Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач у травні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що близько 10 років тому він оформив кредитну картку в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 17.01.2011банком було видано нову картку, рахунок № [NUMBER] Угода № SAMDN50000040095132 від 17.01.2011. По вказаній кредитній картці банк надав йому кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який в подальшому був збільшений до 4000 грн. До листопада 2016 року позивач користувався вказаною карткою у своїх споживчих потребах. 25.11.2016 на його мобільний телефон прийшло смс-повідомлення від банку, у якому було вказано, що з його карткового рахунку без картки були зняті кошти у розмірі 1800 грн. та комісія за зняття коштів у розмірі 74 грн. У цей час позивач знаходився у себе вдома і не міг зняти дані кошти, тому відразу зателефонував до банку за номером 3700 та заблокував свою картку, а потім того ж дня звернувся з письмовою заявою до Тростянецького відділення поліції ГУ НП в Сумській області. Заява [PERSON] була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016200270000549 за частиною 1 статті 185 КК України. Станом на 24.11.2016 позивач мав заборгованість перед банком у розмірі 408,14 грн., але 25.11.2016 банком також було додана заборгованість у розмірі 1874 грн. Позивач зазначає, що банк неправомірно нарахував йому заборгованість у сумі 1874 грн., оскільки він не отримував даних коштів, а банк в свою чергу не забезпечив збереження кредитних коштів. Посилаючись на указані обставини,позивач просить суд:1) визнати дії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", які виразилися в нарахуванні заборгованості [PERSON] по Угоді № SAMDN50000040095132 від 17.01.2011 в розмірі 1874 грн., неправомірними; 2) зобов'язати ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" припинити нарахування заборгованості [PERSON] по Угоді № SAMDN50000040095132 від 17.01.2011 в розмірі 1874 грн.; 3) зобов'язати ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відновити розмір заборгованості [PERSON] по Угоді № SAMDN50000040095132 від 17.01.2011, яка існувала станом на 24.11.2016. Позивач [PERSON] у судовому позов підтримав та просив задовольнити. Позивач та його представник [PERSON] під час судового розгляду пояснювали, що 25.11.2016 року невідомою особою у м.Києві у банкоматі магазину Сільпо по пров.Минський, 4 з картки позивача було знято 1800 грн. готівки, а банком за цю транзакцію списано з картки [PERSON] 74 грн. комісії. Така операція відбулась без використання картки позивача, який в цей час був вдома у м.Тростянці, картку не втрачав, пін-код, СVV код та особисті дані позивач нікому не розголошував, а тому на думку позивача зняття коштів могло відбутись лише за допомогою працівника банку чи самим працівником банку, що має доступ до всіх даних позивача. В момент зняття коштів 25.11.2016 позивачу на мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником банку, який запитав рік народження позивача, який підтвердив свою дату народження, також позивач під час розмови повідомив код, який надійшов йому на телефон, але інший даних, у тому числі пін-код картки [PERSON] нікому не розголошував. Позивач вважав, що несанкціонована позивачем операція зі зняття коштів відбулась з вини відповідача, який не забезпечив належний захист інформації і має нести ризик невиконання такого обов'язку шляхом припинення нарахування заборгованості позивачу з урахуванням списаних без відома [PERSON] 1874 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.52). Представником відповідача Прокопенко Н.В. повідомлено, що відповідач заперечує проти позову, але будь-яких письмових заперечень відповідач суду не надіслав. Ухвалою суду від 03.10.2017 року судом за клопотанням представника позивача було витребувано у відповідача письмові докази (а.с.33). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено і не заперечується сторонами, що позивач на підставі підписної ним Анкети - заяви від 17.01.2011 року отримав від відповідача кредит у вигляді установленого кредитного ліміту в розмірі 4000 грн. на кредитну карту «Універсальна» [NUMBER] (угода № SAMDN50000040095132) (а.с. 8-11, 41). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Анкети - Заяви 17.01.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Позивач згідно з випискою про рух коштів по його рахунку №[NUMBER]протягом 2016 року користувався карткою, здійснював придбання товарів, поповнення рахунку мобільного телефону, поповнення картки готівкою у терміналі самообслуговування тощо. З указаної виписки вбачається, що 25.11.2016 року з картки позивача відбулось зняття готівки в сумі 1874 грн., у тому числі 74 грн. комісії, у банкоматі без використання картки за адресою: пр-т. Мінський, 4 у м.Київ, магазин «Сільпо» (а.с.8-11). Сторони визнають, що картка «Універсальна» [NUMBER] заблокована на підставі звернення позивача на службу підтримки банку після проведення оспорюваного ним списання грошових коштів. Крім того, сторонами не заперечується та обставина, що за заявою [PERSON], від 26.11.2016 року за фактом зняття грошових коштів з його картки зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідування під номером 12016200270000549. Відповідно до висновку службової перевірки, проведеної заступником начальника управління безпеки Сумської філії по взаємодії з правоохоронними органами Терещенком С.С. від 10.10.2017 року, проведеної за фактом списання грошових коштів з карткового рахунку клієнта [PERSON], аналізом матеріалів фотофіксації установлено, що зняття грошових коштів у банкоматіCLK58631 (встановлений за адресою: м. Київ, просп. Мінський, буд. 4) здійснювала невідома особа, обличчя якої частково закрите шарфом, яка не має візуальної схожості з клієнтом [PERSON] Аналізом історії даних Єдиної клієнтської бази по клієнту [PERSON] установлено, що інформацію по даному клієнту до проведення несанкціонованого списання коштів з його картки Універсальної,співробітники банку не переглядали, а зміни в ЕКБ даного клієнта вносились виключно тим співробітниками, які обслуговували його у відділені безпосередньо під час обслуговування, що виключає факт причетності співробітників банку до вчинення шахрайства стосовно [PERSON] За даними указаного висновку службової перевірки пін-код картки став відомим шахраям під час телефонного контакту з клієнтом, або ж був підібраний ним випадково, за що банк не несе відповідальності. Відповідач згідно з результатами проведеної перевірки вважає, що факт шахрайського зняття грошових коштів 25.11.2016 року в сумі 1874 грн. відбулось з вини клієнта, яким на думку відповідача порушено пункти 1.5.5, 2.1.7.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.42,43). Оцінюючи наявність правових підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з позовними вимогами просить [PERSON], суд виходить з такого. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частини 2 статті 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 стаття 598 ЦК України). Відповідно до статті 590 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем в обґрунтування вимоги до Банку про визнання його дій з нарахування заборгованості в сумі 1874 грн., зобов'язання припинити її нарахування та відновити розмір заборгованості, яка існувала станом на 24.11.2016 року за Угодою №SAMDN50000040095132 від 17.01.2011 не надано суду доказів порушення його прав діями банківської установи, враховуючи, що матеріальні вимоги до останнього кредитором на цей час не пред'являються. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виходячи з наведеного, на сторону можна покласти ті обов'язки, які встановлені законом або передбачені договором. Обов'язок з припинення нарахування заборгованості, відновлення іншого розміру боргу за кредитним договором, зазначеним договором на банк не покладено. Отже, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, його вимоги про зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії не ґрунтуються на умовах укладеного сторонами кредитного договору та на вимогам закону, а тому в силу положень статті 14 ЦК України позов [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed