При цьому, представник відповідача пояснив, що позивача було звільнено з роботи у зв'язку з ліквідацією Виконавчої дирекції, при винесені наказу про звільнення та внесені запису про звільнення в трудову книжку позивача була допущена помилка та внесено запис, що позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку із зміною в організації виробництва і праці, тоді як фактично мало місце ліквідація структурного підрозділу відповідача. На даний час зміни в наказ про звільнення позивача та в його трудову книжку не вносилися, оскільки для цього позивачу необхідно з'явитися в Асоціацію. Згідно рішення правління Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування від 12.02.2016 р. позивача було попереджено про його вивільнення за два місяці до дати звільнення. Позивач був належним чином повідомлений про майбутнє звільнення в строк, передбачений законом, про що свідчить його підпис у відповідному списку. Позивачу було запропоновано подати резюме для розгляду питання про його можливе призначення на посаду в Секретаріаті, однак резюме позивач не подав, а тому посади йому не пропонувалися. На думку представника відповідача, відповідач був позбавлений можливості запропонувати позивачу посаду в Секретаріаті, оскільки позивач не надав резюме з якого можна було б встановити кваліфікаційний рівень позивача. Крім того, представник відповідача пояснив, що позивач не був членом профспілки, оскільки профспілкової організації в Асоціації створено не було, а тому згода профспілкової організації на його звільнення не потрібна. Заробітну плату по день звільнення позивач отримав, трудову книжку йому видали. Звіт про вивільнення працівників до державної служби зайнятості не подавався, оскільки це не передбачено діючим законодавством. В той же час, представник відповідача пояснив, що посадову інструкцію позивача за час його роботи на посаді головного спеціаліста надати не може, оскільки така посадова інструкція у відповідача відсутня. Після звільнення позивача, на вакантні посади в секретаріаті призначалися працівники. На даний час в Секретаріаті Асоціації вакантних місць немає. Звільнення позивача вважає законним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з трудової книжки позивача серії [NUMBER], відповідно до розпорядження від 11.05.2012 року №1 позивач був прийнятий на посаду спеціаліста з організаційно-розпорядчих питань Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування. 28.08.2012 року відповідно до розпорядження від 28.08.2012 року №8 позивача було переведено на посаду головного спеціаліста Виконавчої дирекції Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування. 12.04.2016 р. позивача було звільнено з посади головного спеціаліста у зв'язку із реорганізацією Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування, п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 12.04.2016 р. №5. (а.с. 6, 176-177). Як вбачається з наказу від 12.04.2016 р. №5 "Про звільнення [PERSON]." позивача було звільнено з посади головного спеціаліста Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці з 12.04.2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Головного бухгалтера зобов'язано забезпечити виплату компенсації за невикористану відпустку та виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. (а.с. 5). В день звільнення позивачеві було видано трудову книжку і проведено розрахунок, що сторонами не заперечується. За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до вимог частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Положеннями частини 1 статті 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку, зокрема звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Як встановлено в судовому засіданні та сторонами не заперечується, позивач не був членом профспілкової організації та у відповідача не було створено первинної профспілкової організації. Отже, враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача не було порушено вимог частини 1 статті 43 КЗпП України, оскільки наявні підстави, передбачені частиною 1 статті 43-1 КЗпП України для розірвання трудового договору без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України. Відповідно до частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власника або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. З роз'яснень викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" слідує, що: - розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення; - При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи; - При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві; - В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Отже, при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Як вбачається з протоколу засідання правління від 12.02.2016 року, рішення правління Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування від 12.02.2016 р. "Про ліквідацію виконавчої дирекції Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування та припинення повноважень виконавчого директора", рішення правління Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування від 12.02.2016 р. "Про призначення керівника Секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування",

Outcome: partial