Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач КП «Комунальник» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить зобов'язати останню укласти договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкової території (розробленого на основі типового), стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4839,13 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач проживає в [ADDRESS], тривалий час користується наданими позивачем послугами, а тому зобов'язаний щомісячно вносити за них плату; однак в порушення норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вчасно за надані послуги не розраховувався, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в сумі позову, яку позивач просить з нього стягнути; окрім того, не зважаючи на повідомлення про необхідність укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідач до позивача для укладання договору не з'явився. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач надав клопотання про розгляд справи без участі його предстаника, при цьому позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач, будучи належно повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, за наявності письмової згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно з ст.ст.224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог ст.ст.158, 169 ЦПК України. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області № 2660 від 25.04.2014 року, за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], 1964 року народження. Згідно з довідкою КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області № 4461 від 24.07.2014 року, [PERSON] є власником [ADDRESS], на неї відкрито особовий рахунок по сплаті комунальних платежів. Із розрахунку заборгованості за комунальні послуги станом на 01.02.2014 року за [PERSON] за період з лютого 2011 року по січень 2014 року рахується заборгованість в розмірі 4839,13 грн., яка складається із вартості: квартплати - 2490,13 грн., опалення - 2349 грн. Між відповідачем та позивачем існують договірні зобов'язання, за якими останній надавав відповідачу житлово-комунальні послуги, а він, в свою чергу, повинен був сплачувати їх вартість за встановленими тарифами, розмір яких встановлювався рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області. Відповідач користується комунальними послугами, однак їх вартість не сплачує, внаслідок чого за період з 01.02.2011 року по 01.02.2014 року виникла заборгованість в сумі 4839,13 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за комунальні послуги станом на 01.02.2014 року. Правовідносини сторін по наданню житлово-комунальних послуг, в тому числі: права і обов'язки, порядок розрахунків, підстави і розмір відповідальності, регулюються Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно зі ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно до положень ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері жилого-комунальних послуг є власник споживач, виконавець та виробник. Відсутність укладеного між сторонами договору не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, крім того такий обов'язок покладено на споживача. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за фактично надані послуги у вигляді постачання холодної води і водовідведення та вивезення побутових відходів. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13. Заборгованість відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг у визначеному позивачем розмірі встановлена судом та підтверджується наявними в справі доказами. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлялось. Згідно з ч.2 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Що стосується вимоги про зобов'язання укласти договір то суд зазначає наступне. Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Верховний Суд України, висловлюючи свою правову позицію у постанові від 10.10.2012 року по справі №6-110цс12, зазначив: «Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Так, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст.3, 6, 2 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії». Оскільки позивачем обрано спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України (про зобов'язання укласти договір), позов у даній частині задоволенню не підлягає. Зважаючи на викладене позов підлягає частковому задоволенню. Відтак, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому на користь позивача із відповідача підлягає стягненню 243,60 грн. Таким чином,

Outcome: approved