Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Комунального закладу охорони здоров`я "Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Дубровицької районної ради та просить: - скасувати наказ головного лікаря від 27.02.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення"; - стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що наказом головного лікаря КЗОЗ "Дубровицький районний центр ПМСД" від 27 лютого 2018 року йому було винесено догану. Вважає вказаний наказ незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів головного лікаря, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією. Так, 21 грудня 2017 року було проведено перевірку його відпрацьованого робочого часу, згідно якої було складено акт, зі змістом якого він не був ознайомлений, але 22 грудня 2017 року в нього взяли пояснення. 02 лютого 2018 року на нього складають повторний акт про відсутність його на робочому місці 25 січня 2018 року, а пояснення в нього взяли 08 лютого 2018 року та склали акт про його перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння. З жодним актом його ознайомлено не було. 08 лютого 2018 року йому вручили запрошення на засідання профкому на 13 лютого без пояснення мотивів виклику, чим відмовили йому в змозі підготуватися до захисту. 12 лютого 2018 року йому повідомили "по секрету", що на засіданні профкому зі сторони адміністрації буде поставлено питання про звільнення його з роботи на підставі двох актів про відсутність на робочому місці та акту про знаходження його на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння 25 січня 2018 року. Він не може передати ті відчуття і страждання, пережиті ним в ту ніч. З 13 лютого 2018 року по 16 лютого 2018 року він проходив лікування у ВАІТ КЗОЗ Дубровицька ЦРЛ. 22 лютого 2018 року йому повторно вручили запрошення на засідання профкому. До засідання профкому з жодним документом, які були озвучені головою профкому він ознайомлений не був. В акті про його перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння ціла низка порушень, а саме: акт складається в момент виявлення проступку 25 січня 2018 року, а складений 02 лютого 2018 року; відсутність наказу про відсторонення працівника від роботи; доповідна завідувача (лікар [PERSON] , згідно штатного розпису, не є його завідувачем); не запропоновано пройти медичне освідування на факт вживання алкоголю (оскільки у медичному закладі є апарат "Алконт"); не освідчуваний лікарем-наркологом, який є в штаті лікарні; акт складається у присутності працівника, але був складений 02 лютого 2018 року без його присутності; у випадку відмови працівника від освідчення підписи трьох свідків; запропонувати ознайомитися з даним актом; якщо від підпису відмовився, то пишеться, що відмовився і засвідчується підписами свідків. Після поданих ним пояснень про відсутність його на робочому місці, адміністрацією КЗОЗ ДРЦПМСД не проведено службового розслідування, а надані ним аргументи не брались до уваги. Будь-які дані, що свідчили б про порушення ним обов`язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим спірний наказ від 27 лютого 2018 року підлягає скасуванню як незаконний. Оскільки він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоювання його незаконного звільнення з боку адміністрації закладу, призводить до необхідності прикладання ним додаткових зусиль до організації його життя та вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати моральну шкоду в розмірі, який він визначає в сумі 5000 грн. Відповідач скористався своїм правом та подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними зважаючи на наступне. 21 грудня 2017 року при перевірці робочого часу головним лікарем [PERSON] та в.о.завідувача АЗПСМ №1 [PERSON] , лікар загальної практики сімейної медицини [PERSON] був відсутній на робочому місці без поважних причин з 16 год. до 16 год. 45 хв. (Акт про відсутність на робочому місці та доповідна в.о.завідувача АЗПСМ №1). При виявлені обставин відсутності лікаря на робочому місці , в.о.завідувачем АЗПСМ №1 було здійснено телефонний дзвінок [PERSON] , який сказав, що на виклику по вул. Артеменка. Після цього головним лікарем [PERSON] та в.о.завідувача АЗПСМ №1 [PERSON] було здійснено виїзд на перевірку виклику лікаря [PERSON] . Однак на місці виклику він був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав, виправдних документів щодо залишення роботи на наступний день не надав. 25 січня 2018 року [PERSON] знаходився на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, кричав, ображав, принижував середній медичний персонал, юрисконсульта, про що свідчить доповідна завідувача АЗПСМ №1 та акт фіксації перебування на роботі у нетверезому стані. З 16 год. 20 хв. до 16 год. 42 хв. був відсутній на робочому місці. Враховуючи зазначені факти, а також те, що [PERSON] притягувався до дисциплінарного стягнення у вигляді догани у 2016 році та за неодноразові скарги від медичного персоналу та адміністрації щодо постійного свавілля, 12 лютого 2018 року головним лікарем було подано подання про отримання згоди на звільнення [PERSON] до профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗОЗ "Дубровицький РЦПМСД". 22 лютого 2018 року відбулося засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗОЗ "Дубровицький РЦПМСД" за результатом якого було постановлено накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догани [PERSON] . Враховуючи всі факти та прийнявши до уваги клопотання профспілкового комітету, наказом головного лікаря КЗОЗ "Дубровицький РЦПМСД" №35§1 від 27 лютого 2018 року було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Порядок винесення догани дотримано згідно чинного законодавства. 19 червня 2018 року в.о.головного лікаря, райтерапевтом [PERSON] та заступником головного лікаря з медичного обслуговування [PERSON] було здійснено акт перевірки діяльності сімейного лікаря [PERSON] з метою проведення аналізу диспансеризації населення дільниці та профілактики роботи. В ході перевірки роботи [PERSON] було виявлено ряд недоліків, а саме: недоліки в роботі при проведенні диспансеризації та персоніфікованого обліку населення дільниці, які проводяться з основою метою - це раннє виявлення захворювань, особливо соціально значущих, які формують рівень інвалідності та смертності населення; недоліки з питань профілактики, лікування та організації диспансерного обслуговування з серцево-судинною та судинно-мозковою патологією, спрямованої на раннє виявлення та зниження захворювання, інвалідності та смертності населення, особливо працездатного віку від хвороб системи кровообігу; недоліки з питань імунопрофілактики. Робота в даних напрямках проводиться формально, хворі не оглядаються, не проводиться збір анамнезу життя та хвороби, не визначається план обстеження та лікування, що суперечить встановленим протоколам та стандартам надання первинної медичної допомоги. Не проводиться комплекс заходів щодо диспансеризації населення дільниці. Діагноз встановлюється або підтверджується без обстеження, збору анамнезу, даних клініко-лабораторних та інструментальних досліджень. На основі проведеного аналізу, вирішено визнати роботу сімейного лікаря [PERSON] такою, що потребує негайного покращення та удосконалення (акт перевірки від 19 червня 2018 року). 05 липня 2018 року [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням у порядку переведення к Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Миляцької сільської ради Дубровицького району на підставі гарантійного листа сільського голови Миляцької сільської ради від 22 червня 2018 року. Крім того, звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем, з обґрунтуванням розміру компенсації. Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування розміру компенсації такої шкоди. У свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідач у відзиві не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Так, в позові він зазначив, що з порушенням норм діючого законодавства, відповідачем складено акти про відсутність його на роботі 21 грудня 2017 року та 25 січня 2018 року, про що складено ніби то відповідні акти про прогули. Проте звертає увагу суду на сам факт фіксації так званого прогулу 25 січня 2018 року, а саме акт було складено 02 лютого 2018 року (через тиждень з моменту так званого прогулу) не з метою фіксації його нібито відсутності на робочому місці, а на вимогу головного лікаря [PERSON] , що говорить про упереджене ставлення до нього зі сторони адміністрації КЗОЗ "Дубровицький районний центр ПМСД". З метою дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку в КЗОЗ "Дубровицький районний центр ПМСД", для лікарів АЗПСМ №1, згідно графіка прийому за грудень 2017 року та січень 2018 року, встановлено режим робочого часу із зазначенням годин прийому в кабінеті. Вказаний графік підписаний в.о.завідувача Дубровицької АЗПСМ №1 [PERSON] та затверджений головним лікарем [PERSON] .. Згідно зазначеного графіка у нього встановлено робочий час: 09:00 - 13:42 - прийом, 13:42 - 16:42 - робота на дільниці. Тобто він виконував роботу, передбачену посадовою інструкцією та згідно графіка роботи, затвердженого головним лікарем. До того ж, прогулом є відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважним причин. При цьому не вважається прогулом відсутність працівника на своєму робочому місці, якщо у цей час він знаходиться в межах місця роботи. Отже, навіть якщо не брати до уваги затверджений графік роботи, не можна вважати прогулом відсутність в кабінеті 45 хвилин та 22 хвилини відповідно. Щодо так званого перебування його на робочому місці в нетверезому стані, то адміністрацією знову було порушено факт фіксації вказаного правопорушення. Згідно з нормами діючого законодавства, факт появи на роботі в нетверезому стані має фіксуватися в той самий день, в присутності особи, щодо якої складається акт із зазначенням годин, хвилин фіксації вказаного факту. В акті пропонується особі, щодо якої складається акт, ознайомитися з актом, у випадку відмови, зазначити про це. Про те, що даний акт був підписаний головним лікарем, як свідком перебування його в нетверезому стані, підтверджує факт її упередженого ставлення до нього та тиску на підлеглих працівників. Крім того, поскільки вони працюють у медичному закладі, у головного лікаря була можливість для достовірності виявлення факту вживання алкоголю, запросити лікаря-нарколога КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" якщо не для проведення медичного освідчення, то для фіксації факту вживання алкоголю, який би зміг би, як спеціаліст, підтвердити або спростувати факт вживання алкоголю. Окрім того, відповідач звертає увагу на той факт, що він притягався до дисциплінарної відповідальності 02 червня 2016 року. Проте він не повідомив суду, що вказана догана з нього була знята через 7 місяців з дня винесення дисциплінарного стягнення за сумлінне ставлення до виконання функціональних обов`язків та високі показники в роботі. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що порядок винесення догани дотримано згідно чинного законодавства. З такою позицією відповідача він не погоджується, оскільки дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку. Так званий дисциплінарний проступок стався 21 грудня 2017 року та 25 січня 2018 року, а наказ на дисциплінарне стягнення видано 27 лютого 2018 року, тобто адміністрацією пропущений місячний термін для накладення дисциплінарного стягнення. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди вважає законними та такими, що підлягають компенсації. Через постійні переслідування зі сторони адміністрації, він зазнавав постійних моральних страждань, через що потрапив у відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ". У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задоволити у повному обсязі з підстав, які ним викладені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Позиція відповідача з приводу даного позову викладена у відзиві на позовну заяву. Вислухавши позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що на момент звернення до суду, позивач [PERSON] працював на посаді лікаря загальної практики - сімейної медицини КЗОЗ "Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Дубровицької районної ради, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно та сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладений трудовий договір. Згідно з актом від 21 грудня 2017 року, складено та підписаного головним лікарем Дубровицького ЦПМСД [PERSON]., в.о.завідувача амбулаторії ЗПСМ №1 [PERSON] , сестрою медичною ЗПСМ АЗПСМ №1 [PERSON] (а.с.40) 21 грудня 2017 року [PERSON] , лікар ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ №1, був відсутній на робочому місці без поважних причин з 16 год. до 16 год. 42 хв. З доповідної в.о.завідувача АЗПСМ №1 [PERSON]. (а.с.42) вбачається, що при перевірці фактично відпрацьованого часу роботи на ділянці №4 лікарем ЗПСМ [PERSON] 21 грудня 2017 року, по телефону близько 15 год. 40 хв. останній повідомив, що він перебуває у будинку [ADDRESS] , номер квартири не уточнив. На телефонні дзвінки далі не відповідав (поза зоною). Прибувши до будинку [ADDRESS] . [ADDRESS] , разом з с/м ЗПСМ [PERSON] , лікаря [PERSON] біля будинку не виявлено. При поквартирному обході, жителі в більшості відчинених квартир всіх трьох під`їздів повідомляли, що [PERSON] у них 21 грудня 2017 року не був, на щеплення не запрошував. З пояснень [PERSON] , наданих з даного приводу, вбачається, що 21 грудня о 14 год. попутнім транспортом від доїхав до Дубровицького поштампу і далі пішки пройшов до дільниці №4, яку він обслуговує, з ціллю запросити громадян на щеплення. Деяких громадян запрошував по маршруту ходьби на дільницю. Час роботи відмічений в списку який він додав з 14 год. 45 хв. до 17 год. 46 хв. До пояснень також додав списки громадян, які були запрошені на щеплення (а.с.49). Однак, наявні у матеріалах справи копії заяв осіб, які вказують, що 21 грудня 2017 року лікар [PERSON] запрошував їх на щеплення (а.с.50-56) суд не бере до уваги, оскільки вказані заяви як не містять адрес проживання таких осіб, щоб підтвердити належність до дільниці, яку обслуговує [PERSON] , так і зазначення самих осіб, які вказують зазначену обставину. Згідно з актом від 25 січня 2018 року, складено та підписаного головним лікарем Дубровицького ЦПМСД [PERSON]., в.о.завідувача амбулаторії ЗПСМ №1 [PERSON] , сестрами медичними ЗПСМ АЗПСМ №1 [PERSON] , [PERSON] та юрисконсультом [PERSON] (а.с.43) 25 січня 2018 року [PERSON] , лікар ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ №1, був відсутній на робочому місці без поважних причин з 16 год. 20 хв. до 16 год. 42 хв. З доповідної в.о.завідувача АЗПСМ №1 [PERSON] (а.с.44) вбачається, що 25 січня 2018 року вона, перебуваючи на робочому місці (кабінет №2), почула голосну (крикливу) мову в кабінеті №1 АЗПСМ №1. Зайшовши в кабінет №1 їй було повідомлено с/м [PERSON] і юрисконсультом [PERSON] про неадекватну, нетактовну поведінку лікаря [PERSON] по відношенню до них. [PERSON] повідомила, що при виясненні робочого питання у с/м ЗПСМ [PERSON] ,, [PERSON] виганяв її з кабінету, при цьому називаючи її образливими словами. Зазначене відбувалося в період часу 15 год. 40 хв. - 15 год. 45 хв. 25 січня 2018 року. Пізніше о 16 год., вона, виконуючи обов`язки в.о.завідуючого АЗПСМ і повідомляючи лікарям АЗПСМ №1 деякі нюанси роботи на подальші дні, виявила, що двері кабінету №1 були закриті, які відкрив [PERSON] в дещо збудженому стані та з слабким запахом алкоголю з порожнини рота. Того ж дня, 25 січня 2018 року, головним лікарем Дубровицького ЦПМСД [PERSON]., в.о.завідувача амбулаторії ЗПСМ №1 [PERSON] та юрисконсультом [PERSON] складено та підписано акт про те, що лікар [PERSON] 25 січня 2018 року о 16 год. 20 хв. перебував на роботі у нетверезому стані, що виражалося в таких ознаках: гіперемія шкіри обличчя, запах алкоголю з рота, нерівна хода, нецензурно лаявся, кричав, обзивав колег по роботі, виганяв з кабінету сестру медичну [PERSON] (а.с.45). По вказаному факту, [PERSON] надано пояснення (а.с.48) з якого вбачається, що 25 січня 2018 року він з 16 год. виконував роботу на дільниці, згідно графіку роботи, складеного в.о. завідуючого АЗПСМ №1 [PERSON]. та затвердженим головним лікарем [PERSON]. від 28.12.2017 року. У судовому засіданні встановлено, що головний лікар КЗОЗ "Дубровицького районного центру ПМСД" [PERSON]. звернулася до первинної профспілкової організації КЗОЗ "Дубровицького районного центру ПМСД" з поданням про отримання згоди на звільнення сімейного лікаря АЗПСМ №1 [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був запрошений на засідання профкому на 13 лютого 2018 року на 14 год. (а.с.28) Однак, вказане засідання профкому не відбулося, оскільки [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ВАІТ КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" з 13 лютого 2018 року по 15 лютого 2018 року з діагнозом: гостре отруєння медикаментозним засобом (амлодипін) легкого ступеня важкості. Ситуативна реакція. Парасуїцид. (а.с.31) Вказану обставину суд розцінює як затягування [PERSON] розгляду питання, яке було поставлене перед первинною профспілковою організацією та ухилення від відповідальності. Повторно [PERSON] був запрошений на засідання профкому на 22 лютого 2018 року на 13 год. Відповідно до протоколу засідання профкому №4 від 22 лютого 2018 року (а.с.46-47), на якому був присутній [PERSON] , профспілка не надала згоду на звільнення [PERSON] - сімейного лікаря АЗПСМ №1 згідно п. 4 ст. 40 та п. 7 ст. 40 КЗпП України, однак клопотала перед адміністрацією КЗОЗ "Дубровицький районний центр ПМСД" про накладення дисциплінарного покарання у вигляді догани. Згідно наказу №35§1 від 27 лютого 2018 року (із змінами внесеними наказом №109§1 від 25 червня 2019 року) (а.с.39, 93) враховуючи відсутність на робочому місці 21 грудня 2017 року та перебування на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння 25 січня 2018 року та зважаючи на неодноразове систематичне порушення трудових обов`язків та недодержання трудової дисципліни лікарю ЗПСМ Дубровицької АЗПСМ №1 [PERSON] оголошено догану. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: - догана; - звільнення. Діючими нормативно-правовими актами за порушення трудової дисципліни не передбачено інших видів заходів стягнення ніж догана або звільнення, тобто догана є найменш суворим стягненням за порушення трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Застосування до працівника дисциплінарного стягнення - догани тягне для нього й інші негативні наслідки морального та матеріального характеру. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Аналізуючи оскаржуваний наказ, слід зазначити, що описова його частина містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач, та чітко зазначено, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до застосування догани та що було підставою для застосування такого стягнення згідно КЗпП України. Отже, суд вважає доведеними факти, викладені у наказі головного лікаря КЗОЗ "Дубровицький РЦ ПМСД" № 35§1 від 27 лютого 2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення", а тому у відповідача були підстави для застосування до працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Тому, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідачем не був порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення, визначений ст. 149 КЗпП України, оскільки воно застосовано уповноваженою посадовою особою, перед його застосуванням позивачу надавалась можливість надати відповідні письмові пояснення, вид обраного стягнення відповідає тяжкості вчиненого порушення трудової дисципліни,а тому, відсутні підстави для його скасування. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що оскаржуваний наказ винесений за межами строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, оскільки дисциплінарне стягнення застосовано в межах строків, передбачених ст. 148 КЗпП України, одне з порушень було виявлено 25 січня 2018 року, а саме перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. На протязі місяця з дати виявлення та з урахуванням часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (з 13 лютого 2018 року по 15 лютого 2018 року включно) до позивача, а саме 27 лютого 2018 року було вжито заходи дисциплінарного впливу - оголошено догану. Отже, вказана норма закону відповідачем дотримана та накладено дисциплінарне стягнення у межах встановлених строків. Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що для достовірності встановлення факту вживання ним алкоголю та перебування його у стані алкогольного сп`яніння, не був запрошений лікар-нарколог, як для проведення медичного освідування, так і для підтвердження чи спростування факту вживання ним алкоголю. Зі змісту п. 25 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2018 року у справі №640/17224/15-ц (провадження №61-762 св 17) також вказав, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Водночас відсутність медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Спростування факту перебування у стані сп`яніння на робочому місці покладається на позивача. Таким чином, позивач не був позбавлений можливості самостійно пройти медичний огляд на стан сп`яніння, однак цього не зробив, що, у свою чергу, підтверджує факт перебування його на роботі у нетверезому стані, що зафіксовано у акті від 25 січня 2018 року. За таких обставин, суд не вбачає порушень трудового законодавства в діях відповідача при винесені наказу №35§1 від 27 лютого 2018 року, оскільки при оголошенні догани [PERSON] , відповідач діяв в межах своїх повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному законодавством. Відтак, притягнення до дисциплінарної відповідальності за цим наказом є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що у судовому засіданні позивачем у порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено належними доказами відсутність факту порушення трудової дисципліни, а надані відповідачем докази свідчать про те, що [PERSON] дійсно було порушено трудову дисципліну, при цьому відповідачем було дотримано вимог Закону при накладенні дисциплінарного стягнення, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оспорюваного наказу. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то у її задоволенні теж слід відмовити зважаючи на те, що така є похідною від позовної вимоги про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Outcome: dismissed