Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] у судовому порядку звернувся до [PERSON] з позовом, у якому просив витребувати у відповідача своє майно, яке той незаконно у себе утримує, а саме: автомобіль Пежо 405, державний номер [NUMBER] , автомобіль ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору), причеп марки "Лідер" (синього кольору), човновий мотор марки "Парсон" 15 кінських сил, чьотирьохтактний, бензопилу "Гудлак". В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він знайомий з [PERSON] , який проживає у с. Бехтери, Голопристанського району, Херсонської області, більше трьох років та, знаючи, що він займається ремонтом автомобілів, відбуксирував йому свої транспортні засоби для ремонту. Проте, після буксирування переліченого вище майна, [PERSON] заволодів ним під приводом конфліктних відносин, а саме: підозри його у крадіжці грошових коштів з належного відповідачу будинку. Враховуючи те, що в позасудовому порядку вирішення цього питання є неможливим, просив суд задовольнити позов та повернути належне йому майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що [PERSON] не погоджується повертати транспортні засоби і техніку та просить за них викуп від 4 до 6 тисяч гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та наполягав на їх повному задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в їхньому задоволенні відмовити. Пояснив, що [PERSON] передав йому для ремонту автомобіль Пежо 405, державний номер [NUMBER] , автомобіль ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору) з причепом марки "Лідер" (синього кольору). Проте, під час його відсутності, невідомі чоловіки забрали вищевказане майно з території його фермерського господарства. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. За змістом ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Постановою Пленуму ВСУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наголошується, що відповідно до статті 387 ЦК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача (п. 23 вказаної Постанови). Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Разом з тим, у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Крім свого права на витребування майна, власник має довести, що його майно знаходиться у відповідача. Отже, власник може витребувати своє майно, якщо його майно є безпосередньо у відповідача. Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Враховуючи положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до довідки територіального сервісного центру № 6544 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області, 19.10.2013 року на ім`я [PERSON] зареєстрований причіп КРД 050122, державний номер [NUMBER] , № шасі - [NUMBER] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, підтвердила обставини викладені у позовній заяві. Пояснила, що автомобілі Пежо 405 та ЗАЗ Таврія пікап знаходяться на ремонті у [PERSON] , який не погоджується повертати транспортні засоби. У зв`язку з цими обставинами, 04.02.2018 р. було подано заяву до Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області про незаконне заволодіння [PERSON] майном, що належить [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у лютому 2018 року допомагав відбуксирувати автомобіль Пежо 405 (бежевого кольору) до [PERSON] для ремонту. Зазначив, що бачив автомобіль ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору) з причепом марки "Лідер" (синього кольору), які стояли біля тракторів на території фермерського господарства, яке належить [PERSON] . Щодо човнового мотору марки "Парсон" 15 та бензопили "Гудлак" йому нічого невідомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює найманим працівником у фермерському господарстві, яке належить [PERSON] . Зазначила, що транспортні засоби Пежо 405 (бежевого кольору) та ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору) з причепом марки "Лідер" (синього кольору), стояли на території фермерського господарства, проте невідомі чоловіки забрали вищевказане майно. Про викрадення майна поліцію не повідомляла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її чоловіком. [PERSON] передав останньому для ремонту автомобіль Пежо 405, автомобіль ЗАЗ Таврія пікап, причеп марки "Лідер". Проте, невідомі чоловіки забрали вищевказане майно з території фермерського господарства, яке належить її чоловікові [PERSON] . Таким чином, у судовому засіданні сторонами по справі не заперечується факт належності позивачу автомобілів Пежо 405 (бежевого кольору) та ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору) з причепом марки "Лідер" (синього кольору), що також підтверджено показами свідків. Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль Пежо 405, державний номер [NUMBER] , автомобіль ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору), човновий мотор марки "Парсон" 15 кінських сил, чьотирьохтактний, бензопила "Гудлак", належить йому на праві власності. Також, свідки підтвердили обставини, зазначені в позовній заяві, а саме знаходження майна: автомобіля Пежо 405, державний номер [NUMBER] , автомобіля ЗАЗ Таврія пікап, причепу марки "Лідер", на території фермерського господарства, яке належить [PERSON] , станом на 2018 рік. Судом встановлено, а також підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідача [PERSON] , що майно, а саме: автомобіль Пежо 405 (бежевого кольору), автомобіль ЗАЗ Таврія пікап (білого кольору), причеп марки "Лідер" (синього кольору), на момент розгляду справи в суді, у відповідача [PERSON] відсутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Виходячи зі змісту зазначених правових норм, саме позивач визначає предмет та підстави позову, суд позбавлений права самостійно змінювати їх. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Звертаючись до суду із вимогами про повернення майна та посилаючись в обґрунтування своїх вимог на ст. 387 ЦК України, позивач фактично пред`явив позов про витребування цього майна у відповідача. Такий спосіб захисту хоча і передбачений вимогами ЦК України, однак не є належним способом захисту у даному випадку. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, а також достатність доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності доказів належності майна позивачу та невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Outcome: dismissed