Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він звернувся із скаргою до прокуратури Дніпропетровської області. Своїм листом від 21.11.2016 року за №04/2/2-р прокуратура Дніпропетровської області повідомила, що його скарга пере направлена до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області, про результати розгляду якої його сповістять у встановлений законодавством строк. У відповідності до ст..ст.16, 18-20 Закону України «Про звернення громадян» відповідач повинен був об'єктивно та всебічно розглянути його скаргу, перевірити викладені в ній факти, сприяти зупиненню неправомірних дій, виявити та усунути причини та умови, які спонукали порушенню, забезпечити поновлення порушених прав, вирішити питання про відповідальність осіб, з вини яких настало порушення, ознайомити з матеріалами перевірки та надати на скаргу письмову відповідь у місячний строк. Проте, вказані вимоги Закону відповідачем до теперішнього часу не виконані, письмової відповіді на скаргу не надходило. Таким чином, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в негативному психологічному впливі через нехтування його законним вимогам, порушення звичайного душевного стану, спричинило сильне тривале хвилювання та душевне переживання. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь спричинену моральну шкоду у розмірі 20000грн.00коп. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами та у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч.1 ст.76 ЦПК України, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 17.11.2016 року звернувся до прокуратури Дніпропетровської області із зверненням щодо не отримання від Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, а також від Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відповіді на заяву від 16.08.2016 року про вчинення злочину. Своїм листом від 21.11.2016 року за №04/2/2-р прокуратура Дніпропетровської області повідомила, що звернення позивача від 17.11.2016 року перенаправлена до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, про результати розгляду якого позивача сповістять у встановлений законодавством строк. Проте, як зазначає позивач, вимоги Закону відповідачем до теперішнього часу не виконані, письмової відповіді на скаргу не надходило. Таким чином, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в негативному психологічному впливі через нехтування його законним вимогам, порушення звичайного душевного стану, спричинило сильне тривале хвилювання та душевне переживання. За нормою ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що позивач жодної відповіді на свої звернення не отримував. Представником відповідача суду не надано будь яких доказів у спростування цих вимог, у тому числі надання позивачу відповіді на його звернення. Відповідно ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»). У зв'язку з цим суд вважає неправомірними дії Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 стосовно не надання відповіді на звернення [PERSON] від 17.11.2016 року, відповідно вимог вищенаведеної ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Через ненадання відповіді Дніпропетровською міською прокуратурою №2 на звернення позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача на підставі норм Закону України «Про звернення громадян». Частинами 1, 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначив позивач, його моральні страждання полягають у не розгляді його заяв відповідачем, не надання запитуваних документів та інформації, чим порушенні права позивача. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв'язку з ненадання відповідей на звернення, що завдало істотних порушень прав позивача, призвело до моральних переживань через неотримання інформації. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 20 000 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 500 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду через неотримання відповіді на його звернення. Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати покласти за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial