Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, зазначав, що у липні 2012 року при ознайомленні з медичною документацією він виявив рекомендаційний лист, складений щодо нього 14 березня 2011 року відповідачем - лікарем-психіатром Броварської центральної районної лікарні [PERSON], який був направлений на лікарську-консультаційну комісію (далі - ЛКК) до Комунального закладу Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання" (далі - КЗ КОР "ОПНМО") для уточнення його діагнозу. У цьому листі, виготовленому російсько-українською мовою, у десятому абзаці стосовно нього містилася інформація наступного змісту: "За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками". Відповідач - лікар-психіатр [PERSON], не перевіривши професіонально виконані ним роботи в галузі юриспруденції, звинуватив його у тому, що нібито всі написані ним заяви та скарги за останні два роки не принесли жодних позитивних результатів, що не відповідає дійсності. Ця інформація є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Починаючи з 2004 року він представляє інтереси громадян у цивільних справах, що є одним із основних видів його заробітку, оскільки за позитивний результат у справі його довірителі щедро оплачують йому надані послуги. Ним було виграно ряд справ у судах Київської області, що підтверджується судовими рішеннями. На підставі особисто написаних ним заяв працівників міліції за неправомірні дії було притягнуто до відповідальності. На сьогоднішній день оригінал вказаного вище рекомендаційного листа від 14 березня 2011 року знаходиться у КЗ КОР "ОПНМО" за адресою: смт. Глеваха Васильківського району Київської області, вулиця Вокзальна, 8, у медичній документації [PERSON], [INFO]. З метою захисту його прав зазначений лист необхідно відкликати. Просив: - визнати факт поширення [PERSON] у десятому абзаці рекомендаційного листа, складеного ним 14 березня 2011 року, недостовірної інформації такого змісту: "За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками"; - визнати десятий абзац рекомендаційного листа, складеного 14 березня 2011 року лікарем-психіатром Броварської центральної районної лікарні [PERSON], наступного змісту: "За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками", недостовірною інформацією та такою, що не відповідає дійсності; - зобов'язати [PERSON] відкликати з КЗ КОР "ОПНМО" направлений ним на ЛКК рекомендаційний лист від 14 березня 2011 року (т. 1 а. с. 2-4, 68-71, т. 2 а. с. 31-38, 50-57, 103). Позивач [PERSON] у судовому засіданні, допитаний як свідок, позов підтримав та пояснив, що 29 листопада 2010 року з приводу безсоння він звернувся до лікаря-психіатра Броварської центральної районної лікарні [PERSON], який вийшов за межі його (позивача) звернення та почав проводити розслідування шляхом витребування з Броварського міського відділу міліції документів. Отримавши чотири копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, не маючи жодних юридичних знань, поширив у рекомендаційному листі, складеному ним 14 березня 2011 року, у десятому абзаці листа недостовірну інформацію щодо нього наступного змісту: "За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками". Дана інформація є недостовірною, вона не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Вважає, що лікар [PERSON] взагалі не лікував його безсоння, вийшов за межі його звернення та встановив діагноз замість порушення сну - параноїдна шизофренія. На підставі вказаного вище рекомендаційного листа ЛКК КЗ КОР "ОПНМО" 28 квітня 2011 року поставила йому діагноз - шизотепічний розлад, так як повірила своєму колезі психіатру. Голова лікарської комісії [PERSON] пояснив йому, що до спростування інформації, зазначеної в десятому абзаці листа лікаря [PERSON] від 14 березня 2011 року, змінити поставлений діагноз комісія не може. Маючи намір працевлаштуватися, у довідці від психіатра буде вказаний цей діагноз, тому ніхто із роботодавців не захоче брати на роботу шизофреника. Викладена в десятому абзаці рекомендаційного листа від 14 березня 2011 року лікарем [PERSON] інформація не відповідає дійсності, спростовується значною кількістю рішень судів різних інстанцій у справах на користь громадян, інтереси яких він представляв. Більш того, лікарями Республіканського психоневрологічного центру МОЗ України при його обстеженні параноїдного розладу не виявлено. Департаментом охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації за його зверненням проведено перевірку, у ході якої при вивченні медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] не було виявлено даних, які б давали право на внесення до виписки оспорюваної ним інформації, і встановлено, що ця інформація не відповідає фактичним даним та є недостовірною, про що свідчить лист від 19 червня 2014 року за вих. № 1-104-452/9. Просив суд задовольнити його позовні вимоги, визнати оспорювану ним інформацію недостовірною та спростувати її шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] відкликати складений ним 14 березня 2011 року лист із КЗ КОР "ОПНМО". Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов не визнали та пояснили, що оспорювана позивачем інформація є оціночною думкою лікаря, вона не може порушувати честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Лист від 14 березня 2011 року, який направлявся на ЛКК, передавався внутрішньою поштою для уточнення встановленого позивачу діагнозу. Викладена у листі інформація не поширювалась. Відповідно до закону оціночні судження спростуванню не підлягають. Просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на охорону здоров'я, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти викладення її в характеристиках, заявах, листах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У п. 18 цієї постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно із положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом роз'яснень п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Судом встановлено, що 14 березня 2011 року відповідач лікар-психіатр Броварської центральної районної лікарні [PERSON] для уточнення діагнозу позивача [PERSON] - параноїдного розладу особистості, шизофренії параноїдної склав лист-направлення на ЛКК до КЗ КОР "ОПНМО", у десятому абзаці якого містилася інформація стосовно [PERSON] наступного змісту: "За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками" (т. 1 а. с. 7). Цей лист-направлення відповідачем [PERSON] разом із медичною документацією щодо [PERSON] був направлений до КЗ КОР "ОПНМО". Зазначений висновок лікарем-психіатром [PERSON] було зроблено на підставі витребуваних ним із Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області чотирьох постанов про відмову в порушенні кримінальних справ від 14 травня, 28 червня, 23 і 26 жовтня 2010 року за заявами [PERSON] (т. 1 а. с. 78-79, 85-86, 97, 105-106). З наведеного вбачається, що вказані вище чотири постанови про відмову в порушенні кримінальних справ винесені в період з травня по жовтень 2010 року, тобто лише за півроку, що свідчить про те, що викладена відповідачем у листі-направленні інформація щодо періоду написання [PERSON] скарг і заяв (протягом останніх декількох років) не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Із зазначених чотирьох постанов про відмову в порушенні кримінальних справ також видно, що із заявами і скаргами позивач звертався лише до однієї інстанції - Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, що підтверджує неправдивість у листі-направленні від 14 березня 2011 року інформації про звернення [PERSON] із скаргами та заявами у різні інстанції. З наданих суду позивачем копій судових рішень та листів видно, що [PERSON] звертався у 2007-2011 роках до суду, прокуратури та міліції з відповідними заявами про захист своїх прав та інтересів і як представник прав та інтересів інших осіб (т. 1 а. с. 25-63). За наслідками розгляду вказаних заяв і скарг судом та міліцією приймалися позитивні рішення про їх задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що викладена в десятому абзаці листа-направлення від 14 березня 2011 року, складеного лікарем-психіатром Броварської центральної районної лікарні [PERSON], інформація про позивача [PERSON] не відповідає дійсності, тобто є недостовірною інформацією. Лист-направлення від 14 березня 2011 року із викладеною у ньому неправдивою інформацією стосовно позивача відповідачем разом із медичною документацією відносно [PERSON] був направлений на лікарську-консультаційну комісію КЗ КОР "ОПНМО". Зазначена недостовірна інформація щодо позивача стала відомою як мінімум трьом членам лікарської комісії, що підтверджує факт поширення [PERSON] недостовірної інформації щодо позивача [PERSON], внаслідок чого було порушено його особисті немайнові права, зокрема право на повагу до гідності та честі. Із листа Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації від 19 червня 2014 року за вих. № 1-104-452/9 вбачається, що при вивченні медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] не виявлено даних, які б давали право на внесення до листа-направлення оспорюваної позивачем інформації, та встановлено, що внесена інформація не відповідає фактичним даним та є недостовірною (т. 2 а. с. 101). Відповідно до ч. 1 ст. 16, ч. 7 ст. 277 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт поширення [PERSON] неправдивої інформації стосовно [PERSON] у десятому абзаці листа-направлення від 14 березня 2011 року знайшов своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, тому вказаний вище лист від 14 березня 2011 року, направлений до КЗ КОР "ОПНМО", відповідач повинен відкликати. Доводи [PERSON] про те, що викладена ним у десятому абзаці зазначеного листа інформація про позивача є оціночними судженнями лікаря, тому вони не можуть порушувати честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], є безпідставними, судом до уваги вони приймаються, оскільки дійсності не відповідають. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати, пов'язані з розглядом справи, на загальну суму 563 грн. 30 коп. (т. 2 а. с. 103-104), зокрема судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення доказів, апеляційної та касаційної скарг, витрат на ксерокопіювання документів, за послуги банку та поштові послуги (т. 1 а. с. 5, 6, 64-66, 162, 163; т. 2 а. с. 1, 2). Враховуючи наведене вище, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн. 50 коп. за подання позовної заяви, заяви про забезпечення доказів, апеляційної та касаційної скарг. На підставі викладеного,

Outcome: approved