Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.03.2008 року між публічним акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 3000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 29.03.2013 року загальна сума його заборгованості за кредитним договором становить 8838,02 доларів США. У зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" вказану заборгованість та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідач позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, звертаючи увагу суду, що у відповідності до висновку експертизи та пояснень відповідача, останній кредитний договір не підписував. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, 17.03.2008 року між публічним акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н відповідно до заяви №1101110400047306633, за яким останній отримав кредит у сумі 3000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-12). Проте, як слідує із висновку експерта № 547 від 02.09.2014 року підписи, які знаходяться навпроти друкарського слова "Клієнт" в графі "Підпис" та в графі "Підпис клієнта" у заяві № 1101110400047306633 від 17.03.2008 року виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідування підпису [PERSON] (а.с. ). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається - ст. 215 ч. 2 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, на підставі викладеного та зважаючи, що волевиявлення відповідача на укладення оспорюваного договору відсутнє, про що свідчить висновок експерта, який іншими доказами не спростовується, то суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed