Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

10.02.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою професійної працездатності, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 170 000 грн., у зв`язку з отриманням професійного захворюванням на виробництві. Вказує, що він пропрацював з 25.03.1983 по 20.10.1988 у відповідача на кар`єрі ПівнГЗК на посаді помічника машиніста екскаватора, з 20.10.1988 по 01.03.2001 машиністом екскаватору в кар`єрі, з 01.03.2001 переведено в Пешотравневому кар`єрі електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на кар`єрній поверхні з правом пільгового пенсійного забезпечення по списку №2, загальний стаж роботи у шкідливих умовах - 11 років 11 місяці. 04.01.2005 був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці позивач отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба першої - другої стадії з церебрально - периферичною ангіодистонією і вегетативно-сенсорною полі невропатією, нейродістрофією у вигляді плечолопаткового і ліктьового періартрозів, переважно справа, дефартроза ліктьових суглобів з помірними функціональними порушеннями і стійким больовим синдромом. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що було складено акт розслідування професійного захворювання від 21.12.2000, де встановлена вина відповідача. Відповідно до довідки МСЕК від 05.02.2001 року йому було первинно встановлена 3(третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 15.01.2002 року йому було первинно встановлена 3(третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 27.01.2005 року йому було первинно встановлена 3(третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 23.01.2007 року йому було первинно встановлена 3(третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, безстроково. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 170 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 12.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.04.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, де пропрацював в умовах шкідливих факторів 11 років 11 місяців, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому позивач [PERSON] свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів, отримував певні компенсації. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, вказує про необґрунтованість позову, оскільки на час встановлення позивачу втрати працездатності діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, згідно яких максимальний розмір моральної шкоди обмежувався 150 розмірами неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17 гривень). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 25.03.1983 по 04.01.2005 працював на посадах: помічника машиніста екскаватора, машиністом екскаватора, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з правом пільгового пенсійного забезпечення по списку № 2, стаж позивача складає понад 11 років роботи в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-10). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.12.2000 встановлена наявність у позивача професійне захворювання: вібраційна хвороба першої - другої стадії з церебрально - периферичною ангіодистонією і вегетативно-сенсорною полі невропатією, нейродістрофією у вигляді плечолопаткового і ліктьового періартрозів, переважно справа, дефартроза ліктьових суглобів з помірними функціональними порушеннями і стійким больовим синдромом, що також підтверджується медичними висновками, виписками-епікриз, виписками (а.с. 17-26). Відповідно до п. п. 14, 15, 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 грудня 2000 року, причиною хронічного професійного захворювання [PERSON] є робота в умовах впливу на організм шкідливих факторів, а саме : загальної вібрації 105 дБ (ГДР - 101дБ), пилу - вміст SiO2=2, 0-2, 1мг/м3 (ГДР = 0.2 мг/м3), шуму - 84 дБА (ГДР - 80), вібрація локальна 116 дБ (ГДР - 122). Для ліквідації та попередження професійних захворювань запропоновано [PERSON] - начальнику кар`єру своєчасно проводить заміну старого обладнання, посилити контроль за проведенням ППР, виконанням робітниками трудового режиму праці та відпочинку (а.с. 16). Як випливає з довідки МСЕК від 05.02.2001 року [PERSON] було первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та протипоказана важка праця з вібрацією. Згідно виписки з Акту освідування від 15.01.2002 року йому було встановлена 3 (третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності. Згідно з довідками МСЕК від 27.01.2005 року і від 23.01.2007 року йому було встановлена відповідно 3(третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, в т.ч. безстроково, також він потребує забезпечення медикаментами, виробами медичного призначення, санітарно-курортного лікування, ВМП(а.с. 11-15). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чиннос Оскільки втрата професійної працездатності позивача первинно встановлена 05.02.2001 року суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми цивільного і трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, на час встановлення професійного захворювання, спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року зі змінами (далі - Правила). Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно до п. 1 Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків , а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат (150*17=2550 гривень згідно до п.5 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України) . Водночас, згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, ч.3 ст.43 Конституції України. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.16-26), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці позивача у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня загальної вібрації, рівня шуму, наявність пилу в робочій зоні. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.14-16 акту, рекомендовано застосування заходів по зменшенню шкідливих викидів та запиленості на робочих місцях, важкості праці. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, припинення трудової діяльності за власним бажанням, максимальний розмір моральної шкоди, визначений діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством . З урахуванням вищенаведеного, наявності порушення права позивача на безпечні умови праці, позов слід задовольнити частково, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості необхідно стягнути на користь позивача 2550грн. з ПрАТ у відшкодування моральної шкоди. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про об`єктивний характер шкідливості його праці і добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки такі обставини не знімають з відповідача обов`язку забезпечення вимог у сфері охорони праці й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. Також зазначає, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до абз.1 частини 1 статті 83 ЦК України 1960 року не застосовуються. З набранням чинності ЦК України 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 1,5% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 25 грн. 50 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial