Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 09.12.2016 року з вищезгаданим позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], який прийняв спадщину після дружини [PERSON], померлої [INFO] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що його матір [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з її частки квартири [ADDRESS], яка належала його батькам на праві приватної спільної сумісної власності. Його батько [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із дружиною в спірній квартирі та продовжував проживати після її смерті, будучи зареєстрованим за даною адресою. Батько помер [INFO], після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з зазначеної вище квартири. Він, позивач, фактично прийняв спадщину, оскільки став проживати в цій квартирі після смерті матері і мешкає там до теперішнього часу, будучи зареєстрованим за іншою адресою. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину, він 14.06.2016 року звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки відсутній факт прийняття спадщини, тому він звернувся до суду з позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача підтримала [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, просила розглядати справу за її відсутності, будучи присутньою у попередніх судових засіданнях, позов підтримала, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за участі представника Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на підставі рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016 року «про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» /а.с.69-72/. Представник відповідача - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою уповноваженої особи відповідача, про причину неявки суд не повідомив, заяви про відкладення, розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, встановлення факту пов'язане з наступним вирішенням питання про прийняття спадщини, суд розглядає справу в порядку позовного провадження. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.03.1972 року Дзержинським рай бюро рацс м.Кривого Рогу, актовий запис №683 /а.с.9/. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 18.03.1962 року, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №000093000768 від 02.08.2011 р. /а.с.10/. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1993 року, виданого Управлінням соціальних підрозділів в/о «Кривбасруда», зареєстрованого в БТІ, на праві приватної спільної сумісної власності батькам позивача належала квартира [ADDRESS] /а.с.11-14/. Матір позивача - [PERSON] померла [INFO] /а.с.15/. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] /а.с.16/. На час смерті батьки позивача були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.17,18/. Інших осіб зареєстровано не було. Отже, спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року. Відповідно до п.п 4,5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Крім того, листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.526 ЦК УРСР ). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст.527 ЦК УРСР ). Згідно ст.548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, після смерті матері позивача [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з її частки в приватній спільній сумісній власності - квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не складався, після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та (заповіти/ спадкові договори) №№47015030,47014981 від 09.03.2017 року (а.с.74,75). Таким чином, батько позивача [PERSON], як спадкоємець першої черги, будучи прописаним у спірній квартирі з 1979 року по час своєї смерті та залишившись проживати в квартирі після смерті дружини, вступив в управління та володіння спадковим майном - фактично прийняв спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УССР (в редакції 1963 р.). Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] (1/2 частка, яка належала йому після приватизації житла та 1/2 частку, яку він фактично прийняв після смерті дружини). За життя [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №44460401 від 14.07.2017 року (а.с.58). Позивач 14.07.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутній факт прийняття спадщини ( а.с.66). Однак, факт прийняття позивачем спадщини підтверджується актом б/н від 23.11.2016 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS], посвідченому ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», з якого вбачається, що [PERSON] з кінця 1999 року після смерті матері став проживати разом із батьком та після смерті батька залишився мешкати в спірній квартирі /а.с.19/ та поясненнями свідків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка дружина позивача - [PERSON], пояснила, що її чоловік проживав в спірній квартирі після смерті матері, вони одружилися у 2003 році, мешкають у квартирі батьків. Свідок [PERSON] , сусід позивача, пояснив, що позивач почав проживати в спірній квартирі після смерті матері та мешкає до теперішнього часу. Свідок [PERSON] сусід позивача, дав аналогічні пояснення. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР, якою встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців немає, з заявами про видачу свідоцтва про спадщину ніхто, крім позивача, до нотаріальної контори не звертався, що вбачається з матеріалів спадкової справи №44/2016, заведеної після смерті [PERSON]/а.с.55-66/. Отже, в судовому засіданні встановлено що, [PERSON] протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини вчинив дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини, тому суд вважає вимогу про встановлення факту прийняття спадщини доведеною та такою, що підлягає задоволенню. З приводу вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом суд виходить з наступного. Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. листом №301/02-14 від 18.07.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній факт прийняття спадщини. Отже, інші підстави для відмови у прийнятті спадщини відсутні. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця. Тобто, на момент звернення до суду із позовом про захист права власності, права позивача не були порушені, оскільки відмова нотаріуса обґрунтована лише відсутністю факту прийняття спадщини, який встановлено судом. Враховуючи викладене та

Outcome: partial