Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

До суду\~з вказаним\~позовом звернулася\~[PERSON], посилаючись на те, що як вбачається з погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради, житловий будинок №38 по вулиці Миру в селі Ясенівка Ставищенського району Київської області, 1960 року побудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого був її свекор [PERSON] та його дружина [PERSON], які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" права власності на будинок як на майно колгоспного двору. 15 листопада 1993 року [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном його дружина [PERSON]. 05 січня 2003 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном її син [PERSON]. 29 березня 2004 року помер її чоловік [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла вона - його дружина - [PERSON]. Із заявою про видачу на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на належне померлому спадкове майно: житловий будинок по вулиці Миру, 38 в селі Ясенівка Ставищенського району Київської області вона звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори, на що отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документа та відсутність державної реєстрації права власності на вказане майно. Як вбачається з повідомлення [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності за її життя на ім'я померлого не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Позивач просить\~суд визнати\~за нею\~право власності\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті чоловіка\~[PERSON]\~на житловий\~будинок №38\~по вулиці\~Миру в\~селі Ясенівка\~Ставищенського району\~Київської області,\~загальною площею\~63,8\~кв.\~метри,\~житловою площею\~41,9\~кв.\~метри. В підготовче судове засідання позивач не зявився, її представник подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в підготовче судове засідання не прибув, до суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. З погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради вбачається, що житловий будинок №38 по вулиці Миру в селі Ясенівка Ставищенського району Київської області, 1960 року побудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого був [PERSON] та його дружина [PERSON], які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" права власності на будинок як на майно колгоспного двору (а. с. 9-10, 11-12, 14). 15 листопада 1993 року [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном у 6-ти місячний термін, постійно проживаючи з чоловіком на день смерті його дружина [PERSON], що підтверджується погосподарською книгою. Проте спадкова справа після його смерті не заведена, що підтверджується інформацією Ставищенської РДНК (а. с. 46). 05 січня 2003 року у віці 84 роки в селі Ясенівка Ставищенського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8), спадщину після її смерті прийняв шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном у 6- ти місячний термін її син [PERSON] (а.с. 33). 29 березня 2004 року помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON] (а.с. 26). Оформити своє право на спадщину в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі позивач позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документа та відсутність державної реєстрації права власності на вказане майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25), довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 16), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 55). Як вбачається з повідомлення [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності за її життя на ім'я померлого не видавала (а.с. 13). Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вказаний будинок 1960 року побудови, загальною площею 63,8 кв. метри, житловою площею 41,9 кв. метри, вартістю 149043 гривні. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1», погріб з шийкою літер «Г/пг», прибудова «а», сарай літер «Б-1», сарай-прибудова літер «в», сарай літер «В-1», навіс літер «в1» (а.с. 17-20). Земельна ділянка, де розташований вказаний житловий будинок не приватизована, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №307 від 19.09.2018 року (а.с. 15). Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ введений в дію Закон "Про власність". Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно положень статей 1217, 1222 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину або ж державної реєстрації права на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як видно із статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року\~№ 1952-IV вказано, що державна реєстрація\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~-\~офіційне визнання\~і підтвердження\~державою фактів\~набуття,\~зміни або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно,\~обтяжень таких\~прав шляхом\~внесення відповідних\~відомостей до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно.\~В ч.\~1\~ст.\~3\~вказаного Закону\~передбачено обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст.\~3 Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~оречових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~передбачено,\~що речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, як майно колгоспного двору та право на спадщину після смерті 15 листопада 1993 року чоловіка [PERSON] на 1/2 частину вказаного будинку, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 05 січня 2003 року внаслідок смерті останньої, прийнявши спадщину після її смерті, син [PERSON] набув прав та обов'язків останньої, а тому право власності на житловий будинок увійшло до складу спадщини, що відкрилася 29 березня 2004 року внаслідок його смерті, а позивач набула право на спадщину за законом на даний житлового будинок, і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved