Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який обгрунтовувала тим, що рішенням Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року їй було надано у користування земельну ділянку площею 0,06 га біля р.Многа поблизу вул.Радянська, 28 в смт.Чорнухи для ведення особистого селянського господарства. Зазначена земельна ділянка весною 2015 році нею було виорано та засаджено картоплею, а восени 2015 року зібрано врожай. Проте в грудні 2015 року грядку було заорано відповідачем. В подальшому на початку квітня 2016 року позивач на зазначеній грядці посадила картоплю. На другий день помітила, що грядка перекопана, посаджена картопля викопана та порізана, а посіви інших городніх культур зруйновані і пошкоджені, а по всій земельній ділянці посаджено кукурудзу. Оскільки згідно з обліковими даними Чорнухинської селищної ради у відповідача в користуванні дана земельна ділянка не перебуває, просила усунути перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою з боку відповідача [PERSON] Також просила стягнути з відповідача заподіяні збитки від не отриманої вигоди у розмірі 1520 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що на підставі її заяви рішенням Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року їй було надано у користування земельну ділянку площею 0,06 га біля р.Многа поблизу вул.Радянська, 28 в смт.Чорнухи для ведення особистого селянського господарства, а рішенням Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі. На даний час технічна документація не виготовлена, межі земельної ділянки не встановлені, право користування нею відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нею не зареєстровано. Крім того зазначила, що близько трьох відер картоплі нею було посаджено не на всій площі земельної ділянки, а на її частині площею приблизно сотки півтори, а також морква, яка не виросла. Вказана картопля бала викопана і порізана відповідачем. Відповідач проти позову заперечив і суду пояснив, що він народився і жив по вул.Радянській, 24 в смт.Чорнухи разом зі своїми батьками, які померли у 1985 році. Через два роки він переїхав і став проживати за іншою адресою пров.Садовий, 8 в смт.Чорнухи. Як він, так і його батьки постійно користувалися цією земельною ділянкою, яка знаходиться неподалік батьківського будинку. Тільки у 2014 році за станом здоровя він не мав змоги обробити землю, і виорав її на зиму наступного 2015 року. Весною 2016 року він прийшов до вказаної земельної ділянки і побачив, що частина земельної ділянки приблизно сім метрів на сім метрів засаджено. Викопавши декілька ямок побачив, що там посаджена картопля. Всю земельну ділянку він не перекопував і не знищував посіви. На цій земельній ділянці ним там було посаджено кукурудзу. Тоді сусідка з будинку по вул.Радянській, 28 повідомила йому, що вона надана в користування позивачу. Посаджену ним рослини кукурудзи постійно хтось ламав, а тому він, з метою недопущення такого в подальшому, на грядці залишив повідомлення написане на картонці . Представник відповідача проти позову заперечив і, крім зазначеного, суду пояснив надавши письмові пояснення, що домоволодіння по вул.Радянській,24 в смт.Чорнухи було прийнято у спадок відповідачем відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, оскільки він фактично вступив в управління спадковим майном. Його батьки користувались земельною ділянкою, на якій розташований будинок з надвірними спорудами та присадибною ділянкою, площею близько 0,10 га, що відповідало нормам землекористування. Після смерті матері у 1985 році відповідач продовжував користуватись земельною ділянкою. Своєї згоди на надання земельної ділянки у користування не надавав. Що стосується стягнення збитків від не отриманої вигоди, зазначив, що наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є неповними, теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отриманий позивач, а тому є неконкретним і бездоказовим. Представник третьої особи спеціаліст Чорнухинської селищної ради [PERSON] проти задоволення в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не заперечував, в частині стягнення збитків покладався на розсуд суду та пояснив, що за заявою позивача рішенням Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року було надано у користування земельну ділянку площею 0,06 га біля р.Многа поблизу вул.Миру (Радянська) 28 в смт.Чорнухи для ведення особистого селянського господарства, межі якої не встановлені. Рішенням Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки, після виготовлення якої межі земельної ділянки будуть встановлені, а площа уточнена. Також зазначив, що за відповідачем рахується 0,14 га земельної ділянки, з яких 0,09 га знаходяться по пров.Садовий,8 в смт.Чорнухи, 0,005 га по вул.Миру (колишня вул.Радянська),24 в смт.Чорнухи. Згідно з обліковими даними земельна ділянка, яка надавалась в користування позивачу, за відповідачем не значиться. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників цивільних правовідносин, у спосіб, перелік яких передбачений законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 3,4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог зазначеної статті звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що рішенням 41 сесії 6 скликання Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року позивачу [PERSON] було передано у користування земельну ділянку площею 0,06 га, біля р.Многа поблизу вул.Радянська, 28 в смт.Чорнухи (а.с.4). Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в смт.Чорнухи, поблизу вул.Миру (Радянській), 28, орієнтовною (згідно з записом облікових документів селищної ради) площею 0,06 га, з них для ведення особистого селянського господарства 0,06 га. Свідок [PERSON] мати позивача, суду показала, що у 2014 році вони з позивачем поблизу вул.Радянській, 28 в смт.Чорнухи побачили земельну ділянку, яка була забурянена. У 2015 році вони з нею почали її обробляти - орали, знищували буряни, садили овочі. На підставі заяви її доньки рішенням Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року цю земельну ділянку було надано у користування позивачу. На початку грудня 2015 р. вони побачили, що земельну ділянку було виорано, а весною 2016 року картопля, яку вони з донькою посадили близько 10 відер, була частково викопана. Зазначила, що не вся земельна ділянка була засаджена картоплею, а її частина. Від мешканки будинку по вул.Радянській, 28 вона дізналася, що цією грядкою користувався [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує з відповідачем вже багато років. Років 10 на прохання останнього допомагала йому садити картоплю на спірній земельній ділянці. У 2014 та 2015 році за станом здоровя таку допомогу вже не надавала. Свідок [PERSON] суду показав, що з дитинства знайомий з відповідачем, який постійно орав земельну ділянку поблизу будинку своїх батьків. Тільки у 2014 році її не обробляв. З акту обстеження земельної ділянки вбачається, що за результатами обстеження земельної ділянки від 06.05.2016 року, проведеного спеціалістом ІІ категорії Чорнухинської селищної ради [PERSON] в присутності депутатів Чорнухинської селищної ради [PERSON], [PERSON], громадянки [PERSON], було встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) площею 0,06 га земель комунальної власності Чорнухинської селищної ради самовільно, без документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою та рішення селищної ради про надання земельної ділянки в користування, що є порушенням ст.125, 126 ЗК України. Дана земельна ділянка надана в користування [PERSON] на підставі рішення Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року. Вказано, що на час обстеження [PERSON] викопав картоплю посаджену [PERSON] та посадив кукурудзу на даній земельній ділянці. Згідно з обліковими документами Чорнухинської селищної ради у [PERSON] в користуванні земельні ділянка не перебуває. В додатку №1 до акту обстеження додана схема земельної ділянки розмірами 46м х 12м х46м х16м, всього 0,06 га, а також міститься викопіювання з карти земельних ділянок (а.с.4,6). Як пояснив представник Чорнухинської селищної ради [PERSON], заміри були проведені ним по межам з суміжними землевласниками, а масштаб карти не дозволяє побачити цю земельну ділянку на викопіюванні. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: -надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; -формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Слід констатувати, що порядок відновлення (встановлення) меж земельних ділянок конкретизовано в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. N 3769 (далі - Інструкція). Згідно з п.1.2. Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Пунктами 2.1, 2.8 визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2). Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Відповідно до ст. 152 , п. «д» ч.1 ст.156 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як встановлено судом, будь-які графічні матеріали, план меж або кадастровий план земельної ділянки, які містили усі поворотні точки меж земельної ділянки і лінійні проміри між точками по межах земельних ділянок, не виготовлялись, позивачем своє право користування земельною ділянкою відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено, що не заперечувалось останньою. На виконання рішення сьомої сесії сьомого скликання Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в смт.Чорнухи, поблизу вул.Миру (Радянській), 28, позивач не зверталась до землевпорядних організацій, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності. За таких обставин позивач, не зареєструвавши у встановленому законом порядку право користування на земельну ділянку, межі якої не встановлені в натурі і відсутня інформації щодо її конфігурації і лінійних розмірів, - не отримала відповідного права на захист порушеного, на її думку, права як користувача. Таким чином, оскільки у визначеному законом порядку межі наданої позивачу в користування земельної ділянки на місцевості не встановлювались, право користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку не оформлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а також про стягнення збитків як похідних від вирішення спору про усунення перешкод. При цьому необхідно зазначити, що згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. (ч.ч.2,3 ст.22 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Згідно з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пунктах 12 та 14 постанови від 16 квітня 2004 р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли. Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284. У такому самому порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у не придатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. N 284 (з наступними змінами та доповненнями), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які їх створили. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки, зокрема, у виді понесених витрат на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка,внесення добрив, посів, інші види робіт), інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав. Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. Суду не надано відповідного акту комісії про визначення розміру збитків, складеного і затвердженого у відповідності з п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 . Довідку Чорнухинської районної державної адміністрації від 30.05.2016 року суд не бере до уваги, оскільки вона має теоретичний характер, - розрахунок середньої врожайності картоплі по Чорнухинському районі з площі посадки картоплі 0,06 га і теоретичного обґрунтування завданих збитків не є підставою для стягнення упущеної вигоди. Що стосується питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2,3 ст.79 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно з приписами ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Оскільки у задоволені позові відмовлено, на підставі ст. 88 ЦПК України понесені у справі судові витрати відповідачем підлягають стягненню з позивача на його користь. Частинами першою і другою ст.84 ЦПК передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Встановлено, що правову допомогу відповідачу на підставі укладеної письмової угоди здійснював адвокат [PERSON], якому позивач оплатив його послуги в сумі 4\~000 грн. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п.п. 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У пункті 82 свого рішення у справі "Дубовик проти України" від 15.01.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з практикою Суду заявниця має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Виходячи з зазначеного, відшкодуванню підлягають фактичні витрати, а саме: 1)участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 01.07.16 р. - 41 хв. Мінімальна заробітна плата на зазначений період складала 1378 грн., а 40% за одну годину праці становило 551 грн. 20 коп. Тому враховуючи часовий період участі особи, яка надавала правову допомогу, до сплати становить 376,65 грн. (1378х40%х41хв./60хв.). 2) участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 08.07.2016 р. 2 год. 26 хвилин. (146 хв.) Мінімальна заробітна плата на зазначений період складала 1378 грн., а 40 % за одну годину праці становило 551 грн. 20 коп. Тому враховуючи часовий період участі особи, яка надавала правову допомогу, до сплати становить 1341,25 грн. (1378х40%х146хв./60хв.). 3) враховуючи загальний обсяг наданої позивачу правової допомоги виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, з позивача на користь відповідача слід частково відшкодувати понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, є 2\~217, 90 грн. ( 376,65 + 1\~341,25 грн. + 500 грн.). Виходячи з наведеного,

Outcome: approved