Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

30 серпня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП "Шахта №9 "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював у ДП «Шахта №9 «Нововолинська» і наказом №10-к від 21 січня 2019 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак в день звільнення виплата всіх належних йому сум проведена не була. Рішенням Нововолинського міського суду від 10 вересня 2019 року з відповідача ДП "Волиньвугілля" в його користь було стягнуто 33 271,07 грн. розрахункових належних при звільненні, 48 546,96 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22 січня 2019 року по 08 травня 2019 року. Судовим наказом від 30 листопада 2020 року з ДП "Волиньвугілля" в його користь стягнуто 200 092,20 грн. за затримку виплати розрахункових в період з 08 травня 2019 року по 24 листопада 2020 року включно, а судовим наказом від 28 травня 2021 року стягнуто 78 724,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2020 року по 21 травня 2021 року. Оскільки його середньоденний заробіток становив 656,04 грн., а за період з 25 листопада 2020 року по 30 серпня 2021 року минуло 188 робочих днів, тому за його підрахунком середній заробіток складає 123 335,52 грн. За вказаних обставин, просить стягнути з відповідача ДП «Шахта №9 «Нововолинська», як правонаступника прав та обов`язків ДП "Волиньвугілля" пов`язаних з діяльністю ДП «Шахта №9 «Нововолинська», в його користь 123 335,52 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та 5 233,35 грн. судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Свередюк Ю.А. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала, просила його задоволити (а.с. 44). Представник відповідача ДП «Шахта №9 «Нововолинська» у судове засідання не з`явився, в.о. директора ДП "Шахта №9 "Нововолинська" Юрків В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Зазначив, що неодноразово позивач звертався до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, на його думку, стягнення з підприємства в користь позивача середнього заробітку у розмірі 123 335,52 грн., виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, є невиправданим, несе каральну функцію та унеможливлює роботодавця виконувати свої зобов`язання з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто є невиправдано обтяжливим та непосильним тягарем. З огляду на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, в даному конкретному випадку, вважає, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Більше того, просить суд врахувати коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, який вирахований за формою запропонованою Верховним Судом в аналогічній справі (№806/2473/18) та в даному конкретному випадку становить 27%. Відтак сума яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 27 % (656,04 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) 27%/100 = 177,13 грн. х 188 (дні затримки розрахунку) = 33 300,44 грн. і саме ця сума є співмірною із загальною сумою невиплачених розрахункових сум при звільненні, тоді як розрахована позивачем сума 123 335,50 грн. майже у п`ять разів перевищує розмір фактично невиплаченої позивачу заробітної плати. Також вважає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та виконаними представником позивача роботами, а тому просить їх зменшити (а.с.41-43). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у ДП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП "Волиньвугілля" і наказом №10-к від 21 січня 2019 року був звільнений за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. З часу звільнення та до дня постановлення рішення у справі відповідач ДП «Шахта №9 «Нововолинська», будучи правонаступником роботодавця (а.с.12) не виплатив кошти належні позивачу на день його звільнення. Згідно довідки №134 від 10 квітня 2019 року ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" середньоденний заробіток позивача становить 656,04 грн. (а.с. 8). 28 травня 2021 року суддею Нововолинського міського суду Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ДП "Волиньвугілля" на користь [PERSON] 78724,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2020 року по 21 травня 2021 року включно, а також судові витрати у справі, який ухвалою суду від 11 червня 2021 року був скасований, роз`яснено заявнику про його право звернення до суду в порядку позовного провадження (а.с.11). При ухвалення рішення у справі, суд враховує й те, що на виконанні в Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувають виконавчі провадження ВП №60368597 та ВП №65441468, на підставі яких стягується з ДП "Волиньвугілля" на користь [PERSON] 14 117,49 грн. винагорода за вислугу років за період з 22 жовтня 2014 року по 01 червня 2016 року, 33 271,07 грн. розрахункові належні при звільненні, 48 546,96 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2019 року по 08 травня 2019 року, 200 092,20 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2019 року по 24 листопада 2020 року включно та судові витрати (а.с.9-10). Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі № 165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд враховує, що позивач не вперше звертається до суду з вимогами про виплату середнього заробітку і за судовими рішеннями в користь позивача вже стягуються розрахункові кошти та середній заробіток, тому нарахована позивачем сума, що п`ять разів перевищує розмір сум невиплачених роботодавцем, не відповідає вимогам справедливості, пропорційності та розумності. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці при виплаті належних звільненому працівникові сум, суд погоджується з думкою представника відповідача та зменшує розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] до 33 300 грн., оскільки за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін: працівника, який звільнився за власним бажанням, оскільки власник не виконував законодавство про працю та роботодавця, який є господарюючим суб`єктом фінансування якого здійснюється з рахунок Державного бюджету в розмірах обмежених законом. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» в користь позивача [PERSON] 1080 грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката та 332,91 грн. судового збору, що підтверджується документально (а.с. 5).

Outcome: approved