Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом (уточненим) до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON], в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] - [PERSON], [INFO], померла [INFO] (свідоцтво про смерть від 28 липня 2017 року). У 2005 році батьки розлучились, малолітня [PERSON] почала жити разом з матір'ю, дідом та бабою за місцем проживання: [ADDRESS], де проживала до моменту смерті матері. Відповідно до заяви [PERSON], з 22.07.2017 року дитину передано на тимчасове влаштування та виховання бабі до повернення дитини батькові. Батьком малолітньої [PERSON] записаний [PERSON], [INFO], якому 22.07.2017 року було повідомлено про смерть колишньої дружини і про те, що його донька залишилась без батьківського піклування, але він не надав згоди на проживання доньки разом з ним у зв'язку з тим, що має іншу родину і проживає у іншій державі. З його слів, він останній раз бачив доньку у 2012 році, повертатись в Україну він не планує, доньку за своїм місцем проживання на теперішній час забирати не збирається, про що повідомив у своїй заяві. За весь цей час батько не утримував дитину матеріально, не вітав її з Днем народження і не бажає цим займатись тепер, аліментів не сплачує. У даному випадку батько самоусунувся від виконання зазначених вище обов'язків, не дбає про майбутнє своєї доньки, не цікавиться її життям., така його поведінка негативно впливає на моральний та духовний розвиток дочки. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] надасть можливість оформити дитині пенсію по втраті годувальника, реалізувати інші права. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що [PERSON] ніхто не перешкоджає спілкуватися з донькою, але він жодним чином не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги, не піклується про її моральний стан. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю померлої [PERSON] та, відповідно, бабою малолітньої [PERSON], [INFO], яка постійно проживала та на даний час проживає разом з нею, вона оформлює опіку над дитиною. Батько дитини [PERSON] тривалий час проживає в Росії з іншою родиною, матеріальну допомогу доньці не надає, з донькою взагалі не спілкується та спілкуватися не бажає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сім'ю [PERSON], в якій на даний час виховується малолітня онука [PERSON], знає тривалий час, мешкає з ними на одній вулиці, підтримує дружні стосунки. Вихованням [PERSON] займаються дід [PERSON] та баба [PERSON], батько дитини участі в вихованні доньки ніколи не приймав, тому що розлучився з матір'ю практично відразу після народження дитини, на даний час має іншу родину, з донькою не спілкується. Свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що сім'ю [PERSON], в якій на даний час виховується малолітня онука [PERSON], знає тривалий час, є кумою [PERSON], буває у них вдома приблизно через день, підтримує дружні стосунки. Вихованням [PERSON] займаються дід [PERSON] та баба [PERSON], батько дитини участі в вихованні доньки не приймає, зі слів [PERSON], вітав з Новим роком один раз, подарунків не дарував, з іншими святами не вітав, матеріальної допомоги не надавав та не надає. В судовому засіданні свідок малолітня [PERSON] пояснила, що навчається у 8 класі НВК № 12, проживає разом з бабою та дідом, батька бачила один раз, у 2012 році, той з нею не спілкується, зі святами не вітає, матеріальної допомоги не надає, фактично є для неї чужою людиною. Тому, хоче щоб батько був позбавлений батьківських прав та бажає залишитись проживати з бабою та дідом. Відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, надав заяву у якій зазначив, що не проти позбавлення його батьківських прав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлено, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши цивільну справу в межах позовних вимог та оцінивши докази окремо та в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2003 року одружилися [PERSON], [INFO], уродженець м. Магадан, Російська Федерація та [PERSON], [INFO], яка народилась в м. Токмак Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 11.10.2003 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 183. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.04.2004 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 88, [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 27.09.2005 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.07.2017 року, актовий запис № 347. Відповідно до заяви [PERSON], яку вона надала на ім'я міського голови Токмацької міської ради 22.07.2017 року, вона бажає залишити у своїй сім'ї онуку [PERSON], [INFO], з 22.07.2017 року до повернення дитини батькові. Відповідно до акту про факт передачі дитини від 22.07.2017 року, складеного головним спеціалістом сектору опіки та піклування ССД [PERSON] та начальником ССД Чуб Г.Г., [PERSON], [INFO], передано бабі [PERSON]. Актом обстеження умов проживання дитини від 28.08.2017 року встановлено, що умови проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], з бабою [PERSON], [INFO] та дідом [PERSON], [INFO], відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, дитина і в подальшому бажає проживати з дідом та бабою. Батькові було повідомлено, що після смерті колишньої дружини, його донька залишилась без батьківської опіки. Батько не бажає виховувати дитину у зв'язку з тим, що він має іншу сім'ю, проживає у Росії, дитину не знає та його дружина проти того, щоб узяти доньку в свою сім'ю. Згідно заяви 77 АВ 4541430 від 14.08.2017 року, посвідченої нотаріусом міста Москви, РФ та зареєстрованої за № 1-7623, [PERSON], [INFO], уродженець м. Магадан, Росія, громадянин України, паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 30.11.1998 року Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Вихованням доньки він не займається з 2005 року, останній раз доньку бачив у 2012 році. Має іншу сім'ю в Росії, повертатися в Україну не планує, доньку по своєму теперішньому місцю проживання забирати не планує. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав за № 1331/25-30 від 30.08.2017 року виконавчого комітету Токмацької міської ради, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], який є батьком [PERSON], [INFO] орган опіки та піклування, дійшов висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав в інтересах малолітньої дитини. Матір малолітньої [PERSON], [INFO] [PERSON], померла [INFO]. Батьком [PERSON], [INFO] записаний [PERSON], [INFO], якому 22.07.17 року було повідомлено про смерть колишньої дружини і про те, що дочка залишилась без батьківського піклування. Він не погодився забрати дочку, у зв'язку з тим,що має іншу родину і проживає у іншій державі. З його слів він останній раз бачив дочку у 2012 році, не планує повертатись в Україну, дочку за своїм місцем проживання забирати не збирається. Про це він повідомив у своїй заяві. Зі слів малолітньої вона не пам'ятає свого батька, батьки розлучились коли їй був 1 рік. Бачила його один раз у 2012 році, але не запам'ятала, бо зустріч була дуже короткою. Батько не поцікавився її життям, не надав жодного подарунку або матеріальної допомоги. Зі слів баби та діда, [PERSON] майже не утримував дочку з моменту народження до теперішнього часу. Батьки перестали жити разом коли онуці було 4 місяці, з того часу майже не виходив на зв'язок з ними, жив в Росії. Його батьки також не цікавляться здоров'ям онуки, не надають матеріальної допомоги, не дарять подарунків до Дня народження. [PERSON], [INFO] не зможе отримати паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, мати пенсію по втраті годувальника, свідоцтво про закінчення школи. Виникли обставини при яких орган опіки та піклування повинен захистити інтереси малолітньої. З метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON],[INFO] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 11 зазначеного Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], забезпеченню її всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що тривалий час він не відвідує дитину і взагалі не цікавиться її станом здоров'я, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не бажає спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, що свідчить про абсолютну байдужість [PERSON] до долі своєї малолітньої дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" зазначається, що "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо, злісно та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки [PERSON], не спілкується з нею та не виявляє будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про стан її здоров'я та навіть не цікавиться ним, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] Також відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, а суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позову, а саме вимоги немайнового характеру, за яку встановлено судовий збір в розмірі 640 грн, суд вважає за необхідне стягнути вищевказану суму з відповідача.

Outcome: approved