Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом з вимогою до відповідача, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2011 року по теперішній час. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно. Тоді як відповідач працює, отримує заробітну плату, аліменти на інших дітей не сплачує. На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі ?? частини його заробітку (доходу) щомісячно. У судове засідання від імені позивача надано суду письмову заяву, відповідно до якої, остання прохала суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати справу за її відсутності. Від імені відповідача також подано письмову заяву, відповідно до якої, він не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши при цьому, що він дійсно працює в УДЦ «Укрспецвагон» електрозварювальником. На своєму утриманні інших осіб не має, хронічними захворюваннями не страждає, інвалідом не являється. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, який укладено 09 грудня 2011 року Панютинською селищною радою міста Лозова, Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 31, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№8), в якому в графі батько зазначено - [PERSON], в графі мати зазначено - [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач працює в ДП «Укрспецвагон». Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і її доходу не вистачає для повноцінного забезпечення себе та дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved