Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. 30.06.2016 року до служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради звернулась громадянка [PERSON] із заявою про тимчасове влаштування її сина до КЗ "Херсонський обласний будинок дитини" Херсонської обласної ради, у зв'язку з її хворобою та необхідністю лікування. Спеціалістами служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради 30.06.2016 року було проведено обстеження умов проживання [PERSON], в ході якого встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання не задовільні, у квартирі брудно та неохайно, для виховання та розвитку новонародженої дитини взагалі не створено умов. На підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 13.07.2016 року малолітнього [PERSON] влаштовано до будинку дитини терміном на 6 місяців. У зв'язку із закінченням терміну перебування дитини у закладі, 15.12.2016 року спеціалістами служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради було обстежено умови проживання [PERSON] та встановлено, що остання частково створила умови для проживання та утримання дитини. З початку 2017 року спеціалісти служби у справах дітей неодноразово відвідували позивача за місцем проживання, але двері ніхто не відчиняв. На запрошення до служби у справах дітей [PERSON] не з'являлась, на телефонні дзвінки не відповідала. 28.02.2017 року [PERSON] поставлено на облік служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. З характеристики, наданої Херсонським відділом поліції ГУНП в Херсонській області від 21.02.2017 року вбачається, що [PERSON] характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями. За весь час перебування [PERSON] у будинку дитини, мати двічі відвідала заклад, але з сином не спілкувалася. На підставі викладеного просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина та стягнути аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судове засідання не прибув, на адресу суду надав письмову заяву, відповідно до якої позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Комунального закладу "Херсонський обласний Будинок дитини" Херсонської обласної ради в судове засідання не з'явилася, на адресу суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язкам. Суд встановив, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у. Херсоні ради від 13.07.2016 року вирішено тимчасово влаштувати [PERSON] до комунального закладу "Херсонський обласний будинок дитини" Херсонської обласної ради, строком на шість місяців, у зв'язку з тривалою хворобою матері. Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м. Херсона встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] Крім того, факт небажання та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджується іншими письмовими доказами у справі (акти обстеження житлово-побутових умов проживання, характеристика на [PERSON] з Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області, довідка з КЗ "Херсонський обласний протитуберкульозний диспансер", довідка з КЗ "Херсонський обласний Будинок дитини" Херсонської обласної ради). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Беручи до уваги викладене, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно її дитини. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, та при визначенні розміру аліментів, суд враховував ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх різновидів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1280 грн. судового збору.

Outcome: approved