Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку нерухомого майна до відповідачів [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] Посилається на те, що 19 липня 1980 року уклав шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON], який був зареєстрований виконкомом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №12. Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду від 27.07.1992 року шлюб між ними розірвано. За час проживання в шлюбі, за спільні кошти разом з [PERSON] побудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Вважає, що йому належить 1/2 частина житлового будинку, вартість якого згідно технічного паспорта становить 138590,00 грн. Зазначив, що [PERSON] сільською радою прийнято рішення №83 від 04.08.2012 року про оформлення права власності на спірний житловий будинок за [PERSON] та зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, за [PERSON] Вважає, дане рішення [PERSON] сільської ради №83 від 04.08.2012 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області частково неправомірними, оскільки йому відповідно до норм ст.ст.69, 70 СК України, належить 1/2 частина житлового будинку, оскільки спірний житловий будинок вони побудували перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти. Зазначив, що йому стало відомо про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] в січні 2015 року, оскільки він тривалий час хворів, переніс кілька складних операцій по ампутації обох ніг, після чого довго лікувався та продовжує лікуватись. Просить визнати неправомірним рішення виконкому [PERSON] сільської ради Вижницького району Чернівецької області №83 від 04 липня 2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, на імя [PERSON] та скасувати дане рішення, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, на житловий будинок, що розташований в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, видане на імя [PERSON], визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позовні вимоги визнав частково, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Зазначив, що у 2012 році [PERSON] звернулась до виконкому [PERSON] сільської ради, із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок, який розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. На час розгляду її заяви, [PERSON] не надала виконкому сільської ради документи, в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, які засвідчували факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] із заявою про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, спільно придбаного в шлюбі майна не звертався. [PERSON] в кінці 2015 року, дізнався про оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок, коли звернувся до [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала заперечення, де зазначила, що вважає позовні вимоги безпідставними, такими, що задоволенню не підлягають, оскільки житловий будинок, який розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки після одруження з [PERSON] відразу подала документи на будівництво приватного будинку на дівоче прізвище [PERSON], оскільки [PERSON] був проти будівництва та сподівався отримати квартиру від держави, будівельний паспорт був виданий на її імя. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, останній постійно зловживав спиртними напоями, внаслідок чого і залишився без двох ніг та отримав інвалідність. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей, вони потребували житла, вона самостійно займалась будівництвом житлового будинку, розташованого с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. У 1992 році вони розлучились, та за добровільною згодою здійснили поділ, проведений [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] вибрав місце проживання в літній кухні з господарськими прибудовами, мотоцикл, холодильник, телевізор, два нових ліжка, диван тощо. [PERSON] проживав у літній кухні тривалий час, після проживав у батьків. Через аморальний спосіб життя, батьки його вигнали з будинку, тому [PERSON] знов почав проживати у літній кухні, де проживає і по даний час. Зазначила, що після розлучення, вона покращила житлові умови у будинку, а саме провела газ та воду, зробила ремонт: облаштувала ванну, викопала підвал, замінила паркан, сплачувала комунальні послуги, двом дітям дала вищу освіту. У жовтні 2015 року до [PERSON] у літню кухню переїхала проживати невідома жінка з дорослим сином, яка з першого дня стала їй погрожувати та претендувати на її майно. [PERSON] жодним чином не брав участі у будівництві спірного житлового будинку, не надавав ні матеріальної, ані фізичної допомоги, цеглу на будівництво дала їй матір, і вона довгі роки з допомогою своїх родичів будувала житловий будинок, працюючи день та ніч, виховувала дітей, коли [PERSON] не виявляв турботи про родину. Оскільки, [PERSON] позовну заяву подав до суду у квітні 2016 року, після встановленого законом строку позовної давності, просить застосувати строк позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, підтримала заперечення подане [PERSON], просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству [PERSON], [PERSON] Після одруження [PERSON] та [PERSON] спільно будували житловий будинок, розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, їм допомагали родичі. [PERSON] працював на роботі, його батьки допомагали по будівництву, дана сімя проживала в будинку. [PERSON] почав вживати алкоголь після розірвання шлюбу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дочкою [PERSON] та [PERSON] Коли їй було шість років, вона разом з батьками почала проживати в житловому будинку, який розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Через деякий час батько, [PERSON] перейшов проживати у літню кухню, а вона з матірю та братом [PERSON] залишилась проживати в житловому будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] та [PERSON], останній не брав участі у покращенні майна, по господарству не допомагав. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача [PERSON] сільської ради, відповідачку та її представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 19 липня 1980 року перебували у зареєстрованому виконкомом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №12 шлюбі, дошлюбне прізвище дружини Хома, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.07.1992 року розірвано, 26.05.2009 року сторонами отримано свідоцтво про розірвання шлюбу, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015967580 та свідоцтвом про розірвання шлюбу, [PERSON] 1-МИ №028784, виданого 26.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького РУЮ Чернівецької області, актовий запис №73. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок позначений літ.А, розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, 1983 року побудови, господарські будівлі та споруди, а саме: сарай, літ.Б, сарай літ.В, сарай з підвалом літ.Г, літня кухня літ.Е, сарай літ.Ж, сарай літ.З, убиральня літ.Д, вигрібна яма літ.В.я., 1981 року побудови, вартістю 138590,00 грн. Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №83 від 04 липня 2012 року вирішено заяву [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок задовольнити, надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Спортивній, 12, Вижницького району Чернівецької області за [PERSON] та видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що підтверджується копією рішення. З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON] САЕ №836570 від 06.07.2012 року вбачається, що за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №83 від 04.07.2012 року, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 83,80 кв.м., житловою площею 48,70 кв.м., який розташований в с.Лукавці вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. З витягу про державну реєстрацію прав, №647235 від 06.07.2012 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований в с.Лукавці вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області на підставі свідоцтва про право власності [PERSON] САЕ №636570 від 06.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради на підставі рішення виконкому №83 від 04.07.2012 року. З довідки [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №02-16/382 від 29.10.2015 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №4 особовий рахунок №445 сторінка 130 за 1991-1995 роки та запису в по господарській книзі №5 особовий рахунок №479 сторінка 136 за 1996 2000 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходяться в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. В домогосподарстві [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] чоловік та діти [PERSON], [PERSON] З довідки [PERSON] сільської ради №02-16/07 від 12.01.2016 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі № 4 особовий рахунок №0165-1 сторінка 159 за 2011-2015 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. [PERSON] отримувала свідоцтва про право власності на вказаний будинок. Житловий будинок був побудований в 1987 році. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Сімейний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно до розділу VІІ Прикінцеві положення, п.6 Сімейний кодекс України регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Оскільки, будівництво спірного житлового будинку закінчено у 1987 році, шлюб між сторонами розірвано у 1992 році, на думку суду правовідношення, що виникли у сторін, належить регулювати Кодексом про шлюб та сімю 1969 року. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуваючи у шлюбі з відповідачкою [PERSON] здійснили будівництво житлового будинку, розташованого в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, після розірвання шлюбу визначили порядок користування спільною сумісною власністю, позивач [PERSON] був членом будинковолодіння, головою якого є [PERSON], з будинковолодіння не вибував, постійно проживав в [INFO], що підтверджується копіями по господарських книг. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що спільно зведений сторонами будинок, який розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а тому вимога [PERSON] щодо визнання права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю. Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконкому [PERSON] сільської ради Вижницького району Чернівецької області №83 від 04 липня 2012 року в частині оформлення права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що розташований в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, на імя [PERSON], є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання протиправним та скасування рішення виконкому [PERSON] сільської ради Вижницького району Чернівецької області №83 від 04 липня 2012 року, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині оформлення права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що розташований в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, на імя [PERSON] Позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, в частині посвідчення за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що розташований в с.Лукавці, вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується посилань відповідачки [PERSON] та її представника, щодо того, що спірний житловий будинок не є обєктом спільної сумісної власності, оскільки після розірвання шлюбу у 1992 році, сторони здійснили поділ рухомого та нерухомого майна, а саме позивач [PERSON] вибрав для проживання літню кухню, яка знаходиться на території господарства, відповідачка [PERSON] залишилась проживати у житловому будинку, судом встановлено наступне. Відповідно до роз'яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 4 жовтня 1991 р. із наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тобто є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головної річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійним обєктом цивільних прав, в тому числі не можуть бути самостійним обєктом права власності. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою [PERSON], ні її представником не надано та не підтверджено належними та допустимими доказами обставин, зазначених у запереченні на позов, не надано доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо поділу житлового будинку після розірвання шлюбу з виділенням часток нерухомого майна кожному у спільній сумісній власності, не надано доказів, які б підтвердили, посилання на те, що позивач [PERSON] не брав участі (коштами, працею) у побудові житлового будинку, розташованого в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Інших доказів, які б спростували встановлені в судовому засіданні обставини, сторонами не надано. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується поданої відповідачкою [PERSON] заяви про застосування строку позовної давності відносно спірних правовідносин, із посиланням на той факт, що строк позовної давності необхідно відраховувати з липня 1992 року, а саме з моменту розірвання шлюбу та залишенням житлового будинку у звязку з добровільним поділом майна, та те, що позивач [PERSON] до липня 1995 року своїм правом не скористався, пропустив встановлений законом термін на предявлення позову до суду, судом до уваги не береться, оскільки встановлено, що між сторонами не було вирішено питання поділу житлового будинку, а тільки визначено порядок користування спірним домоволодінням, відповідно до якого позивач [PERSON] проживав у літній кухні, відповідачка [PERSON] у житловому будинку. Оскільки відповідачка [PERSON] без відома та згоди позивача [PERSON] як співвласника будинковолодіння, 04.07.2012 року оформила право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований в с.Лукавці по вул.Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тим самим порушила його права, як співвласника, а тому на думку суду позивачем [PERSON] не пропущено строк позовної давності для захисту в судовому порядку порушених прав, оскільки про порушення своїх прав дізнався в січні 2015 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, необхідно стягнути судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 275,60 грн. в дохід держави. З відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1244,15 грн. в дохід держави.

Outcome: partial