Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.112010р. по 31.01.2014р. в сумі 5 673 грн. 88 коп. В обґрунтування позову послався на те, що він надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-1У від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Згідно до п. 18 Правил за надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води плата вноситься власниками квартир, наймачами або орендарями щомісяця не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим відповідно до показників засобів обліку чи нормативів споживання. За період з 01.11.2010р. по 31.01.2014р. відповідачі не сплачували вартість наданих послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість в сумі 5 673 грн. 88 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, в ньому наведених. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись, що позовні вимоги перевищують строк позовної давності, та посилався на ст.22 Закону України "Про міліцію". Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення та клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, відповідачі [PERSON] та [PERSON] мешкають в квартирі [ADDRESS] (а.с.11) і є споживачами послуг позивача, а саме - послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів, встановлених обласними державними адміністраціями. Як видно з наданих суду документів, відповідачі не регулярно та не в повному обсязі сплачували плату за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з 01.11.2010р. по 31.01.2014р., у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість (а.с.4-5). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, разом з тим, відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів перед позивачем в період з 01.11.2010р. по 31.01.2014. становить 5 673 грн. 88 коп. (а.с.4-5). Відповідачами в запереченнях проти позову зазначалося про сплив позовної давності та про неправильне нарахування заборгованості з урахуванням пільг, встановлених ст.22 Закону України "Про міліцію". Судом встановлено, що відповідачі є співробітниками органів внутрішніх справ України та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, яке здійснює КП «ХТМ». Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством. Вищезазначеними нормами закону встановлено лише пільги, гарантії та компенсації працівників міліції, однак порядок їх надання передбачено затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 N 426 (з наступними змінами) Порядком надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу (далі - Порядок). Відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 31.03.2003 N 426, видатки, на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що для відшкодування фактичних витрат пільговик подає в бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування житлом, паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування (абз. 2 цього порядку), а також довідку про склад сім'ї (раз на рік). Згідно з п. 8 Порядку грошовий еквівалент наданих пільг, компенсацій виплачується пільговику установою разом з іншими щомісячники виплатами. Указаний порядок надання пільг стосується будь-яких бюджетних установ. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону «Про міліцію» пільги, компенсації та гарантії, встановлені цим Законом, надаються за рахунок і в межах коштів, передбачених на утримання бюджетних установ (підприємств, організацій) у кошторисах або фінансових планах. Тобто, існує законодавчо визначений порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, який не передбачає надання пільг за рахунок підприємства, що надає послуги. Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Конституційний суд України ні рішенням від 18.06.2007 року №4-рп/2007, ні рішенням від 09.07.2007 року №6-рп/2007, ні рішенням від 22.05.2008 року №10-рп/2008, не визнавав неконституційною ні частину другу ст.69 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", ні частину другу ст.65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", що передбачають, що витрати на безплатне або пільгове матеріальне та побутове забезпечення працівників бюджетних організацій провадиться за рахунок та в межах бюджетних асигнованій на утримання цих організацій. Рішенням Конституційного суду України від 18.06.2007 року та від 09.07.2007 року була визнана неконституційною стаття 36 Закону України "Про Державний бюджет України в 2007 року", у відповідності до яких пільги, компенсації та гарантії, на які у відповідності з законами України мають право окремі категорії працівників бюджетних організацій надаються у випадку, якщо вказаний працівників має право на податкову соціальну пільгу та розмір наданих пільг в грошовому еквіваленті разом з грошовими доходами вказаних працівників не повинен перевищувати величину доходу, що надає право на податкову соціальну пільгу. Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 було визнано неконституційними положення п.68 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який обмежує пільги, що надаються працівникам міліції, величиною доходу, що надає право на податкову соціальну пільгу, але не зачіпає встановлений порядок надання пільг за рахунок та в межах бюджетних асигнованій на утримання бюджетних організацій. У зв'язку із скасуванням обмеження за розміром доходу пільговика, а не порядку надання пільг, [PERSON] та [PERSON] мають право звернутися до своєї організації для відшкодування їм 50-ти відсотків фактичних витрат за користування комунальними послугами, в тому числі за теплопостачання та гаряче водопостачання. Державою гарантуються пільги окремим категоріям працівників бюджетних організацій, встановлює порядок їх надання за рахунок коштів бюджету установ, де вони працюють, та надають пільги за рахунок інших джерел, в тому числі за рахунок коштів КП "Харківські теплові мережі", протирічить діючому законодавству. Таким чином, суд вважає доведеним і це підтверджується належним чином дослідженими доказами по справі в їх сукупності, що споживачі, тобто відповідачі по справі, в повному обсязі одержували належні послуги по теплопостачанню квартири відповідачів. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки на підставі ст. 257 ЦК України. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачі просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Представник позивача, в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав, а тому суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 27.02.2014р. з заявою про видачу судового наказу на підставі зазначеної в позові заборгованості (а.с.31) Як вбачається з ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18.04.2014р., судовий наказ Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.03.2014 року про стягнення заборгованості з відповідачів скасований (а.с.6). Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст..118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою до подання заяви про видачу судового наказу, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з 27.02.2014р. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності з 01.03.2011р. по 21.01.2014р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість, яка в межах строку позовної давності становить 4908 грн. 50 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial