Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Олександра Анатолійовича про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрації права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем посвідчено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала [PERSON] в дар, а обдарована безоплатно прийняла у дар квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак через свій похилий вік та стан здоров`я на момент вчинення договору позивач мала на меті укладення договору довічного утримання. У зв`язку з чим просить визнати договір дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2001, що укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , внесений на підставі договору дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2001. 02 квітня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Олександра Анатолійовича про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрації права власності залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 03 серпня 2020 ухвалою суду витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палатуги Олександра Анатолійовича (02000, вул. Райдужна, 7, м. Київ) належним чином завірені матеріли щодо оформлення договору дарування квартири, посвідченого 29 грудня 2010 року, зареєстровано за № 7004; витребувано у Київського державного нотаріального архіву (03151, просп. Повітрофлотський, 76-Г, м. Київ) належним чином завірені матеріли щодо оформлення договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палатугою Олександром Анатолійовичем 29 грудня 2010 року, зареєстровано за № 7004 03 серпня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 22 вересня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палагута Олександр Анатолійович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем посвідчено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала [PERSON] в дар, а обдарована безоплатно прийняла у дар квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Позивач просить визнати договір дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2001, що укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Підставою для визнання договору дарування квартири недійсним позивачем зазначено, що через свій похилий вік та стан здоров`я на момент вчинення договору вона мала на меті укладення договору довічного утримання. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду розписку [PERSON] від 29 жовтня 2010 року про зобов`язання пожиттєво здійснювати догляд та утримання [PERSON] за квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку остання передає на підставі договору дарування (а.с. 52). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ст. 719 ЦК України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, а також Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року № 61-13652св18, 03 травня 2018 року № 61-745св17 та № 61-4417цс18, 30 жовтня 2019 року у справі № 368/357/17-ц (провадження № 61-30470св18), у справі № 148/2386/16-ц (провадження № 61-32113св18), у справі № 721/1253/15-ц (провадження № 61-32832св18) тощо. Судом встановлено, що позивач є людиною похилого віку, 1940 року народження, за станом здоров`я у зв`язку із віковими захворюваннями потребує стороннього догляду. Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Спірна квартира є єдиним житлом позивача, після укладення договору дарування до теперішнього часу позивач продовує проживати у спірній квартирі. За встановлених обставин суд доходить висновку, що позивач на момент вчинення договору дарування діяла під впливом помилки, мала на меті укладення договору довічного утримання. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Олександра Анатолійовича про визнання договору дарування квартири недійсним підлягають задоволенню повністю: визнати договір дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2001, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Позивач також просила скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , внесений на підставі договору дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2001. Згідно абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та іншими нормативно - правовими актами. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо протидії рейдерству» від 5 грудня 2019 року внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до змін, які набули чинності 16 січня 2020 року, абзацом першим частини третьої статті 26 передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Абзац третій частини третьої статті 26 Закону зауважує, що при ухваленні судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав слід враховувати необхідність одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судом встановлено, що державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , здійснена на підставі договору дарування квартири, посвідченого 29 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2001, який є недійсним. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Олександра Анатолійовича про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрації права власності частково: визнати договір дарування квартири [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 29 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2001, недійсним. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , внесений на підставі договору дарування квартири від 29 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Олександром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2001. Поновити право власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] .. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3782 грн. 50 коп., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору на користь позивача у розмірі 3782 грн. 50 коп.

Outcome: approved