Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТзОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання договору лізингу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Взявши до уваги пояснення позивача його представника, дослідивши представлені суду документи, зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З пояснень позивача, отриманих в судовому засіданні вбачається, що за допомогою мережі інтернет він дізнався про те, що у м. Ужгород Закарпатської області продається трактор МТЗ-82, який коштує 90 тис. грн. 29.09.2016 року він приїхав в м. Ужгород, знайшов приміщення, де розташований офіс ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», та повідомив, що хоче придбати трактор МТЗ-82. Під час оформлення договору менеджер (представник) товариства [PERSON] запропонувала внести 50% від вартості покупки як авансовий платіж за трактор, тобто 45 000,00 грн., а інших 50% вартості сплатити після доставки йому трактора (також повідомила, що можна сплачувати і протягом 12-ти місяців рівними частинами в розстрочку). При укладенні договору він звернув увагу, що предметом договору є модель трактора, яка на ринку коштує набагато більше, однак працівник товариства його запевнила, що вказаний трактор «акційний», і тому саме він повинен бути вписаний в предмет договору, оскільки це їй необхідно для звітності, а фактично договір стосується трактора моделі «МТЗ-82» за ціною 90\~000,00 грн. Він став вагатися, чи підписувати договір, оскільки засумнівався, чи правду говорить [PERSON] про «акційний» трактор. Однак, остання викликала двох невідомих мужчин, які фактично під погрозами заставили його підписати договір, який він залишив працівнику відповідача [PERSON] Вона при цьому і далі запевняла, що вартість трактора становитиме для нього 90 тис. грн., і що він оплатив 45 тис. грн. як авансовий платіж, а решту 45 тис. грн. оплатить після отримання трактора. Але трактора йому не доставили до нинішнього дня. За його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140160000754 внесено відомості про вчинення злочину товариством, проте, 17.10.2016 року провадження було закрито і повідомлено позивача про те, що на думку поліції, в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини, а не кримінальне правопорушення. Йому порадили звернутися до суду. Він звернувся до відповідача із заявою про розірвання вищевказаного договору та просив повернути йому авансовий платіж в сумі 45 тис. грн. Проте, товариство відмовилось. Згодом, він більш детально ознайомився із змістом договору та квитанції, наданої представником відповідача і зрозумів, що 50% авансового платежу розглядається відповідачем як комісія за організацію угоди (плата за консультацію), яка згідно умов договору не повертається у випадках припинення чи розірвання договору. Сума комісії за організацію угоди в розмірі 45 000,00 грн. не співмірна наданим відповідачем послугам, оскільки послуги зводились лише до копіювання близько 20-ти аркушів паперу, заповненням персональних даних позивача та друку однієї квитанції. Пізніше, ознайомившись детально із умовами договору, він зрозумів, що предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб (трактор) моделі «Беларус-82.1», який відповідач зобов'язувався придбати в порядку та на умовах, що визначені договором фінансового лізингу, вартість предмета лізингу 450 000,00 грн. Представника позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що договір фінансового лізингу від 29.09.2016 року № 1194 укладений між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" в письмовій формі є нікчемним тому, що такий договір має бути нотаріально засвідчений, а отже, має бути визнаний недійсним. Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 1194, згідно якого предметом лізингу є трактор марки «Беларус 82.1» (а.с. 6-13). Відповідно до квитанції від 29 вересня 2016 року (а.с.14) [PERSON] сплатив ТзОВ " Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» грошові кошти в сумі 45000 гривень. Призначення платежу у квитанції зазначено як "реєстраційний платіж згідно Договору Фінансового Лізингу № 1194 від 29.09.2016 року". Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові №6-2766цс15, яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.09.2016 року № 1194 укладений між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" в письмовій формі і такий договір нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, суд вважає, що до нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 1194 від 29.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ", необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім платіж в сумі 45 000 гривень. В силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved