Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації та зобовязання повернути земельні ділянки, в обґрунтування якого зазначив, що 21 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер 1825281400:02:000:0090), строком на сім років, а саме до 21 квітня 2015 року. Договором передбачено, що орендар має переважне перед іншими право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк. Умови договору Позивач виконував належним чином. До закінчення строку дії договору надіслало орендодавцю лист-повідомлення та повторний лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним перед іншими особами правом на оренду земельної ділянки. Проте ще до закінчення вищевказаного договору позивач дізнався, що відповідач уклав новий договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер 1825281400:02:000:0090) з іншою особою та 1 квітня 2015 року здійснив його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З укладеним відповідачем договором оренди земельної ділянки, який ним зареєстрований 1 квітня 2015 р. у вищевказаному реєстрі загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер 1825281400:01:000:0090) з іншою особою, позивач не погоджується, вказуючи на те,що на підставі 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Позивач зазначає, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладеннядоговору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, позивач належно виконує свої обов'язки за договором, до закінчення строку дії договору двічі повідомив відповідача в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк. Позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 28 березня 2015 року загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер 1825281400:02:000:0090). В суді представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених вище підстав. В суді представник відповідача [PERSON] не визнав позовні вимоги, пояснивши, що договір оренди земельної ділянки, належної [PERSON], останній уклав з фермерським господарством «Добробут-10» на законних підставах, після закінчення строку дії договору оренди з позивачем СФГ «Україна». Представник відповідача ФГ Добробут -10» заперечив задоволення позову, пояснивши, що позивач не дотримався вимог законодавства щодо порядку укладення договору оренди землі, не звернувся до позивача з належним чином оформленою пропозицією, не надав відповідачу по справі проекту договору (додаткової угоди) з зазначенням істотних умов договору, не надав доказів належного виконання своїх обовязків за договором. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позов-них вимоги необхідно відмовити на підставі наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер [NUMBER]: 02:000:0090), строком на сім років, який зареєстровано 21.04.2008 року у Ружинському район-ному відділі Житомирської регіональної філії державного підприємства «Центр державного зе-мельного кадастру» за № 0408221000144. На підставі даного договору [PERSON] передав СФГ «Україна» с.Бистрик Ружинського району в строкове платне користування земельну ді-лянку загальною площею 1,9209 га для ведення товарного сільськогосподарського виробниц-тва, яка знаходиться на території Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирсь-кої області. Відповідно до п.п.3.1, 3.2 вказаного вище договору договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 100 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 28 березня 2015 року [PERSON] уклав договір оренди з ФГ «Добробут-10» договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,9209 га. (кадастровий номер 1825281400:02:000:0090), строком на сім років, який зареєстровано 03.04.2015 року в реєстраційній службі Ружинського районного управління юстиції за індексним № 9283756. На підставі цього договору [PERSON] передав ФГ «Добробут-10» с.Великополовецьке Сквирського району Київської області в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,9209 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області. Відповідно до частини другої статті 792 далі ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" встановлені істотні умови, досягнення згоди з яких є обов'язковим для укладення договорів оренди землі. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умо-ви використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання договорів недійсними (частина друга статті 15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. В ході судового розгляду представник позивача не надав доказів та не довів, що позивач належно виконує свої обов'язки за договором, до закінчення строку дії договору двічі повідомив відповідача в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, не надав доказу направлення відповідачу проекту договору оренди землі або проекту додаткової угоди з зазначенням істотних умов договору. Зокрема, не надав доказів на підтвердження сплати орендної плати з врахуванням індексу інфляції, підтвердження сплати орендної плати з врахуванням коефіцієнту індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що орендна плата, яка становить 1,5 відсотка , відповідає вимогам чинного законодавства, що свідчить про порушення прав відповідача, на підтвердження вимог п.4.2.1 договору про перегляд розміру орендної плати один раз на рік. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Представник не надав суду доказів направлення відповідачу проекту договору оренди або додаткової угоди. Як вбачається з вимог ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. При вирішенні даного спору суд врахував правові позиції Верховного Суду України, викладені, зокрема у постановах від 25.12.2013 року № 6-78цс13, від 04.02.2015 року № 6-222-цс14, від 25.02.2015 року №6-219цс14 які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими у подібних правовідносинах. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed