Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 16 лютого 2020 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на строк до 28 лютого 2019 року, що підтверджується письмовою розпискою. На теперішній час відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики. У зв`язку з наведеним позивач просить про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 20 000,00 грн., штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2019 року по 24 січня 2020 року у розмірі 2 200 00,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 13 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 07 серпня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям та оголошенням карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами внесеними постановою КМУ від 04.05.2020), прийнято рішення про ослаблення карантину з 11 травня, зокрема, дозволено роботу адвокатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), та етапів послаблення протиепідемічних заходів" прийнято рішення про ослаблення карантину, а саме: з 22 травня, зокрема, дозволяються регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня перевезення пасажирів метрополітенами. За наведених обставин та у відповідності до вимог ст. 2 ст. 210 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16 лютого 2020 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на строк до 28 лютого 2019 року (а.с. 9). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 16 лютого 2019 року у розмірі 20 000,00 грн. Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено про неповернення відповідачем позики у строки, зазначені у договорі. Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки позика не погашена, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 20000,00 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів належного виконання умов договору позики відповідачем суду не надано. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 20 000,00 грн. підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2019 року по 24 січня 2020 року у розмірі 2 200 00,00 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно договору позики відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на строк до 28 лютого 2019 року. Згідно договору позики у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, відповідач додатково зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі зобов`язався сплачувати, за кожні прострочені 30 календарних днів. Судом перевірено розрахунок штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2019 року по 24 січня 2020 року та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов договору позики: штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2019 року по 24 січня 2020 року становить у розмірі 2 200 000 грн. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також зважаючи на те, що заявлена до стягнення сума штрафу за період з 01 березня 2019 року по 24 січня 2020 року у розмірі 2 200 000,00 грн. значно перевищує суму самого боргу за договором позики, з метою недопущення безпідставного збагачення позикодавця за рахунок позичальника, суд зменшує розмір штрафу, який підлягає стягненню за кредитним договором до 20 000,00 грн., тобто в межах безпосередньої заборгованості за договором позики. За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за договором позики від 16 лютого 2019 року у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., яка складається із суми боргу за договором позики у розмірі 20 000,00 грн. та штрафу у розмірі 20 000,00 грн. В решті вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 10510 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510,00 грн.). З урахуванням розміру задоволених позовних вимог у розмірі 40 000,00 грн. та відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 840,80 грн., що є не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial