Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства "Волиньвугілля" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював начальником юридичного відділу спеціального апарату управління Відповідача з 06.06.2011 року. 23.08.2016 року його було звільнено із займаної посади у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку обов'язків. Не погоджуючись із виданим наказом зазначає, що своїх посадових обов'язків не порушував, так як завізований ним проект наказу про звільнення [PERSON] жодних протиправних позицій не мав. Окрім того, вважає, що Відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності без наявного факту самого проступку та заподіяної шкоди, не врахувавши жодним чином попередню роботу позивача, тому окаржив накази Відповідача № 89 від 14.06.2016 року та № 107 від 04.07.2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани. Окрім того, Позивач вказує, що його було звільнено без попередньої згоди виборного органу - первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України відокремленого підрозділу "Шахта "Бужанська" ДП "Волиньвугілля", членом якого він являється, що є порушенням ч. 2 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та ст. 43 КЗпП. Вважає, що у звязку з його незаконним звільненням виник вимушений прогул. У звязку із третім підряд незаконним звільненням Позивач зазнав моральних страждань, переніс душевні страждання, оскільки втратив основне матеріальне джерело існування, змушений переживати за своє подальше життя. На підставі викладеного просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства "Волиньвугілля" № 131 від 23.08.2016 року, поновити його на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства "Волиньвугілля" з 23.08.2016 року, стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп. В ході розгляду справи Позивач свої позовні вимоги уточнив, та просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства "Волиньвугілля" № 131 від 23.08.2016 року, поновити його на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства "Волиньвугілля" з 23.08.2016 року, стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 62 699,20 грн., 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Представник відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля" у судове засідання не з'явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У запереченнях, наданих суду Представник відповідача стверджує про постійний характер порушення Позивачем виробничого процесу та трудової дисципліни; зазначає, що посада начальника юридичного відділу ліквідована і виведена зі штатного розкладу підприємства у зв'язку із реорганізацією; вказує на те, що Позивачем не надано доказів, які б вказували на погіршення стану здоров'я чи будь-яких розладів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відповідно до наказу № 131 від 23 серпня 2016 року, виданого Державним підприємством "Волиньвугілля", звільнено з посади начальника юридичного відділу у звязку із тим, що він при візуванні наказу № 31-к від 25.02.2016 року про звільнення [PERSON] допустив порушення ст. 139 КЗпП України, пп, 2.1, 2.2, 2.4, 3.1, 3.3 посадової інструкції, п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, допустив бездіяльність в частині розгляду заяви [PERSON] від 02.03.2016 року, тим самим не вчинив необхідних дій для відведення негативних наслідків на підприємстві, відмовився від надання будь-яких документів та пояснень з цього приводу, подібні порушення трудової дисципліни неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до наказів № 89 від 14.06.2016 рокук та наказу № 07 від 04.07.2016 року до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.7). Як вбачається з подання ДП "Волиньвугілля" Відокремленому підрозділу "Шахта" Бужанська" Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України, підставою для звільнення Позивача є наказ № 89 від 14.06.2016 року та № 107 від 04.07.2016 року (а.с.18). Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07.09.2016 року по справі № 165/1236/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ № 89 від 14.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника юридичного відділу ДП "Волиньвугілля" [PERSON] Рішення набрало законної сили 26.10.2016 року (а.с. 102-108). Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27.02.2017 року по справі № 165/1352/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ № 107 від 04.07.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника юридичного відділу ДП "Волиньвугілля" [PERSON] Рішення набрало законної сили 10.03.2017 року (а.с.107-110). У зв'язку із вищенаведеним, так, як накази, що слугували підставою для звільнення [PERSON] визнані судом незаконними та скасовані, суд приходить до висновку про те, що наказ Державного підприємства "Волиньвугілля" № 131 від 23 серпня 2016 року є незаконним та підлягає скасуванню. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] проведено з грубим порушення вимог КЗпП України і вимога про поновлення на займаній посаді підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до повного задоволення. Відповідно до довідки № 1279/7.5/10.1-39 від 27.09.2016 року середньоденний заробіток [PERSON] складав 391,87 грн. (а.с.93). Станом на 10 квітня 2017 року, тобто на момент розгляду справи в суді, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 62 699,20 грн. ( 391,87 грн. х 160 робочих днів). При вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд виходить із того, що звільненням втретє із займаної посади позивачу були заподіяні моральні страждання, так як Відповідач неодноразово незаконно позбавляв Позивача гарантованого Конституцією України права на працю. Внаслідок протиправних дій Відповідача, Позивач втратив душевний спокій, так як не мав засобів для забезпечення належного рівня життя, а тому вимога про стягнення з Державного Підприємства "Волиньвугілля" на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 10 000 грн. підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача понесені останнім витрати за оплату судового збору у сумі 551,20 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК якщо Позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене, підлягає стягненню з Відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved