Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] в квітні 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з АТ «Дельта Банк» згідно Договору банківського вкладу № 007-05516-221214 від 22.12.2014 5718 доларів США , 150 доларів нарахованих відсотків згідно договору, а також стягнути з відповідача 5000, 00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх зобов'язань, що виникли з договору банківського вкладу, в частині повернення суми вкладу після закінчення строку договору. В судовому засіданні позивач позов підтримала з тих же підстав та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав письмові заперечення, в яких посилався на те, що постановою НБУ від 02 березня 2015 року №150 АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 серпня 2015 року №147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року та на положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про неможливість здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час запровадження тимчасової адміністрації. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22 грудня 2014 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 007-05516-221214, згідно якого позивач здійснила банківський вклад на депозитний рахунок у сумі 5718 доларів США строком до 22 березня 2015 року, а відповідач прийняв його та зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 5,5 відсотків річних. Відповідно до меморіального ордеру №101112605 від 22.12.2014 року позивачем було внесено на рахунок Банку 5 718,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 90 655, 44 грн. Як вбачається з викладеного, позивач виконав умови договору в повному обсязі. Згідно п. 1.10 Договору, у разі закінчення строку залучення вкладу….Вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок , операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів №26203702953832, відкритий на ім»я Вкладника в установі Банку (а. с. 4). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою з вимогою достроково повернути вклад за договором (а. с. 6). Однак, кошти відповідачем не були повернуті. Таким чином, вимога позивача залишилась не виконаною, а тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки, не повернув позивачу депозитні кошти з процентами, згідно п. п. 1.3, 1.11 Договору, в строк закінчення дії договору у повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума невиплачених коштів по банківському вкладу становить 5 718 дол. США та 153,37 дол. США нарахованих процентів, будь-яких виплат на користь позивача банк не здійснював. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, слід зазначити, що звертаючись до суду позивач посилалася на положення п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказана норма закону передбачає відповідальність виконавця роботи (послуги) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Судом встановлено, що Банк надав позивачу послугу, яка зводилась до прийняття ним від позивача грошової суми з обовязком виплати процентів по ній, надання такої послуги було оформлено укладеним сторонами договором строкового банківського вкладу. Що стосуються вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди, суд враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, а тому вважає заявлену вимогу в цій частині необґрунтованою. З огляду на викладене, враховуючи, що на момент винесення рішення відповідач не виконав умови вказаного договору, з урахуванням заявлених вимог позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договору вкладу у розмірі 5 718 дол. США та 150 дол. США нарахованих процентів. При цьому суд враховує, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015, строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" продовжено по 02 жовтня 2015 року включно (а.с. 51), та доказів її продовженняна більш тривалий термін суду надано не було. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору відповідно до п.7 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Разом з тим, відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Банк, як юридична особа, в якого запроваджена тимчасова адміністрація, звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial