Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грв. щомісячно, до досягнення ним повноліття та стягнення заборгованості по аліментах починаючи із 25.022016 року на підставі ст. 191 СК України. Під час розгляду справи по суті [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5000 грв. починаючи з моменту подання до суду позовної заяви. Посилається на те, що їхній спільний з [PERSON] син, [PERSON], після розірвання шлюбу залишився на її утриманні. Відповідач не надає їй належної допомоги на утримання сина, хоча добровільно взяв на себе зобовязання сплачувати по 5000 грв на місяць до досягнення ним повноліття. Однак, за період з лютого 2016 року по 06 листопада 2017 року сплатив 15000 грв. Їхній син відвідує школу, тому витрати на нього з кожним роком збільшуються і наданих відповідачем коштів не достатньо для його матеріального забезпечення. Він виїжджає на сезонні заробітки за кордон, де отримує непогані доходи. Інших осіб на утриманні не має. Представник відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач хворіє на варикозну хворобу, тому не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень щомісяця. Просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1000 грв. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини та довідкою Грушівської сільської ради. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, сама виховує малолітнього сина, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Також суд враховує, що відповідач у лютому 2016-го року давав письмову розписку про те, що буде сплачувати по 5000 грв. на місяць. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який має можливість працювати за кордоном, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання свого малолітнього сина 1500 гривень у місяць. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 5000 грв. на місяць позивачка суду не надала. Одна лише розписка [PERSON] не може бути підставою для стягнення такої суми. Разом з тим су не приймає до уваги посилання представника відповідача на хворобу [PERSON], так як із історії хвороби не вбачається, що в результаті проведеної операції він став обмежено працездатним. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial