Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - Миколаївської міської ради про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 88 кв.м. за адресою [ADDRESS], виділену на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.1983 року, шляхом демонтажу паркану, господарських будівель та сараїв. В подальшому позивач уточнив своїх вимоги та просив суд про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою спільного користування за адресою [ADDRESS], площею 176 кв.м., шляхом надання доступу через ворота в огорожі №1 та відновлення калитки в огорожі №7, демонтажу самовільно побудованого сараю літ. "У" і металевого навісу для легкового автомобіля. В позові позивач зазначив, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] - 67/100 часток, [PERSON] -18/100 часток і [PERSON] - 15/100 часток. Рішенням Миколаївської міської ради №720 від 21.04.2006 року, належні [PERSON] 67/100 часток домоволодіння за вказаною адресою були виділені в окрему адресу - [ADDRESS] без виділення земельної ділянки. За договором купівлі-продажу від 27.12.2006 року він придбав у [PERSON] домоволодіння за адресою - [ADDRESS]. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №817 від 27.04.2007 року за співвласниками домоволодіння [ADDRESS] було визначено нові частки - [PERSON] - 66/100 часток, [PERSON] - 34/100 часток. За договором дарування від 21.06.2007 року [PERSON] належну йому частку подарував [PERSON] і [PERSON] кожному по 34/200 часток. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.1983 року було визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками та для загального користування співвласників виділено земельну ділянку площею 176 кв.м, зокрема, [PERSON] - 88 кв.м. і [PERSON] та [PERSON] - 88 кв.м. На теперішній час відповідач перешкоджає йому в користуванні земельною ділянкою загального користування, а саме: не дає доступу до земельної ділянки шляхом забудови калитки в огорожі №7 між земельними ділянками №1 і №2 та земельною ділянкою загального користування, відмовляється надати ключі від воріт в огорожі №1 з [ADDRESS], самочинно без отримання відповідних дозволів та його згоди, а також згоди користувачів суміжної земельної ділянки збудувала сарай літ. У та металевий навіс для легкового автомобіля. Вказані протиправні дії відповідача перешкоджають йому також здійснювати ремонт та обслуговувати стіни належного йому на праві власності будинку літ. Б, опор електро та телефонних мереж, каналізаційного колодязю, каналізаційних й водяних труб, через які проходять комунікації до його будинку. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позову. В судове засідання відповідач не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила, в процесі розгляду справи відповідач позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивач не є землекористувачем земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] у зв'язку з чим він не має права вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за вказаною адресою та при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], між попереднім власником та [PERSON] договір оренди земельної ділянки не укладався. При цьому, відповідно до ст. 377 ЦК України до позивача при купівлі домоволодіння перейшло лише право користування на частку земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння та частку необхідну для обслуговування будинку. При цьому відсутні будь які відомості про виконання рішення Заводського районного суду від 25.05.1983 року, яким було визначено порядок користування земельною ділянкою. Отже, оскільки позивач не є власником домоволодіння [ADDRESS] він не має права доступу до ділянки загального користування через калитку в огорожі №7, отримання ключів від воріт в огорожі №1 з [ADDRESS], з цих же підставі згода позивача на самовільне будівництво сарая літ. У і металевого навіса не потрібна. Заслухавши пояснення представника позивачf, дослідивши матеріали цивільної справи, інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS], суд приходить до наступного: Житловий будинок [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] та станом на 1924 рік за вказаною адресою закріплена земельна ділянка площею 975 кв.м. В подальшому власниками вказаного будинку на підставі договір купівлі-продажу стали [PERSON] і [PERSON], актом розподілу та плану до нього, затвердженого 10.05.1939 року вказаним власникам виділено у користування земельні ділянки [PERSON] площею 488 кв.м. і [PERSON] - 487 кв.м. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.1972 року були затверджені ідеальні частки у домобудівні за адресою [ADDRESS]: [PERSON] - 33/100 частки, [PERSON] - 67/100 часток. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.1983 року визначено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 899 кв.м. за адресою - [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Відповідно до зазначеного рішення суду, [PERSON], якій належить 33/100 частин домоволодіння за адресою - [ADDRESS], виділено в користування земельну ділянку, загальною площею 398 кв.м., в тому числі - під будовами 122 кв.м, з них під житловим - 100 кв.м, під не житловими - 22 кв.м; під ділянкою загального користування 88 кв.м; під ділянкою особистого користування 188 кв.м. [PERSON] і [PERSON], яким належить 67/100 частин домоволодіння за адресою - [ADDRESS], виділено в користування земельну ділянку загальною площею 501 кв.м, в тому числі - під будовами 97 кв.м, з них під житловими - 96 кв.м, під не житловими - 1 кв.м; під ділянкою загального користування 88 кв.м; під ділянкою особистого користування 316 кв.м. Тобто для загального користування співвласників виділено земельну ділянку площею 176 кв.м, зокрема [PERSON] - 88 кв.м. и [PERSON] та [PERSON] - 88 кв.м. Після визначення порядку користування земельною ділянкою судовим рішення від 25.05.1983 року, співвласники домоволодіння [ADDRESS] змінювались. Станом на 01.01.2006 року співвласниками домоволодіння [ADDRESS] були: [PERSON] - 67/100 часток (договір купівлі-продажу від 27.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON]); [PERSON] - 15/100 часток (договір дарування від 04.04.1992 року між [PERSON] та [PERSON]), [PERSON] - 18/100 часток (договір дарування від 23.12.1995 року між [PERSON] і [PERSON]). Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №720 від 21.04.2006 року 67/100 частинам домоволодіння по [ADDRESS], належним [PERSON], надано нову адресу - [ADDRESS] без виділення земельної ділянки. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2006 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав домоволодіння [ADDRESS]. Після виділу [PERSON] у адресу [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №817 від 27.04.2007 року за співвласниками домоволодіння по вулиці Скороходова, 136 було визначено нові частки - за [PERSON] - 66/100 частин, за [PERSON] - 34/100 частини, який подарував по 17/100 частин [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 91, 167 ЗК України (в редакції 1970 рку) і ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно роз'яснень у п. 21 Постанови Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, порядок користування спільною земельною ділянкою у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільний власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було виділено в натурі. Отже, у співвласників домоволодіння , як у нових власників належних їм часток у вказаному домоволодінні, виникло право користування земельною ділянкою по порядку визначеному рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.1983 року, оскільки вказаний порядок є чинним і ніким до цього часу не змінений. Таким чином, на теперішній час позивач має право на користування земельною ділянкою, яка була виділена у користування колишньому власникові домоволодіння, частка якого перейшла у власність позивача. Проте, відповідач [PERSON] чинить перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою загального користування площею 176 кв.м., а саме: не дає доступу до земельної ділянки шляхом забудови калитки в огорожі №7 між земельними ділянками №1 і №2 та земельною ділянкою загального користування, відмовляється надати ключі від воріт в огорожі №1 з [ADDRESS], вказані обставини не заперечувала і сама відповідач з посиланням на те, що позивач не є землекористувачем земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] Крім того, відповідачка самочинно без отримання відповідних дозволів та погодження сусідів, що підтверджується листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради №Х-2414-1/3 від 11.08.2010 р. та листом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївської області від 17.06.1997 року, на земельній ділянці загального користування, у 1995 році самочинно побудувала сарай літ. "У", відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] (зведених актів, акту поточних змін, довідки ММБТІ від 22.06.2005 р.) та вказані обставини встановлені в постанові Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2010 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також, відповідачкою на земельній ділянці загального користування, самочинно побудований металевий навіс для легкового автомобіля, що підтверджується Актом розгляду скарги (виїзду комісії) від 05.08.2014 року адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Вказані протиправні дії відповідача призвели до порушення прав позивач як землекористувача земельної ділянки загального користування, оскільки перешкоджають йому також здійснювати ремонт та обслуговувати стіни належного йому на праві власності будинку літ. Б, опор електро та телефонних мереж, каналізаційного колодязю, каналізаційних й водяних труб, через які проходять комунікації до його будинку. Відповідно до ст. 152 ч. 2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Заперечення відповідача суд оцінює критично, оскільки вони протирічать зібраним доказам по справі та суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень. Одночасно відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved