Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку на підставі ст.ст.71,72,107 ЖК України. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги уточнили та просили суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] відповідно до ст. 107 ЖК України. Також просили суд зняти її з обліку у вказаній квартирі. В обґрунтування пред*явлених позовних вимог позивач [PERSON] пояснив, що йому, іншим позивачам та відповідачці на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачка його колишня невістка. З їхнім сином, [PERSON], позивачем по справі, вона знаходилась у шлюбі з 30 жовтня 1999 року. У теперішній час шлюб між ними розірваний. У квартирі, яка належить їм всім на праві власності, з 29 травня 2001 року зареєстрована відповідачка. Відповідачка, будучи зареєстрованою у квартирі, у квартирі не проживає з вересня 2012 року. Вона забрала всі свої речі та переїхала на постійне місце мешкання до своєї матері у будинок [ADDRESS]. Добровільно зніматися з реєстрації у квартирі не бажає. У зв*язку з її реєстрацією у квартирі вони вимушені сплачувати комунальні послуги і за неї. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] також позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідачка їхня колишня невістка та у квартирі, яка їм, сторонам по справі, належить на праві спільної часткової власності не проживає з осені 2012 року. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням з дня її вибуття із квартири, знявши її з реєстраційного обліку у квартирі. Представник позивачів також вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Пояснив, що відповідачка, розірвавши шлюб з [PERSON], позивачем по справі, маючи право на 1/4 частину нині спірної квартири, перестала бути членом сім*ї позивачів. Вона вивезла із квартири всі свої речі до своєї матері де і мешкає по теперішній час. Відповідачка має іншу сім*ю та у квартирі не може проживати. Відповідачка пред*явленого позову не визнала та пояснила, що вона з позивачами є співвласником квартири. Їй на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири. У квартирі вона не проживає з 07 квітня 2013 року з тих причин, що відповідач по справі, її колишній чоловік, із квартири її виганяв. їй позивачі чинять перешкоди у проживанні у квартирі. Вона мешкає у своєї матері-інваліда та доглядає за нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився. Судом про день, час та місце розгляду справи повідомлений. У судове засідання не з*явився з тієї причини, що знаходиться за межами України. При таких обставинах, враховуючи думку позивачів [PERSON], [PERSON] та їх представника, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність. Представник 3-ї особи також у судове засідання не з*явився. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши сторони, представника позивачів, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, у судовому засіданні було встановлено, що, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 грудня 2008 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради нині спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках сторонам по справі. Вказана обставина також стверджується копією технічного паспорту на квартиру та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 березня 2009 року. Із висновку від 26 лютого 2014 року за фактом звернення відповідачки до Баглійського РВВС м. Дніпродзержинська вбачається, що відповідачка потрапити до квартири не може тому, що її колишній чоловік не дає їй у цьому доступу. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка у квартиру, яка належить їй на праві спільної часткової власності не може потрапити з вини колишнього чоловіка, відповідача по справі. Тобто, відповідачці з боку колишнього чоловіка, позивача по справі, чиняться перешкоди у вселенні та проживанні у квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України: "Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном". Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України: "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд". При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України: "Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном". Відповідно до ст. 383 ч.1 ЦК України: "Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва." Статтею 107 ЖК України, на яку посилаються позивачі в обгрунтування позовних вимог, регулюються відносини державного житлового фонду і ці відносини не розповсюджуються на приватно-правові правовідносини. Тому суд не приймає до уваги пояснення свідків, які ними були надані у судовому засіданні. Оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачів.

Outcome: dismissed