Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Представник позивача Національної академії внутрішніх справ за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі мотивуючи вимоги тим, що розпорядженням КМУ від 27.08.2014 № 785-р ,,Про деякі питання організації 2014/2015 навчального року в начальних закладах, що розташовані у Донецькій і Луганських областях" наказів МВС України від 07.08.2014 № 792 ,,Про переведення курсантів в ЛьвДУВС ім.. Е.Д. Дідоренка та Донецький юридичний інститут МВС України" від 29.08.2014 № 885 ,,Про організаційно-штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС" наказом ректора НАВС від 01.09.2014 року № 153 о/с [PERSON] 01.09.2014 року зараховано курсантом другого курсу денної форми навчання НАВС. 27.05.2015 року між виконавцем НАВС в особі ректора [PERSON], що діяв на підставі Статуту, з одного боку ГУ МВС України в Луганській області в особі начальника генерал-летенанта міліції [PERSON] з одного боку та рядовим міліції [PERSON] було укладено Договір №15 ДЮІ про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом НАВС від 06.11.2015 року № 192 о/с [PERSON] було звільнено відповідно до п.9 XI Закону України ,,Про Національну поліцію" та ст. 61 ЗУ ,,Про вищу освіту" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.63 ,,к" в інші міністерства , центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Наказом НАВС від 11.11.2015 року № 202 о/с [PERSON] відповідно до п.3 ст. 47 п.1 ст. 81 та п. 12 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ ,,Про Національну поліцію" було призначено на посаду із присвоєнням спеціальних звань. Наказом НАВС від 13.06.2016 року № 68 о/с [PERSON] було відраховано з НАВС та звільнено з органів Національної поліції за власним бажанням п.7 ч.1 ст. 77 відповідно до ЗУ ,,Про Національну поліцію". Відповідно до умов Договору, а саме п. 2.3.6 відповідач [PERSON] зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 цього договору , відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком . У період з 01.09.2013 року по 03.06.2016 року відповідно до умов Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Згідно п.3.1 Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з начального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Відповідно до п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат , пов'язаних з грошовим, продовольчим забезпеченням, оплатою комінальних послуг і вартості споживчих енергоносіїв. Відповідно до п.4.2. Договору у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідач умови договору належним чином не виконав у зв'язку з чим наявна заборгованість за навчання. Згідно з довідкою про заборгованість станом на 03.06.2016 року наявна заборгованість у сумі 29923,31 грн. з яких: 6302,22 грн. - сума грошового забезпечення; 9289,84 грн. - вартість витрат на харчування; 12044,28 грн. - витрати на оплату комунальних послуг; 2287 грн. - витрати на речове забезпечення. В порушення умов договору відповідачем не було розпочато відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] ухвалу суду від 06.03.2018 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками не отримав, про що свідчить повернутий конверт за закінченням терміну зберігання. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як позовні вимоги позивача складають 29923,31 грн., що не перевищує суму 170000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Наказу НАВС, розпорядженням КМУ від 27.08.2014 № 785-р ,,Про деякі питання організації 2014/2015 навчального року в начальних закладах, що розташовані у Донецькій і Луганських областях" наказів МВС України від 07.08.2014 № 792 ,,Про переведення курсантів в ЛьвДУВС ім.. Е.Д. Дідоренка та Донецький юридичний інститут МВС України" від 29.08.2014 № 885 ,,Про організаційно-штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС" наказом ректора НАВС від 01.09.2014 року № 153 о/с [PERSON] 01.09.2014 року зараховано курсантом другого курсу денної форми навчання НАВС. 27.05.2015 року між виконавцем НАВС в особі ректора [PERSON], що діяв на підставі Статуту, з одного боку ГУ МВС України в Луганській області в особі начальника генерал-летенанта міліції [PERSON] з одного боку та рядовим міліції [PERSON] було укладено Договір №15 ДЮІ про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Згідно Витягу з Наказу НАВС від 06.11.2015 року № 192 о/с [PERSON] було звільнено відповідно до п.9 XI Закону України ,,Про Національну поліцію" та ст. 61 ЗУ ,,Про вищу освіту" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.63 ,,к" в інші міністерства , центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Згідно Витягу з Наказу НАВС від 11.11.2015 року № 202 о/с [PERSON] відповідно до п.3 ст. 47 п.1 ст. 81 та п. 12 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ ,,Про Національну поліцію" було призначено на посаду із присвоєнням спеціальних звань. Згідно Витягу з Наказу НАВС від 03.06.2016 року № 68 о/с [PERSON] було відраховано з НАВС та звільнено з органів Національної поліції за власним бажанням п.7 ч.1 ст. 77 відповідно до ЗУ ,,Про Національну поліцію". Відповідно до умов Договору, а саме п. 2.3.6 відповідач [PERSON] зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 цього договору , відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком . У період з 01.09.2013 року по 03.06.2016 року відповідно до умов Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Згідно п.3.1 Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з начального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Відповідно до п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат , пов'язаних з грошовим, продовольчим забезпеченням, оплатою комінальних послуг і вартості споживчих енергоносіїв. Відповідно до п.4.2. Договору у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідач умови договору належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 03.06.2016 року наявна заборгованість за навчання у сумі 29923,31 грн. з яких: 6302,22 грн. - сума грошового забезпечення; 9289,84 грн. - вартість витрат на харчування; 12044,28 грн. - витрати на оплату комунальних послуг; 2287 грн. - витрати на речове забезпечення. 03.06.2016 року відповідачем [PERSON] на ім'я ректора НАВС [PERSON] було подано заяву відповідно до якої, з сумою витрат пов'язаних з його утриманням , а саме 29923,31 грн. погоджувався та просив у зв'язку з складним матеріальним становищем сплачувати заборгованість у сумі 2500 грн. щомісяця починаючи з червня 2016 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким суд погоджується вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 29923,31 грн. з яких: 6302,22 грн. - сума грошового забезпечення; 9289,84 грн. - вартість витрат на харчування; 12044,28 грн. - витрати на оплату комунальних послуг; 2287 грн. - витрати на речове забезпечення. Вивчивши матеріали справи, перевіривши розрахунок фактичних витрат пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в НАВС, взявши до уваги довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не було виконано своїх зобов'язань згідно Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та заборгованість не погашено, а тому з останнього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 29923,34 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1600 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved