Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] 25.05.2021 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем було укладено шлюб 09.11.2002. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з позивачем. 23.05.2007 шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01.11.2006 з відповідача було стягнуто щомісячно аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.09.2006 до його повноліття, тобто до [INFO] . Позивач зазначила, що на даний час [PERSON] навчається на денній формі навчання в Національно-технічному університеті України Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського на 1-му курсі, тому немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, в зв`язку з цим, потребує матеріальної допомоги на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, придбання навчально-методичних посібників, тощо. Позивач вказала, що відповідач на утримання сина самостійно матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити Вона не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки на даний час є безробітною. Місце роботи і джерело доходів відповідача позивачу невідомі, інші особи щодо яких відповідач має аліментні зобов`язання відсутні. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 198-201 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Ухвалою суду від 02.06.2021 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку 21.07.2021 SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с. 51); 01.07.2021 позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 01.08.2021 на конверті про невручення рекомендованого листа з причин "адресат відсутній за вказаною адресою", який направлявся з судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 55), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку 21.07.2021 SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с. 52); 01.07.2021 третя особа подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с. 38). За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2002 сторони зареєстрували шлюб у Голованівському відділі РАГС Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 09.11.2002 Голованівським відділом РАГС Кіровоградської області (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.06.2003 Голованівським відділом РАГС Кіровоградської області (а.с. 5). 23.05.2007 сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.05.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 6). Як вбачається з довідки №174, виданої 19.05.2021 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», [PERSON] навчається в цьому університеті на 1-ому курсі теплоенергетичного факультету денної форми навчання на державній основі і закінчує навчання 30.06.2024 (а.с. 7). Згідно копії рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01.11.2006, яке набрало законної сили 11.11.2006, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 26.09.2006 до його повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 13-14). Відповідно довідки №1010, виданої 17.05.2021 Голованівською селищною радою Кіровоградської області, позивач проживає по [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять чоловік [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 15). 08.07.2014 позивач уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 16). Як вбачається з довідки №171, виданої 20.05.2021 Голованівською районною філією Кіровоградського обласного центру зайнятості, позивач перебуває на обліку як безробітна з 19.04.2021 (а.с. 17). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину СК України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив судам, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що син сторін після досягнення повноліття продовжує навчання, відповідач добровільно допомогу на навчання повнолітнього сина не надає, в той же час позивачем не надано докази на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати допомогу на навчання сина, в тому числі не надано доказів про те, що відповідач працює, отримує доходи, і навпаки - в позовній заяві позивач вказує про відсутність таких обставин, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання задоволенню не підлягають. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати в сумі 908 грн. мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed