Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.12.2018 року, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який надалі збільшився до 50 000,00 грн. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач в свою чергу зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надав, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого станом на 11.11.2020 утворилась заборгованість у загальному розмірі 61 772, 01 грн., а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 22.12.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 25.02.2021 року вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог. 22.02.2021 року подав відзив на позов, зі змісту якого посилається на те, що позивач у позові зазначає, що: «відповідач звернувся до них з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву б/н від 03.12.2018 року, в результаті чого відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві». Істотні умови сторони узгодили під час підписання анкети-заяви відповідно до якої відповідач автоматично погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Однак, на думку відповідача, така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме із цими Правилами надання банківських послуг, оскільки вони містяться на сайті www.privatbank.ua, а також не відомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодився відповідач під час підписання анкети-зави. Умови та правила надання банківської послуги повинні містити підпис позичальника, саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не наддав жодного доказу який би підтверджував, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір. Крім того відповідач вказав, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту. Надана позивачем копія анкети - заяви не засвідчена належним чином, вказана анкета-заява не може слугувати доказом отримання відповідачем будь-якої кредитної картки та встановлення будь якого розміру кредитного ліміту, оскільки у вказаній заяві відсутнє підтвердження отримання відповідачем картки та встановлення ліміту. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на особовий картковий рахунок позивач не надав. До позовної заяви копію платіжної картки не додав. Підтвердження отримання відповідачем картки також надано до суду не було. Відповідач зазначив, що в доданих позивачем додатках до позову, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також, не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті-заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Додані ж «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, та складені та сформовані самим позивачем, який є зацікавленою особою у справі та може вносити будь-які відомості у ці документи. Надані копії «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених Наказом, та «Тарифи Банку» є лише відсканованими копіями невідомого документу, викликають сумнів в їх достовірності, не містять підпису відповідача про ознайомлення, а тому їх неможливо вважати складовою укладеного договору, окрім того, в самій анкеті відсутні відмітки про отримання цих Умов та Тарифів. Також відповідач вважає, що наданий позивачем паспорт кредиту не є належним та допустимим доказом виходячи з тих обставин, що надана позивачем анкета-заява не містить положень про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Також, Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 75 000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 18.12.2019 року, в той час як позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 03.12.2018 року по 11.11.2020 року. Тобто, період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який Банк просить стягнути заборгованість. Відповідач вказав, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана відповідачу, була актуальною лише до 18.12.2020 року і матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, а відтак дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Також, встановлення кредитного ліміту, не свідчить про отримання та використання користувачем картки будь яких коштів. На підтвердження встановлення кредитного ліміту для відповідача, позивачем надана довідка "Про зміну умов кредитування...". Вказана довідка виготовлена та підписана невідомою особою, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи що її підписала, не містить дати її складання. Долученою до справи Довіреністю позивач не уповноважував свого представника на надання довідок про встановлення кредитного ліміту. У вказаній довідці відсутній номер рахунку/номеру картки, на яку, на думку представника позивача було встановлено кредитні ліміти. Надана до суду довідка «Про підписання кредитного договору б/н за яким були видані кредитні картки», виготовлена та підписана невідомою особою, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи що її підписала, не містить дати її складання. Слід звернути увагу, що долученою до справи Довіреністю позивач не уповноважував свого представника на надання довідок про встановлення кредитного ліміту. Таким чином, відповідач вважає, що вказані довідки підписані неповноважною особою, виготовлені представником позивача самостійно, як зацікавленою особою, не підтверджують факту встановлення кредитного ліміту, факту надання йому платіжної або будь якої іншої картки, тому не можуть сприйматись судом як належні та допустимі докази. Із розрахунку позивача неможливо встановити яка саме сума заборгованості підлягає стягненню, чи існує взагалі заборгованість, надана позивачем виписка по рахунку не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може братись до уваги при винесенні рішення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. При укладанні договору №б/н від 03.12.2018 сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 11.11.2020 року, наявна заборгованість у загальному розмірі 61 772, 01 грн., яка складається із наступного: 49 530, 38 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч. 0,00 грн. -заборгованість за поточним тілом кредиту; 49 530, 38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 12 241, 63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Доказів, які б спростували розрахунки надані позивачем, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, з боку відповідача не надано. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості, виписки за договором б/н по картковому рахунку, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. До позовної заяви позивач додав копію Паспорту споживчого кредиту, яка підписана відповідачем 03.12.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, виписці по картковому рахунку. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Доказів на спростування викладених в позовній заяві та письмових матеріалах обставин, відповідачем суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.12.2018 року в загальному розмірі 61 772, 01 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved