Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду заявою, якою просив суд встановити факт того, що свідоцтво на право власності на цілий житловий будинок від 04.09.2001 року [NUMBER], видане на підставі виписки з рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської Ради та записано в Бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №78 та зареєстровано під номером 13267 дійсно належить [PERSON] . Згідно свідоцтва на право власності на цілий житловий будинок від 04.09.2001 року [NUMBER], видане на підставі виписки з рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської Ради та записано в Бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №78 та зареєстровано під номером 13267 власника вказано « [PERSON] ». Згідно паспортних даних заявника його прізвище " [PERSON] ". Після перегляду документів на право власності та технічну документацію на свій будинок заявник [PERSON] виявив, що у свідоцтві на право власності на будинок буда допущена помилка у його прізвищі. У судове засідання сторони не з`явились, заявником, його представником та заінтересованою особою подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Копією паспорту позивача підтверджується факт того, що прізвище заявника у справі є " [PERSON] ", натомість заявник вказаний у свідоцтві про право власності як " [PERSON] ". Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право на користування цілим житловим будинком, а саме: свідоцтво на право власності на цілий житловий будинок від 04.09.2001 року [NUMBER], видане на підставі виписки з рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської Ради та записано в Бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №78 та зареєстровано під номером 13267, належить [PERSON] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні прізвища заявника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на володіння та користування цілим житловим будинком. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документа заявнику, є користування ціли житловим будинком. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved