Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Лиманської сільської ради Татарбункарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 19 листопада 2004 року в селі Лиман Татарбунарського району Одеської області померла бабуся позивачки [PERSON], 06 грудня 2007 року - помер її дядько [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 4,26 га, розташована на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №476465 виданого 23 серпня 2001 року. Після смерті спадкодавця, її син [PERSON], що являється дядьком позивачки, в силу ст.1268 ЦК України, фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги по закону, оскільки проживав разом з спадкодавцем. Після смерті останнього, позивачка, як спадкоємець пятої черги за законом, згідно ст.1265 ЦК України, має право успадкувати вказану земельну ділянку, оскільки вона проживала разом з бабусею та дядьком на час відкриття спадщини. Та, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а саме вищевказаної земельної ділянки, отримала відмову нотаріуса у відкритті спадкової справи у звязку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, яку фактично прийняв дядько позивачки [PERSON] після смерті її бабусі, а також розбіжностями у свідоцтві про смерть бабусі, де її по батькові вказано «Олексіївна», а у Державному акті на право приватної власності на землю по батькові зазначено «Оксентіївна». Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року був встановлений факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON], який помер 06.12.2007 року та встановлено факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю [PERSON]. При повторному зверненні позивачки [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та наданням йому копії вищезазначеного рішення суду, вона знову отримала від нього відмову в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Про те, що оригінал правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, що належала спадкодавцю, а саме Державного акту серії Р1 № 476465 втрачено ще за життя останньої, вона помістила об'яву в газеті Татарбунарський вісник, опублікованої в №50 від 26.12.2015 року. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.40). Представник Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.39). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши в сукупності матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про одруження І-ЖД № 056703 від 07.05.2007 року (а.с.5) видно, що позивачка [PERSON] у 2007 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище Рибальченко. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІУ-УР №1166833 від 09.03.1962 року (а.с.7) батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 428940 від 15.10.2015 року (а.с.9) [PERSON] помер 06 грудня 2007 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №428816 від 04.08.2015 року (а.с.10) [PERSON] померла 19 листопада 2004 року. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.11.2015 року (а.с.11-12) встановлено факт належності [PERSON], яка померла 19.11.2004 року, Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№476465 на земельну ділянку площею 4,26 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району, виданого Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 23.08.2001 року на імя [PERSON] та факт постійного проживання однією сімєю на час відкриття спадщини 06.12.2007 року, [PERSON], яка народилася 07.12.1984 року в с. Лиман Татарбунарського району Одеської області зі спадкодавцем [PERSON], який фактично прийняв спадщину після своєї матері [PERSON], оскільки проживав разом з нею на час відкриття спадщини. З листа нотаріуса за № 1263/02-14 від 11.12.2015 року ( а.с.13 ) видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, у звязку з тим, що вона не надала правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 за № 476465 від 23.08.2001 року (а.с.14) підтверджується, що [PERSON] ( з урахуванням вищенаведеного рішення суду - "Олексіївна - а.с.11-12) є власником земельної ділянки площею 4,26 га, розташованої на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Р-245/0-91/19-15 від 16.12.2015 року (а.с.15), вартість земельної ділянки площею 4,26 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 за № 476465, складає 128583 грн. 17 коп. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник за №50 від 26.12.2015 року (а.с.20) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №476465 на ім'я [PERSON]. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №42420304 від 11.12.2015 року (а.с.30) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 06.12.2007 року - інформація відсутня. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №42420232 від 11.12.2015 року (а.с.32) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 19.11.2004 року - інформація відсутня. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11.12.2015 року (а.с.34) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 06.12.2007 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 583249742, зареєстрована у нотаріуса за №328/2015 від 11.12.2015 року по заяві [PERSON], поданої 11.12.2015 року за №858 (а.с.28). Також нотаріусом надано копії довідок Лиманської сільської ради Татарбунарського району, що містяться в спадковій справі щодо фактичного проживання без реєстрації позивачки [PERSON] в будинку №122 по вул.Миру в с.Лиман Татарбунарського району на час відкриття спадщини 19.11.2004 року та 06.12.2007 року -дати смерті її рідного дядька. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, у пяту чергу, як передбачено ст.1265 ЦК України, право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень", від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. В ст.331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 4.15 Розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "[PERSON] свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею пятої черги за законом після смерті її дядька [PERSON], померлого 06.12.2007 року, який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері (бабусі позивачки) [PERSON], померлої 19.11.2004 року, на земельну ділянку, площею 4.26 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №476465 від 23.08.2001 року, виданого на імя [PERSON]. В звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно (а.с.13). Відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку та належність її спадкодавцю [PERSON] підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом (а.с.14). Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті її дядька [PERSON], який в свою чергу фактично прийняв її після смерті матері [PERSON] - бабусі позивачки, в установленому законом порядку. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути позивачем у справі про визнання права власності на це спадкове майно. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачки в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.14), витяг з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.15), рішення Татарбунарського районного суду від 25.12.2015 року (а.с.11-12), яким також встановлено факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю на час відкриття спадщини, враховуючи що вона не відмовилася від спадку в установлений законом строк, а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі, про що надав суду заяву (а.с.39), суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 4,26 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 476465 в порядку пятої черги за законом після смерті [PERSON], який фактично прийняв її після смерті своєї матері [PERSON], в порядку ч.4 ст.1268 ЦК України, як і позивачка по справі після його смерті.

Outcome: approved