Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

21.12.2016 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорызької області з позовом, який в подальшому уточнив, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа: ПАТ «[PERSON] український міжнародний банк», про захист права споживача та визнання окремого пункту договору добровільного страхування наземного транспорту недійсним. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 26.09.2014 року між ним та ПАТ «Страхова компанія «[PERSON] страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1. Відповідно до п.3 Договору, Вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] український міжнародний банк». Відповідно до умов п.5 Договору, транспортним засобом, щодо якого був укладений Договір, є транспортний засіб марки Skoda модель Rapid Active 2013 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) TMBAD2NH7DB100089, державний реєстраційний номер АР 5862 CM, який йому належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії CAT 335782 від 27.09.2013 року. Відповідно до умов п.10 Договору, страхова сума складає 160000,00 гривень. Відповідно до п.11 Договору, страховий платіж становить 8784,00 гривень. Відповідно до п.16.2, дата закінчення дії Договору - 29.09.2015 року, з урахуванням умов п.23.1 Договору Відповідно до умов п. 23.1 Договору, Договір набуває чинності на повну страхову суму з моменту внесення страхового платежу в розмірі, зазначеному в п.11 цього Договору, на поточний рахунок чи до каси Страховика і діє до дати закінчення, зазначеної в п.16.2 Договору. 11.07.2015 року з Страхувальником стався страховим випадок, про який у встановлений Договором строк був повідомлений в телефонному режимі Страховик. 31.08.2015 року з цього приводу Страхувальником було подано офіційну заяву до Страховика з проханням розглянути можливість ремонту транспортного засобу на розмір страхової суми за рахунок третіх осіб. У відповіді за вих. № 080915-01730/к/у від 08.09.2015 року, Страховик повідомив Страхувальника про те, що страхове відшкодування виплаті не підлягає через недоцільність прийняття залишків транспортного засобу на свою користь. Ознайомившись із змістом Договору, Страхувальник вважає, що частина окремого його пункту не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, виходячи з наступного. Так, пунктом 31.5 Договору передбачено випадки, коли загибель транспортного засобу вважається повною, а це: - коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладання Договору; - коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу. Відповідно до п.27.8 Договору, при повній загибелі транспортного засобу Страхувальник, за згодою Вигодонабувача, має право звернутися до Страховика з заявою про відмову від своїх прав на застрахований транспортний засіб на користь Страховика з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Страховик в кожному конкретному випадку залишає на власний розсуд вирішення питання про прийняття відмови Страхувальника від застрахованого транспортного засобу. Отже, за змістом положень п. 27.8 Договору, Страхувальнику при повній загибелі транспортного засобу надається право вибору: - або отримати грошові кошти на ремонт застрахованого транспортного засобу, відповідно до розрахунку, визначеному п.27.8.2 Договору, - або взагалі відмовитись від права власності на застрахований транспортного засобу та в такому випадку отримати суму страхового відшкодування в повному обсязі. Для цього треба мати згоду Вигодонабувача та подати або не подати Страхувальнику письмову заяви про відмову від права власності на застрахований транспортний засіб. Лише за наявності заяви Страхувальника про відмову від права власності на застрахований транспортний засіб. Страхувальник може прийняти рішення про задоволення або про відмову в задоволенні такої заяви. Одночасно, відповідно до пункту 27.8.2 Договору, у випадку відмови Страховика задовольнити заяву Страхувальника про відмову від прав на застрахований транспортний засіб при повній загибелі (відсутності такої заяви та/або відмови Страхувальника від передачі права власності на пошкоджений транспортний засіб Страховику) страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми (з урахуванням умов п. 27.23 Договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (розділ 13 та п.31.7 Договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи. Тобто, надавши в п.27.8 Договору Страхувальнику право вибору на подання або не подання заяви Страховику про відмову від права на пошкоджений застрахований транспортний засіб, в подальшому в п. 27.8.2 Страховик фактично позбавив Страхувальника цього права вибору, оскільки, визначаючи дії Страховика у разі наявності відповідної заяви Страхувальника, в дужках Страхувальник передбачив ті ж самі дії для нього і в разі відсутності відповідної заяви. Таким чином, за умовами п. 27.8.2 Договору, для Страховика не є необхідною умовою наявність заяви Страхувальника про відмову від права власності на пошкоджений застрахований транспортний засіб, і це напряму суперечить положенням п.27.8 Договору та порушує право мати вибір для Страхувальника. Відповідно до положень ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, Страховик є надавачем послуг Страхувальнику, а відповідно Страхувальник є споживачем послуг Страховика щодо страхування транспортного засобу. Відповідно до положень ст.18 вказаного Закону, виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи відповідність підпункту 27.8.2 Договору № 2303/14-Тз/3п1 діючому цивільному законодавству та змісту основного пункту 27.8 цього Договору, Страхувальник вважає, що підпункт 27.8.2 в частині відсутності заяви та/або відмови Страхувальника від передачі права власності на пошкоджений транспортний засіб Страховику, суперечить змісту п.27.8 Договору, а тому є недійсними у зв'язку із тим, що суттєво порушують право вибору Страхувальника на подачу або відмову від подачі відповідної заяви. З метою захисту прав споживача, яким є Страхувальник, та можливості в подальшому зверненням до суду із вимогами про стягнення суми страхових виплат, виникла необхідність у вирішені цього питання в судовому порядку, оскільки в добровільному порядку Страховик відмовляється спілкуватись із Страхувальником. Тому, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: захистити права споживача послуг його, [PERSON], викладені в Договорі про добровільне страхування наземного транспорту № 2303/14-їз/3п1 від 26.09.2014 року, укладеного з надавачем цих послуг Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування»; визнати п.27.8.2 Договору про добровільне страхування наземного транспорту № 2303/14-тз/3п1 від 26.09.2014 року, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування», в частини можливої відсутності такої заяви та/або відмови Страхувальника від передачі права власності на пошкоджений транспортний засіб Страховику - недійсним з моменту його укладання; витрати по сплаті судового збору покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Відповідачем [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надані письмові заперечення на позов [PERSON], в яких зазначається, що 26.09.2014 між [PERSON] та [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» укладено договір Добровільного страхування наземного транспорту №2303/14-Тз/ЗпІ. Даним договором застраховано автомобіль Skoda Rapid, державний номер [NUMBER]. 13.07.2015 року до [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» звернувся страхувальник із Заявою про настання події, шо має ознаки страхового випадку. У своїй заяві пояснив, що 11.07.2015 року відбулося ДТП, в результаті якого водій не впоравшись з керуванням, з'їхав з проїзної частини в кювет, де автомобіль перевернувшись отримав значні ушкодження. Так, під час огляду було встановлено, що внаслідок пригоди суцільно пошкоджено передню, бокову праву та бокову ліву частини автомобіля та його дах, потребує ремонту днище автомобіля та ходова частина, заміні колеса, салон автомобіля понівечено. Після проведення страхового розслідування встановлено, що в результаті настання страхового випадку із застрахованим автомобілем наступила повна загибель. Відповідно до п.31.5 Договору страхування, повна загибель транспортного засобу це випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладення договору або перевищає різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу. Зважаючи на вищевказані тотальні пошкодження автомобіля, експертами було проведено авто-товарознавче дослідження, та надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку. Відповідно до Звіту, вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу становить 164 415,26 грн. Таким чином, вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу (164 415,26 грн.) перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладення договору визначеної в п.10.1 Договору (160000,00 гривень). [PERSON] тому за умовами п.31.5 Договору, пошкоджений транспортний засіб визнається повністю загиблим. [PERSON] від 08.09.2015 року [PERSON] було повідомлено, про те, що автомобіль визнається повністю загиблим, а також, що за даною подією страховиком прийнято рішення про недоцільність прийняття залишків транспортного засобу на свою користь, також повідомлено, що розмір страхового відшкодування становить від'ємну суму, а тому страхове відшкодування виплаті не підлягає. Також позивачу надано результати проведеного онлайн-аукціону по визначенню залишкової вартості транспортного засобу, компанії «Автоонлайн-Україна». Враховуючи, що за даною подією страховиком прийнято рішення про недоцільність прийняття залишків транспортного засобу на свою користь, розрахунок суми страхового відшкодування відбувався на підставі формули визначеної в п. 27.8.2 Договору страхування. Відповідно до п. 27.8.2 Договору страхування, при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується у розмірі страхової суми (з урахуванням умов п.27.23 Договору) за вирахуванням суми знецінення автомобіля за період страхування (розділ 13 та п.31.7 Договору) та встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи. Вартість залишків визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів ТОВ «Українсько - Польське підприємство «Автоонлайн-Україна» або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку)). Тому, для визначення вартості придатних залишків пошкодженого транспортного засобу було проведено онлайн-аукціон з продажу автомобілів, яким була визначена його найвища ціна, а саме 184 550 гривень. Розмір страхового відшкодування становить: - 38 018,49 грн. (160 000 - 12 668,49 - 184 550 - 800 = - 38 018,49 грн.). З розрахунком страхового відшкодування позивача було ознайомлено. Щодо визнання частково недійсним правочину, з посиланням на ч.1 ст.215,ст.203 ЦК України, відповідач вказав на наступне: Відповідно до ст.998 ЦК та ст.29 Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Будь-які з вищевказаних підстав були відсутні при укладанні Договору добровільного страхування наземного транспорту між Позивачем та Відповідачем. Договір страхування був укладений з додержанням положень ст.ст.205-210 ЦК України, з дотриманням вимог щодо письмової форми правочину та відповідає вільному волевиявленню, про що свідчать підписи сторін. Позивач вказує, що аналізуючи відповідність підпункту 27.8.2 договору діючому цивільному законодавству та змісту основного пункту 27.8. Договору, він вважає, що підпункт 27.8.2 в частині відсутності заяви та/або відмови страхувальника від передачі права власності на пошкоджений ТЗ Страховику, суперечить змісту п. 27.8 Договору, а тому є недійсними у зв'язку із тим, що суттєво порушують право вибору Страхувальника на подачу або відмову від подачі відповідної заяви. Проте, у позовній заяві не зазначено, які саме норми діючого цивільного законодавства порушує зміст оспорюваної частини договору страхування. Твердження позивача вважають надуманими оскільки, Договір страхування був підписаний Позивачам та відповідає його вільному волевиявленню. Позивач перед підписанням договору мав реальну можливість ознайомитись з усіма його умовами, в тому числі з умовами визнання автомобіля таким, що зазнав повної загибелі та порядком виплати страхового відшкодування в такому випадку. До настання ДТП та отримання Листа від 08.09.2015 року у Позивача не виникало намірів внести зміни до Договору страхування або визнати його недійсним. Крім того, наміри Позивача спростовуються останнім реченням п.27.8 Договору, яким встановлено, що при повній загибелі Відповідач в кожному конкретному випадку залишає на власний розсуд вирішення питання про прийняття відмови Страхувальника від застрахованого транспортного засобу. Після проведення страхового розслідування відносно ДТП 11.07.2015 року, [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» прийнято рішення про недоцільність прийняття залишків транспортного засобу на свою користь, про що було повідомлено позивача [PERSON] від 08.09.2015 року. Тобто, наявність або відсутність заяви позивача про відмову від своїх прав на застрахований ТЗ на користь страховика, під час врегулювання даного ДТП від 11.07.2015 року, не породжує жодних правових наслідків. Крім того, позивач просить визнати недійсним частину п.27.8.2 Договору страхування залишивши в силі інші умови договору, в тому числі щодо виплати страхового відшкодування. Однак, відповідно до ст.217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи вищенаведене, вважають позовні вимоги [PERSON] безпідставними, жодним чином необґрунтованими та просять в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.41-45). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягають на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» [PERSON] та представник відповідача [PERSON], який раніше приймав участь в судовому засіданні при розгляді даної справи, позовні вимоги [PERSON] не визнають у повному обсязі, вважають заявлені позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, які не ґрунтуються на жодній підставі для визнання недійсності правочину. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечують з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «[PERSON] український міжнародний банк» в судове засідання повторно не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень не надано, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено. В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] «Страхова компанія «[PERSON] страхування» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6-9). Відповідно до п.3 Договору, вигодонабувачем є ПАТ «[PERSON] український міжнародний банк». Відповідно до умов п.5 Договору, транспортним засобом, щодо якого був укладений Договір, є транспортний засіб марки Skoda модель Rapid Active 2013 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) TMBAD2NH7DB100089, державний реєстраційний номер АР 5862 CM, який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії CAT 335782 від 27.09.2013 року. Відповідно до умов п.10 Договору, страхова сума складає 160 000,00 гривень. Відповідно до п.11 Договору, страховий платіж становить 8784,00 гривень. Відповідно до п.16.2 Договору, дата закінчення дії Договору - 29.09.2015 року, з урахуванням умов п.23.1 Договору. Відповідно до умов п. 23.1 Договору, Договір набуває чинності на повну страхову суму з моменту внесення страхового платежу в розмірі, зазначеному в п. 11 цього Договору, на поточний рахунок чи до каси Страховика і діє до дати закінчення, зазначеної в п.16.2 Договору. 11.07.2015 року зі страхувальником стався страховим випадок, про який у встановлений Договором строк був повідомлений страховик, який 13.07.2015 року звернувся до [PERSON] «Страхова компанія «[PERSON] страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, що сторонами не оспорюється. Факт настання страхового випадку підтверджується постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за подіями дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.07.2015 року (а.с. 63,104). На заяву [PERSON] від 31.08.2015 року з проханням розглянути можливість ремонту транспортного засобу на розмір страхової суми за рахунок третіх осіб, [PERSON] «СК «[PERSON] страхування» повідомило листом за №080915-01730/к/у від 08.09.2015 року про те, що страхове відшкодування виплаті не підлягає через недоцільність прийняття залишків транспортного засобу на свою користь (а.с.64,65). Вартість залишків транспортного засобу Skoda Rapid, державний реєстраційний номер [NUMBER], визначена шляхом використання системи онлайн-аукціону ТОВ УПП «Автоонлайн-Україна», компанії, що пропонує професійну інтернет-платформу для реалізації залишків пошкоджених автомобілів та визначення їх залишкової вартості. Позивачу було надано результати проведеного онлайн - аукціону по визначенню залишкової вартості транспортного засобу компанії «Автоонлайн-Україна», яка визначена шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків, відповідно до п.27.23.2 Договору страхування. Для визначення вартості придатних залишків пошкодженого транспортного засобу було проведено онлайн-аукціон з продажу автомобілів, яким була визначена його найвища ціна, а саме: 184 550 гривень. З розрахунком страхового відшкодування позивача було ознайомлено. Розмір страхового відшкодування становить: - 38 018,49 грн. (160 000 - 12 668,49 - 184 550 - 800 = - 38 018,49 грн.), який позивачем не оспорюється. Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до п.31.5 Договору передбачено випадки, коли загибель транспортного засобу вважається повною, а це: коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладання Договору; коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу. Відповідно до п.27.8 Договору, при повній загибелі транспортного засобу страхувальник, за згодою вигодонабувача, має право звернутися до страховика з заявою про відмову від своїх прав на застрахований транспортний засіб на користь страховика з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Страховик в кожному конкретному випадку залишає на власний розсуд вирішення питання про прийняття відмови страхувальника від застрахованого транспортного засобу. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Як вбачається з вимог позовної заяви, позивач просив визнати пункт 27.8.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1 від 26.09.2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ«Страхова компанія «Арсенал Страхування», в частини можливої відсутності такої заяви та/або відмови Страхувальника від передачі права власності на пошкоджений транспортний засіб Страховику - недійсним з моменту його укладання та з підстав, передбачених ст.ст.203 і 215 ЦК України, посилаючись при цьому на те, що положення цього пункту Договору суперечать положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначається правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно ст.16 вказаного Закон, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 16 Закону України «Про страхування» передбачено умови, які повинні бути зазначені в Договорі страхування, в тому числі права та обов'язки сторін, відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору. У відповідності до положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення міститься і в ст.3 Закону України "Про страхування" . Відповідно до ч.2, ч.4 ст.636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Як роз'яснено у п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України "Про страхування "). Відповідно до наведених положень Закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення ст.ст.636,985 ЦК України, статтю 3 Закону України "Про страхування", і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Згідно Договору страхування, вигодонабувачем є ПАТ «[PERSON] український міжнародний банк», який має першочергове право на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. ПАТ «[PERSON] український міжнародний банк» приймає участь у даній справі як третя особа. Проте, ПАТ ПУМБ будь-яких заперечень проти позову не надав, своїм правом на звернення до суду з позовом про отримання страхової виплати не скористався, самостійних позовних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати, не заявляв. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України ). Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. В силу вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи із положень ст.215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Отже, підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Вирішуючи спір про визнання п.27.8.2 Договору страхування недійсним, суд, перевіривши наявність тих обставин, з якими Закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, приходить до висновку про відповідність змісту п.27.8.2 Договору страхування вимогам Закону. Під час укладення Договору страхування, його сторонами, за взаємною згодою було визначено права та обов'язки сторін, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, під час підписання Договору між сторонами було досягнуто згоди щодо умов страхування: предмет, права, обов'язки, підстави для виплати та відмови у виплаті страхового відшкодування. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинам; першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів недодержання в момент укладення Договору вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене тільки власним розсудом виконавця. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.18 вказаного Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Згідно ч.1 ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо незаконності та невідповідності вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» пункту п.27.8.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1 від 26.09.2014 року, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. В порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, позивачем не доведено несправедливих умов вказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1, укладеного 26.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] «Страхова компанія «[PERSON] страхування». Крім того, наявність або відсутність заяви позивача про відмову від своїх прав на застрахований транспортний засіб на користь страховика, під час врегулювання дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2015 року, не породжує жодних правових наслідків. Твердження позивача про несправедливість вищевказаного пункту Договору зводяться до незгоди з підставами відмови ПАТ «СК «[PERSON] страхування» у виплаті страхового відшкодування, які не є предметом даного спору. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених ЦК України (ст.998 ЦК України). Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до норми ст.17 Закону України «Про страхування», для кожного виду страхування страховиком розробляються Правила страхування, які, зокрема, повинні містити: виключення із страхових випадків і обмеження страхування; права та обов'язки сторін; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування. Згідно п.1 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з Умовами та Правилами страхування. Як вбачається зі змісту Договору, страхувальник з Правилами страхування та умовами Договору, які є невід`ємною частиною цього договору, ознайомлений і згоден, та виконував умови вказаної угоди, про що своїм підписом у Договорі зазначив позивач (а.с.6-9). Відповіднодо ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір страхування було укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже Позивач самостійно та добровільно обрав Відповідача для укладення із ним Договору страхування. Під час укладення Договору страхування, його сторонами, за взаємною згодою, було визначено права та обов'язки сторін, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивачу було розяснено умови страхування, його права та обовязки. Як вбачається зі змісту Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2303/14-Тз/3п1 від 26.09.2014 року, страхувальник з Правилами страхування та умовами Договору, ознайомлений і згодний, отримав Памятку страхувальника, виконував умови вказаної угоди, про що своїм підписом у Договорі позивач зазначив, що ознайомився з умовами Договору та Правилами страхування (п.31.14, 31.15 Договору). Таким чином, під час підписання 26.09.2014 року Договору страхування, між сторонами було досягнуто згоди щодо умов страхування: предмет, права, обов'язки, підстави для виплати та відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач [PERSON] самостійно та добровільно заповнював Заяву на страхування від 26.09.2014 року, яка є невідємною частиною цього Договору (п.31.16 Договору страхування), йому було надано Правила страхування Відповідача, у відповідності до яких укладався Договір. Крім того, Позивач добровільно сплачував страхові платежі за спірним Договором страхування. Також, згідно із ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на це, Позивач є особою з повною цивільною дієздатністю, яка цілком усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, щодо обмеження обсягу цивільної дієздатності Позивача Відповідачу невідомо, доказів такого обмеження до уваги суду Позивачем також не надано, а отже, вважаємо, що Договір страхування є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та таким, що є дійсним, оскільки він повністю відповідає положенням ст.203 ЦК України та внутрішній волі Позивача, оскільки Договір страхування повністю дублює умови страхування, які було запропоновано Позивачу Відповідачем в Заяві на страхування від 26.09.2014 За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач з умовами Договору був ознайомлений повністю та своєчасно, заперечень щодо наявності оспорюваного пункту у Договорі в момент його укладення не висловив, а тому відсутні підстави визнавати його недійсним. Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позову суд не вбачає, оскільки сторони на власний розсуд визначили конкретні умови Договору, в тому числі і випадки, в яких страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, що не суперечить чинному законодавству. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed