Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до управління Держпраці у Житомирській області, треті особи: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, товариство з обмеженою відповідальністю "ДФУ АГРО" про скасування акта спеціального розслідування смертельного нещасного випадку на виробництві, не пов`язаний з виробництвом та зобов`язання скласти акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її чоловік [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "ДФУ АГРО" - працював підсобним робітником товариства з обмеженою відповідальністю "ДФУ АГРО". Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 29 листопада 2016 року, який трапився з її чоловіком, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок є таким, що не пов'язаний з виробництвом. Зазначений висновок комісії вважає неправильним, оскільки згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17 травня 2016 року № 2974 безпосередньою причиною смерті [PERSON] стала черепно-мозкова травма, що супроводжувалася переломом кісток основи та склепіння черепа, які утворилися від дії тупого предмета, можливо при падінні. Вважає, що нещасний випадок травмування, який привів до смерті [PERSON] трапився під час виконання роботи і по ньому повинен був складений акт форми Н-1 та Н-5, пов'язаний з виробництвом. Тому позивач просила в судовому порядку скасувати акт спеціального розслідування смертельного нещасного випадку на виробництві за формою Н-5 з висновком про причинно-наслідковий зв'язок смерті, що не пов'язаний з виробництвом, який затверджено 29 листопада 2016 року; зобов'язати управління Держпраці у Житомирській області скласти акт за формою Н-1 та Н-5 з висновком про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та просили задовольнити вимоги у повному обсязі. Представники відповідача Горбовський О.В. та Василенко Г.А. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], як таких, що є необґрунтованими. В письмових запереченнях на позов зазначили, що 10 березня 2016 року близько 10-ї години [PERSON] поскаржився [PERSON] на погане самопочуття, на що останній запропонував йти йому додому та звернутися за медичною допомогою до лікаря. Проте [PERSON] відмовився звертатися до лікаря та пішов в роздягальню. Вважає, що [PERSON] з робочого місця пішов, знаходився в роздягальні, ніяких дій по виконанню робіт не проводив. Посадовими особами ТОВ "ДФУ АГРО" не було порушено законодавство з охорони праці. Представник третьої особи - управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, проте направив до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі з підстав не доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Представник третьої особи - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Клименко А.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Правовідносини, які склались між сторонами, регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Законом України "Про охорону праці", Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232. Відповідно до пункту 54 вищевказаного Порядку № 1232 у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраціабо його територіального органузметоюзабезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку. Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку. На законодавчому рівні право висловлювати незгоду з висновками роботи спеціальної комісії надано лише роботодавцю, робочому органу Фонду, представнику профспілки, потерпілому або членам його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси. Даний перелік є вичерпним. Пунктом 2 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, дія цього Порядку поширюється на власників підприємств або уповноважені ними органи та осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично були допущені до роботи в інтересах підприємства, а також на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно. Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Положення ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписи ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що відповідно до положень статтей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках,прямо передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Статтею 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визначено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Відповідно до ст.14 Закону нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно до вимог частин 1 ст.ст.3, 46 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної,часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, затверджені акти форми Н- 5 та Н-1 можуть бути оскаржені у судовому порядку, оскільки вони є рішенням спеціальної комісії, яке складається, розглядається і затверджується у відповідності до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Судом встановлено, що за наслідками повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 березня 2016 року об 11 год 50 хв, комісією, утвореною за наказом від 1 листопада 2016 року № 2128 Управлінням Держпраці у Житомирській області, проведено повторне спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався у товаристві з обмеженою відповідальністю "ДФУ АГРО" по вулиці Тимірязєва, 22 у селі Грозине Коростенського району Житомирської області з потерпілим [PERSON], про що складено 24 листопада 2016 року відповідний акт за формою Н-5 (а.с.6-10). Згідно з вказаним актом комісія дійшла висновку, що (дослівне цитування) "відповідно до ГОСТ 12.0.003-74, на момент настання нещасного випадку, [PERSON] не перебував під дією шкідливих та небезпечних факторів; на момент настання нещасного випадку, внаслідок погіршення стану здоров'я, [PERSON] не виконував своїх функціональних обов'язків; згідно з картою умов праці для професії (посади) "Підсобний робітник", умови та характер праці відносяться до ІІ класу, робоче місце не має факторів перевищень гранично-допустимого рівня, за показниками робоче місце слід вважати із допустимими умовами праці; згідно з інформацією, наданою Житомирським обласним бюро судово-медичної експертизи, щодо встановлення причинно-наслідкового зв'язку отриманої травми із загальним погіршенням здоров'я напередодні, при проведенні судово-гістологічної експертизи шматочків серця були встановлені ішемія, гіпертрофія та дистрофія міозитів, фіброз строми серцевого м'язу, що свідчать про наявність у [PERSON] захворювання серця, яке призвело до розвитку серцевої недостатності, можливої втрати свідомості, що й стала причиною його падіння. Враховуючи вищевикладене та взявши до уваги те, що смерть [PERSON] наступила не в процесі виконання ним трудових обов'язків і не внаслідок впливу на нього небезпечного виробничого фактора чи середовища,

Outcome: partial