Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач подав до суду вказаний позов. Позовні вимоги мотивував тим, що 25 листопада 2011 року [PERSON] подав заяву до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у Анкеті-заяві. Відповідно до заяви відповідача, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Початковий кредитний ліміт 300 грн, у подальшому 25 листопада 2011 року розмір кредитного ліміту збільшився до 2300 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, проте кредитні кошти не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31 березня 2020 року має заборгованість 141 403 грн 87 коп., з яких: 2 229 грн 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 137 874 грн 08 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1 300 грн - нарахована пеня. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 листопада 2011 року у розмірі 141 403 грн 87 коп. станом на 31 березня 2020 року, та витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2 102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримував, просив його задовольнити (а.с. 54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи в силу ст. 128-131 ЦПК України повідомлений належним чином, шляхом надсилання рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення на останню відому адресу проживання відповідача. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження відповідач отримав 30 жовтня 2020 року (а.с. 69), станом на 16 грудня 2020 року заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та заперечення проти позову не подавав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 листопада 2011 року [PERSON] подав до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з цією заявою між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Початковий кредитний ліміт 300 грн, у подальшому 25 листопада 2011 року розмір кредитного ліміту змінено до 2300 грн.(а.с. 17, 19). Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.19), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 21-46). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому договором та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 20). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 листопада 2011 року, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та клієнтом - [PERSON] , встановлено, що станом на 31 березня 2020 року заборгованість складає 141 403 грн 87 коп, з яких: 2 229 грн 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 137 874 грн 08 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1300 грн - нарахована пеня (а.с.7-11). Згідно з випискою за договором б/н станом на 10 квітня 2020 року встановлено, що боржник [PERSON] користувався коштами кредитної картки, останній раз 24 червня 2014 року (а.с. 12 - 16 (зворот)). Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договірних зобов`язань, а саме виконання умов договору позики. Сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, а саме: договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, яких може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропнувати свої умови договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. У даному випадку умови договору були визначені заявою позичальника від 25 листопада 2011 року, Умовами та правилами надання банківських послуг. Зважаючи на те, що між сторонами 25 листопада 2011 року був укладений договір про надання строкового кредиту, та те, що у встановлений договором строк договірні зобов`язання зі сторони [PERSON] виконані не були, станом на 31 березня 2020 року розмір заборгованості становив 141 403 грн 87 коп., що підтверджується розрахунком суми заборгованості наданим позивачем (а.с. 7 - 11(зворот)). Боржник [PERSON] користувався коштами кредитної картки, останній раз 24 червня 2014 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с. 12 (зворот) - 16). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, як встановлено судом, строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, позивачем пропущений, проте, відповідачем не подано заяву до суду про застосування позовної давності, як передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України. Належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Нарахування розміру пені передбачено на підставі пунктів 1.1.5.21- 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості: за кредитом, за процентами за користування кредитом, пенею є такими, що ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Факт сплати судових витрат позивачем підтверджується платіжним дорученням №ВOJ63D2Z2D від 03 червня 2020 року про сплату судового збору у розмірі 2102 грн. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на відшкодування судового збору в розмірі 2 102 грн.

Outcome: approved