Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недійсним п.1.1.1 "Предмет договору" Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05.08.2008 року, сторонами якого є позивач та відповідач (далі - кредитний договір), визнати недійсним п.п.2.1, 3.1.1 (тип рахунків) кредитного договору. В обґрунтування вимог посилається на те, що фактично не отримував кредит за договором, банк не мав права на здійснення валютних операцій щодо видачі кредиту в іноземній валюті, не відкривав поточного рахунку, про який вказано у договорі , що унеможливлює видачу кредиту. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив за безпідставністю. Заявив також про застосування до вимог позивача позовної давності. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.05.2012 року по справі №1915/3736/2012 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Василевич Ольга Олексіївна, про визнання правочинів недійсними. Рішенням встановлено наступне. Згідно п.1.2. статуту ПАТ «УКРСОЦБАНК», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» від 09 березня 2010 року, протокол №1, Банк змінив своє найменування з акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» серії А01 №365338 від 14 червня 2010 року (а.с.55-57). 29 грудня 2001 року Національним Банком України Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» видана банківська ліцензія №5 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною 1 та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Також, Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» Національним Банком України надано дозвіл №5-3 від 21 вересня 2009 року на право здійснення операцій, визначених статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.109-115). На виконання вимог постанови Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року [PERSON] 16 липня 2008 року отримав попередню інформацію про умови кредитування фізичних осіб на ремонт, добудову, реконструкцію нерухомості або потреби з встановленням іпотеки в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (а.с.127-128). 05 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08, згідно умов якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) зі сплатою 14% річних, та комісій в розмірі та порядку, визначеному договором в межах максимального ліміту заборгованості до 20000 дол. США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 серпня 2023 року(а.с.7-14). Як вбачається із заяви на видачу готівки №563 від 07 серпня 2008 року (а.с.41) [PERSON] отримав 10000 дол. США, що еквівалентно 48445,00 грн. (зміст операції: видача траншу кредиту згідно кредитного договору 770/38-784-08 від 05.08.2008 року). 08 жовтня 2008 року позивач звертався із заявою до заступника керуючого Тернопільської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» про видачу йому траншу в сумі 9950 дол. США згідно договору кредиту №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року (а.с.45). Відповідно до заяви про видачу готівки №55 08 жовтня 2008 року (а.с.42) [PERSON] отримав кошти в сумі 9950 дол. США, що еквівалентно 40665,45 грн. (зміст операції: видача траншу кредиту згідно кредитного договору 770/38-784-08 від 05.08.2008 року). Додатковою угодою від 22 жовтня 2008 року винесено зміни до договору кредиту №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року, згідно якої з 20 жовтня 2008 року встановлено проценту ставку за користування кредитом на рівні 15 % річних (а.с.43). 20 лютого 2009 року позивач звертався із письмовою заявою адресованою керівництву «УКРСОЦБАНК» в якій просив відстрочити платежі по сплаті тіла кредиту за договором №770/38-784-08 та відсотків за його користування кредитом на 18 місяців. В обґрунтування заяви зазначав про те, що на даний час він звільнений з роботи, однак при звільненні з ним не проведено розрахунок, а тому його заощадження практично вичерпались (а.с.131). В своїх письмових поясненнях з приводу прострочення платежів від 06 травня 2009 року [PERSON] зазначає про те, що виникла заборгованість має місце у зв'язку з великим курсом долара США та погіршенням його матеріального становища. Окрім того, ним не отримана відповідь щодо надання йому Банком кредитних канікул (а.с.132). 21 жовтня 2009 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою, у якій просив у зв'язку зі складною економічною ситуацією та зменшенням доходів надати йому відтермінування по сплаті основного боргу терміном на 18 місяців, пролонгації терміну користування кредитом на 60 місяців та відстрочку сплати 50% суми місячного платежу по процентах терміном на 18 місяців, а також зарахувати суму прострочених платежів по договору кредиту № №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року до основної суми заборгованості. Суд дійшов до висновку про те, що з урахуванням вказаних положень, судом не беруться до уваги подані [PERSON] заяви про фальшивість доказів, зокрема заяви від 30.03.2012 року в яких позивач просить визнати фальшивими заяву на видачу готівки №563 від 07 серпня 2008 року, заяви на видачу готівки №55 від 08 жовтня 2008 року 2008 року, а також договір про надання кредитної лінії №770/-38-784-08 від 05.08.2008 року, оскільки їх дійсність позивачем не спростована, а також ним не подано інших доказів, які б спростовували відомості оспорюваних документів. Головуючим неодноразово роз'яснювалося, що позивач вправі заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи свого підпису, однак останній не скористався своїм процесуальним правом, підстав, встановлених законом, для визнання недійсними договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року, іпотечного договору №770/76-570-08 від 06 серпня 2008 року та зобов'язання приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири №28, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 39а, за наслідками розгляду справи не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21.06.2012 року. Колегією суддів зазначено, що суд підставно прийшов до переконання, що при укладенні спірного договору Позичальник погодив з банком розмір та порядок отримання кредитних коштів, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а також кінцевий термін повернення заборгованості - 10.08.2023 року, зобов'язання позичальника щодо погашення кредиту забезпечені договором іпотеки, а тому немає підстав для визнання правочинів недійсними. Також, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18.09.2014 року задоволено заяву [PERSON] про відмову від позову, скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.06.2014 року, закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним правочинів. Враховуючи час ухвалення наведених рішень та, відповідно, звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, суд приходить до висновку, що ним не пропущено строк позовної давності. Пунктом 1.1.1 кредитного договору визначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, зі сплатою 14% річних, та комісій, в розмірі, та в порядку, визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 20000дол. США, встановлено графік змін максимального ліміту заборгованості. Згідно п.2.1 кредитного договору, видача траншів кредиту на цілі, визначені п.1.2 цього договору проводиться шляхом видачі готівки або безготівковим перерахуванням з позичкового рахунку [NUMBER] (номер не вказано) в Тернопільській філії АКБ "Укрсоцбанк" в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату отримання траншу, а відповідно до п.3.1.1 кредитного договору, кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору, визначеного п.1.3 цього договору, і виконання позичальником п.п.3.3.1, 3.3.3, 3.3.14 цього договору, відкрити позичальнику в Тернопільській філії АКБ "Укрсоцбанк" позичковий рахунок [NUMBER] (номер не вказано) і сплатити з нього розрахункові документи позичальника або видати готівку в межах суми кредиту. Відповідно до заяв на видачу готівки №563 від 07.08.2008 року та №55 від 08.10.2008 року, виписки по особовому рахунку №22039770930681 за період з 07.08.2008 року по 08.10.2008 року, завіреною відповідачем, [PERSON] отримав від відповідача кредитні кошти , а саме 07.08.2008 року - 10000дол. США, що еквівалентно 48445грн. та 08.10.2008 року - 9950дол. США, що еквівалентно 48665,45грн. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 23.01.2013 року №5382/12-22, складеного Тернопільським відділенням КНДІСЕ, рукописний підпис знизу від графи "Підпис отримувача" в заяві на видачу готівки №563 від 07.08.2008 року виконано [PERSON]. Рукописний підпис у графі "Підпис отримувача" в заяві на видачу готівки №55 від 08.10.2008 року виконано [PERSON]. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 29.09.2013 року №13/51/13, складеного НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області, підписи у заві за видачу готівки, підпис знизу у графі "Підпис отримувача" в заяві на видачу готівки №563 від 07.08.2008 року виконано [PERSON]. Підпис у графі "Підпис отримувача" в заяві на видачу готівки №55 від 08.10.2008 року виконано [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.ч.1, 6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. 6. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вищенаведеними висновками судових почеркознавчих експертиз по даній справі, випискою по особовому рахунку, завами на видачу готівки, заявами [PERSON] до відповідача з приводу прострочення платежів від 06 травня 2009 року та від 21 жовтня 2009 року про відтермінування по сплаті основного боргу терміном на 18 місяців спростовуються доводи позивача про фактичне неотримання кредитних коштів за кредитним договором. Суд не приймає до уваги покликання позивача на неправомірність надання банком кредиту в іноземній валюті. Так, 29.12.2001 року АКБ "Укрсоцбанк" отримало від НБУ банківську ліцензію №5 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" та дозвіл №5-1 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" згідно додатку до даного дозволу. Відповідно до ст.2, п.3 ч.1 ст.47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Наведене зазначається у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, де також вказано і те, що щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір з позивачем в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, підстави для визнання частин оспорюваного договору недійсними з цих підстав відсутні. Щодо вимог про визнання недійним п.п.2.1, 3.1.1 Договору суд відзначає наступне. Відповідачем не було надано суд жодних доказів, які б підтверджували відкриття поточного/позичкового рахунку, як це передбачено умовами кредитного договору. Водночас, враховуючи факт отримання позивачем коштів за кредитним договором, наведені обставини не можуть слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору в частині. Аналізуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав для визнання недійсними в частині кредитного договору, не встановлено порушення прав позивача відповідачем, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed