Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

В січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції від 28.07.2020 року, просив звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 05.09.2008р., на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру. Загальна площа якої, становить 63,90 кв.м., житлова площа - 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачеві - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 06.02.2006 року Орджонікідзевьким РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області) в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 797 в сумі 59 753,47 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2014 року, що складається з: строкової заборгованості по кредиту - 37 533, 47 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту - 3 652, 58 доларів США, простроченої заборгованості по відсоткам - 2 682,47 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 12 950, 27 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 677, 32 доларів США, 3 процентів річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 212, 88 дол. США, 3 процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 44,48 доларів США. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною не менше 209 509 (двісті дев`ять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 00 копійок. Надати публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 63,90 кв.м., житлова площа - 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На період реалізації предмета іпотеки передати його в управління публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку». Стягнути понесені витрати за проведення оцінки майна в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» зазначив, що 05.09.2008 року сторонами був укладений договір про іпотечний кредит №797 та надано кредит в сумі 62000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних, строком повернення 04.09.2028 року. Відповідач зобов`язалась в строки обумовлені договором про іпотечний кредит, повернути кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 63,9 кв.м., житлова, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачем не виконано умови кредитного договору, за нею станом на 25.11.2014 року накопичилась заборгованість перед Банком, яка складається з: строкової заборгованості по кредиту - 37 533, 47 доларів США; простроченої заборгованості по кредиту - 3 652, 58 доларів США; простроченої заборгованості по відсоткам - 2 682,47 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 12 950, 27 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 677, 32 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 212, 88 дол. США; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України)- 44,48 доларів США. Загальна сума заборгованості 59 753,47 доларів США. В квітні 2015 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Ощадбанк» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та договору іпотеки. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції просив визнати недійсним з моменту укладення договір про іпотечний кредит №797 від 05.09.2008 року, укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л., реєстраційний номер №5238 від 05.09.2008 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, наступне. Споживач не був належним чином повідомлений про дійсні умови кредитування до моменту підписання кредитного договору. Банк не видавав Споживачу валютні кошти в якості кредиту на підставі укладеного договору, саме тому у нього і відсутні відповідні належні докази факту такої виплати. Виготовлений Банком та наданий на підпис Споживачу кредитний договір не містить істотних умов, передбачених чинним законодавством, істотно суперечить кредитній заявці та умовам, викладеним в повідомленні про умови кредитування. Порушуючи вимоги законодавства щодо обов`язковості попереднього повідомлення споживача про умови надання фінансово-кредитних послуг, приховуючи від Споживача дійсні обставини надання коштів та викладаючи договір з грубими невідповідностями вимогам поточного законодавства, Банк діяв свідомо з метою введення Споживача в оману та порушення його прав. Омана є різновидом нечесної підприємницької практики, яка законодавчо заборонена. Наслідком такої практики є недійсність відповідних правочинів. Недійсність основного зобов`язання тягне за собою недійсність похідного зобов`язання. Отже, Банк проводячи нечесну підприємницьку практику, використовуючи необізнаність Споживача у питаннях фінансових послуг, Банк ввів Споживача в оману щодо істотних умов кредитування, уклав зі Споживачем кредитний договір, якій не відповідає вимогам законодавства України, валютні кошти згідно кредитного договору в розпорядження Споживача не видавав, а гривневі кошти в фактичній сумі, яка не відома Споживачу, надав в позадоговірному порядку шляхом сплати за Споживача вартості квартири, поклавши при цьому на Споживача валютні зобов`язання згідно недійсного кредитного договору та отримавши права звернення стягнення на житло Споживача в рахунок погашення недійсних зобов`язань. Такі нечесні дії Банка, а також укладені в результаті омани з боку сильнішої сторони правочини, порушують права Споживача, гарантовані ст. 42 Конституції України та закріплені в ст.ст. 4, 6, 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник відповідача за первісним позовом - представник позивача за зустрічним позовом, окремо зазначив, що предметом розгляду в цьому провадженні можуть бути вимоги виключно первісного позову ПАТ «Державний ощадний банк України», а для розгляду уточненого позову від 02.09.2015 та 28.07.2020 року відсутні законні правові підстави. У вересні 2015 року позивачем було подано уточнену позовну заяву. Ця дія відбулась вже майже після завершення розгляду справи, безпосередньо перед судовими дебатам. В порушення прав відповідачки, вимог ст. ст. 27, 31, 127, 128 ЦПК України (в чинній на той час редакції) судом не було направлено копію уточненої позовної заяви відповідачці. Щодо уточненого позову від 28.07.2020 року, представник [PERSON] , наголосив, що уточнений позов був направлений [PERSON] 23.07.2020 року, однак доказів отримання не представлено, крім того, під час підготовчого судового засідання питання про прийняття уточненого позову не вирішувалось. Приймаючи до розгляду уточнений позов Ощадбанку попередній суд не звернув уваги на те, що уточнений позов фактично містить змінений предмет позовних вимог, що унеможливлює її прийняття та розгляд на завершальній стадії процесу. Різниця полягає в складі грошових вимог позивача, в рахунок погашення яких він просить звернути стягнення на предмет іпотеки, тому, що на думку представника відповідача за первісним позовом - представника позивача за зустрічним позовом, розгляд судом уточненого позову ПАТ «Ощадбанк» буде свідомим порушенням права відповідачки на справедливий суд, встановлений законом згідно ст. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року було відкрито провадження по справі без призначення попереднього судового засідання. Відповідач по справі [PERSON] , 09 квітня 2015 року звернулась з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 09 лютого 2015 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, та витребувані докази у позивача за первісним позовом. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 12 червня 2015 року було витребувано докази в частині матеріалів проведеної банком експертної оцінки вартості предмета іпотеки. 04 вересня 2015 року, позивачем за первісним позовом подано уточнену позовну заяву. 04 вересня 2015 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу первісний позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України». Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника відповідача [PERSON] 01 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, апеляційна скарга представника відповідача [PERSON] відхилена, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 04 вересня 2015 року залишено без змін. 11 січня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] залишена без руху. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року, касаційна скарга [PERSON] призначено до розгляду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року, касаційна скарга [PERSON] задоволена. Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 03.10.2017 року, призначено комплексну судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу та витребувані докази, провадження зупинено. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 29.05.2018 року, провадження відновлено. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 24.10.2018 року, після авторозподілу, справа прийнята до провадження суддею Бутенко М.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 06.12.2018 року, призначено по справі комплексну судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу об`єкту нерухомості. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.09.2008 року між сторонами був укладений договір про іпотечний кредит №797, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 62000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних, строком повернення 04.09.2028 року (т.1 а.с.11-17). Відповідач зобов`язалась в строки обумовлені договором про іпотечний кредит, повернути кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом. Також, 05.09.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір (т.1 а.с.17-22), предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 63,9 кв.м., житлова, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Уточнивши позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» просило звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 05 вересня 2008 року, а саме на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 797 в сумі 59 753,47 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 25 листопада 2014 року; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною не менше 209 509 грн; надати ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для продажу нерухомого майна; на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку». На обґрунтування позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначало, що 05 вересня 2008 року між сторонами був укладений договір про іпотечний кредит № 797 та надано відповідачу кредит в сумі 62 тис. доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних, строком повернення 04 вересня 2028 року. На забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, 05 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 25 листопада 2014 року становила 59 753,47 дол. США, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит № 797 від 05 вересня 2008 року. На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона, як споживач, не була належним чином повідомлена про дійсні умови кредитування до моменту підписання кредитного договору; банк не надавав їй валютні кошти, в якості кредиту, на підставі укладеного договору; кредитний договір не містить істотних умов, передбачених чинним законодавством, істотно суперечить кредитній заявці та умовам, викладеним в повідомленні про умови кредитування; при цьому недійсність основного зобов`язання тягне за собою недійсність похідного зобов`язання. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, в договорі про іпотечний кредит (далі «кредитний договір») вказані невірна сума кредиту та невірна валюта кредиту. Узгоджена сторонами сума кредиту дорівнювала вартості придбаної позичальницею квартири та визначалась в національній валюті, про що було зазначено в нотаріальній заяві продавця квартири. В пункті 1.3 кредитного договору встановлено не передбачений поточним законодавством порядок видачі кредиту «з позичкового рахунку готівкою» та порушено встановлений законодавством порядок видачі готівкового валютного кредиту - з поточного рахунку позичальника в іноземній валюті, на підставі заяви власника рахунку про видачу готівкової іноземної валюти. В пункті 1.5 кредитного договору передбачено незаконну вимогу для позичальника погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 259,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси Банку. Згідно вимог поточного на той час законодавства позичальник мав вносити гривневі кошти на свій поточний рахунок, з якого (за дорученням позичальника) Банк мав направляти кошти позичальника на придбання іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України для її подальшого зарахування на поточний рахунок позичальника в іноземній валюті та перерахування в безготівковому порядку на рахунок Банку. В пункті 4.1.2. передбачений незаконний «обов`язок» Банку відкрити позичальнику «позичковий рахунок» типу 2233 для надання кредиту та обліку заборгованості за кредитом, та рахунок типу 2238 для перерахування та обліку нарахованих процентів за кредитом. Згідно діючого законодавства Банк міг «відкрити» клієнту - фізичній особі або поточний, або вкладний (депозитний) рахунок. Рахунки типу 223 та 2238 - є внутрішньо обліковими рахунками банківської установи і не є рахунками клієнтів, тобто їх не можна було «відкрити» клієнту. Згідно до вимог законодавства на час укладення договорів (кредитного та іпотечного) банківський кредит готівкою в іноземній валюті міг бути виданий виключно з поточного рахунку позичальника, відкритого у відповідній банківській установі, на підставі заяви позичальника про видачу готівки в іноземній валюті з власного рахунку. В свою чергу поточний рахунок в іноземній валюті міг бути відкритий фізичній особі лише за наявності відкритого для неї поточного рахунку в національній валюті в цій банківській установі. Наведене системним застосуванням пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», абзацу 9 пункту 2.1.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566), пункту 4 глави 3 «Інструкції про касові операції в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 14.08. 2003 року № 337), пункту 7.13 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (затверджена Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492). Так у відповідності до п. 7.1 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Згідно вимог абзацу 9 пункту 2.1.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566) документи на отримання (видачу) готівкових коштів мають бути оформлені згідно з вимогами Національного банку України щодо ведення касових операцій. Відповідно до пункту 4 глави 3 «Інструкції про касові операції в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 14.08. 2003 року № 337) видача готівки іноземної валюти за заявою на видачу готівки здійснюється фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків, переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземних валют прийнятих на інкасо. Про це саме йдеться і в підпункті а) пункту 7.13 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (затверджена Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492), згідно положень якого позичальнику мав бути відкритий поточний рахунок в іноземній валюті для отримання кредиту в іноземній валюті, та поточний рахунок в національній валюті - для внесення гривневих коштів на виконання кредитних зобов`язань. Належним документом, що підтверджує отримання готівкових валютних коштів в банківський установі є заява на отримання готівки (пункти 2.4 глави 3 розділу III Інструкції «Про ведення касових операцій банками України» (затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 )). Валютні кошти за заявою на отримання готівки можуть бути видані фізичній особі виключно з її поточного (депозитного) валютного рахунку (пункт 4 глави 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України (затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 )). У відповідності до пункту 4 глави 3 розділу ІІІ Інструкції «Про касові операції в банках України: «Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам». Отже, такий документ як видатковий касовий ордер, не може бути використаний для оформлення касових операцій з клієнтами банку. За таким документом гроші міг отримати лише працівник банківської установи. Крім того, в ході розгляду справи відповідач звертав увагу суду на істотне протиріччя в наданих Банком документах: наданий касовий ордер не має номеру, а у виписці по рахунку «каса» в якості документа про видачу кредиту вказано документ під номером «4». У службовій записці, яка долучена до уточненого позову Ощадбанку (т. 2 а.с. 134) фактично підтверджено незаконність використання касового ордеру - шляхом виправдання, що касовий ордер використано в зв`язку з «відсутністю бланкової продукції». Наведений довід, не може буди взятий судом до уваги, оскільки за наявності «бланкової продукції», належний бланк заяви на видачу готівки міг бути використаний лише з умови наявності відкритого поточного рахунку позивальника в іноземній валюті. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно п.п.2.4 п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затверджено наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року) первинні бухгалтерські документи мають юридичну силу та доказовість тільки при наявності обов`язкових реквізитів. У відповідності до п.2.1.1. «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» (затверджене постановою Правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року) «підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (не паперовій формі) повинні мати такі обов&apos;язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення); суму операції; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку». Аналогічні положення містяться в п. 4.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року. Наданий банком прибутково-видатковий касовий ордер від 05.09.2008 року не містить обов`язкових реквізитів, зокрема: місце складання, назву банку, номери рахунків, по яких здійснюється операція, підписи касира та бухгалтера, не відображена сума операції в валюті України. При розгляді справи по суті сторона відповідача подала до суду заяву про фальшивість цього доказу. Під час скасування попереднього судового рішення по справі суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність надати належну правову оцінку документам, які надані позивачем на підтвердження факту видачі кредиту. В судовому засідання був досліджений Висновк експерта № 6730 від 20.05.2019 року, за результатами судової будівельно-технічної експертизи, проведеної за клопотанням відповідачки, встановлено: «1. Фотознімки об`єкту нерухомості (житлового приміщення), які містяться в матеріалах звіту про оцінку майна - 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , виготовленого 01.09.2008 року ТОВ «Інвест-Кривбас-Експерт» на замовлення гр. [PERSON] та наданого ПАТ «Ощадбанк» суду, не відповідають дійсному фактичному стану приміщень квартири [ADDRESS] , який встановлено на момент проведення дослідження. 2. При дослідженні встановлено, що якісні (товарні) та технічні характеристики, які описані у вказаному звіті про оцінку майна від 01.09.2008 року, не відповідають фактичним технічним та якісним характеристикам квартири [ADDRESS] , встановленим на момент проведення дослідження». Таким чином експертним дослідженням підтверджено твердження відповідачки про фальшивість звіту про оцінку, на підставі якого були оформлені кредитний договір (сума кредиту) та іпотечний договір. В сукупності з іншими обставинами справи цей доказ свідчить про те що відбулось оформлення кредиту на суму значно більшу, ніж замовляла позичальниця. У вересні 2015 року позивачем було подано уточнену позовну заяву. В порушення прав відповідачки, вимог ст. ст. 27, 31, 127, 128 ЦПК України (в чинній на той час редакції) судом не було направлено копію уточненої позовної заяви відповідачці. Приймаючи до розгляду уточнений позов Ощадбанку попередній суд не звернув уваги на те, що уточнений позов фактично містить змінений предмет позовних вимог, що унеможливлює її прийняття та розгляд на завершальній стадії процесу. Різниця полягає в складі грошових вимог позивача, в рахунок погашення яких він просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, 28 липня 2020 року , на адресу суду було направлено заяву про уточнення позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто, уточнений позов фактично містить змінений предмет позовних вимог, що також унеможливлює її прийняття та розгляд. Відповідно до п.2 ч.2, ч.5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі N 925/185/19, від 23.01.2020 у справі N 925/186/19, від 09 липня 2020 року у справі №922/404/19. Крім того, в провадженні Орджонікідзевського суду м. Харкова з 05 лютого 2019 року, знаходиться на розгляді цивільна справа за № 644/713/19 позовною заявою Акціонерного товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Отже, розгляду підлягає первісний позов ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає , що в задоволенні первісного позову ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ " Державний Ощадний банк України" в особі Територіального відокремленого безбалансового відділення Дніпропетровське обласне управління АТ " Ощадбанк" про захист прав споживача, підлягає задоволенню.

Outcome: approved