Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом (з урахуванням уточнень від 21.01.2018 року), в якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати за навчання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 3900 грн. 00 коп., а також додаткові витрати за навчання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 664 грн. 44 коп. щомісячно, починаючи з 01.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. На обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбі з 05.10.2002 року по 12.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13.10.2013 року відповідач сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що на теперішній час складає 2500,00 грн. Однак аліментів, що сплачуються відповідачем, на утримання доньки недостатньо. Дитина [PERSON] стала студенткою 1 курсу Медичного коледжу Харківської медичної академії післядипломної освіти, де навчається за контрактом. Вартість навчання становить 15600,00 грн. на рік. Загальна сума витрат за навчання дитині в коледжі до її повноліття становить 43680 грн. Відповідач брати участь у оплаті навчання доньки відмовляється. На теперішній час позивач фактично понесла грошові витрати за навчання дитини, заплативши 7800 грн. Припущена сума за навчання доньки, починаючи з 01.02.2019 року по 30.04.2021 року, становить 17939,88 грн, які можливо стягнути з відповідача щомісячно у розмірі 664 грн. 44 коп. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.10.2018 року, проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що відповідач належним чином виконує свій обов'язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що на теперішній час складає 2500,00 грн. Той факт, що без погодження з відповідачем, неповнолітня [PERSON] припинила безкоштовне навчання у середній школі та вступила на навчання на контрактній основі до Медичного коледжу Харківської медичної академії післядипломної освіти, не є підставою для покладення на [PERSON] обов'язку сплачувати додаткові витрати на утримання дитини. 17.10.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 12.11.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач проти позову заперечує. Свої заперечення обґрунтовує наступним. Згідно позиції відповідача, з аналізу положень статей 179, 185, 199 Сімейного кодексу України можна зробити висновок, що закон не передбачає додаткові витрати батьків на навчання дитини в неповнолітньому віці на денному відділенні за контрактом в коледжі чи будь-якому іншому подібному навчальному закладі, а питання оплати такого навчання може бути вирішено за згодою сторін в позасудовому порядку. Також відповідач зауважив, що працює електрослюсарем підземним дільниці конвеєрного транспорту № 2 бригади електрослюсарів підземних, тобто його професія відноситься до Списку № 1, є небезпечною та травматичною, він потребує посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, заробітна плата у розмірі 10000,00 грн. з вирахуванням ледве задовольняє його життєві потреби. [PERSON] зазначив, що на теперішній час проживає з співмешканкою та її двома неповнолітніми дітьми, які фактично перебувають на його утриманні. Батько відповідача є інвалідом 3 групи, мати - пенсіонеркою, яким він допомагає. 21.01.2019 року позивачем подано уточнений позов. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи та докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом установлено, що з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] з 05.10.2002 по 12.08.2013 перебувала в шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12.08.2013 по справі № 645/5890/2013 (а.с. 4). Позивач з відповідачем мають доньку - неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). [INFO] неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], набуває повноліття. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21.10.2013 по справі № 645/6529/13-ц з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття дитини (а.с. 5-6). Відповідач з 24.06.2014 працює в ВСП "ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПЕРШОТРАВЕНСЬКЕ" електрослюсарем підземним дільниці конвеєрного транспорту № 2 бригади електрослюсарів підземних (а.с. 37). Згідно довідки, виданої 03.09.2018 за вихідним № 239 за місцем навчання, [PERSON] навчається на першому курсі у Медичному коледжі Харківської медичної академії післядипломної освіти за спеціальністю 223 "Медсестринство", спеціалізація - сестринська справа, денна форма навчання, контракт від 08.08.2018 № 18031; термін навчання з 01.09.2018 по 28.06.2022; наказ про зарахування № 289-з від 07.08.2018 (а.с. 16). Відповідно до договору № 18031 від 08.08.2018 про надання освітніх послуг, загальна вартість навчання становить 62400,00 грн. по 15600,00 грн. за кожний з чотирьох курсів навчання; плата за навчання вноситься щомісячно. (а.с. 17). Відповідно до ст. 180, 185 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 13.09.2017 по справі 6-1489цс17 дійшла правового висновку, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Навчання дитини у технікумі з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об'єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору. З огляду на вказане вище, навчання дитини є особливою обставиною, пов'язаною з розвитком її здібностей, а витрати, пов'язані з таким навчанням є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до правового висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 13.09.2017 по справі 6-1489цс17, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідачем не доведено наявність істотних обставин, які були б підставою для відходу від принципу рівності участі батьків в додаткових витратах на дитину. Так, відповідачем не надано доказів витрат на посилене калорійне харчування, санаторне-курортне лікування, пов'язаних з його роботою, на що він посилався як на істотні обставини (а.с. 31). Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність утримання [PERSON] та її неповнолітніх дітей, батьком яких відповідач не є. Доказів того, що [PERSON] є непрацездатною в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідачем не надано. З наданої копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з останнього місця роботи вона була звільнена за власним бажанням 13.01.2015 (а.с. 41). Наявність непрацездатних батьків не звільняє відповідача від обов'язку брати участь у додаткових витратах на його дитину, тим більше, що доказів розміру допомоги батькам відповідачем не надано, так саме і доказів їхньої потреби у матеріальній допомозі. Поряд з цим з'ясовано, що батьки відповідача мають ще і інших повнолітніх працездатних дітей крім відповідача [PERSON] На теперішній час позивач фактично понесла витрати на навчання дитини у розмірі 7800 гр. (5 місяців навчання х 1560 грн.), що підтверджується наданими з її боку копіями квитанцій за сплату навчання за період вересень 2018 року - січень 2019 року ( а.с.18,63-66). Враховуючи це, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] 1/2 частини фактично зазнаних позивачкою [PERSON] витрат на навчання неповнолітньої дитини у розмірі 3900 грн. (7800 грн. : 2). Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд вважає за можливим встановити щомісячну сплату відповідачем додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 664,44 грн. щомісячно до закінчення дитиною [PERSON], [INFO], навчання у Медичному коледжі Харківської медичної академії післядипломної освіти, але не пізніше ніж, до досягнення нею повноліття, виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до договору про надання освітніх послуг, укладеного [PERSON] з Харківською медичною академією післядипломної освіти 08.08.2018 року, вартість передбачуваних додаткових витрат позивачки на навчання неповнолітньої дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття [INFO] складає: з 01.02.2019 року по 01.09.2019 року 7 800 грн., з 01.09.2019 року по 01.09.2010 року 15 600 грн., з 01.09.2010 року по 30.04.2021 року 12 480 грн., а всього 35 880 грн. Виходячи з рівного обов'язку батьків надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині розмір додаткових витрат батька становить 17 940 грн. (35 880 х 1/ 2 = 17 940 грн.). Щомісячні витрати на навчання неповнолітньої дитини за період з 01.02.2019 року по 30.04.2021 року за 27 місяців становлять 664,44 грн. (17 940 : 27 = 664,44 грн. ) При цьому, суд зауважує, що покладення на відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої [PERSON] в зв'язку з її навчанням не порушують гарантій відповідача щодо розміру відрахувань з його заробітної плати (ст.128 КЗпП України), які на теперішній час дорівнюють 1/ 4 частці від його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, при середньому заробітку відповідача 10 000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved