Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

23 січня 2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] селищна рада Камянка-Бузького району Львівської області, в якій позивач просить суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803439 від 19.06.2009 р. та стягнути з відповідача суму судових витрат. У подальшому позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмета позову в якій просив визнати недійсним рішення [PERSON] селищної ради народних депутатів Камянка-Бузького району Львівської області від 17.06.1993 №33 в частині надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального будівництва площею 0,0599 га, а також виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803439 від 19.06.2009 р., та просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, позивачем була розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель під існуючими обєктами залізничного транспорту, які належать до земель залізничного транспорту, в адміністративних межах смт. Запитів. У результаті обстеження виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян, зокрема земельна ділянка відповідача згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803439 від 19.06.2009р. Оскільки позивач вважає вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку таким, що суперечить законодавству, порушує права позивача на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, а тому, що підлягає визнанню недійсним. Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечили. Вказали, що вимоги позивача є необґрунтованими та не відповідають положенням закону його твердження щодо відсутності законодавчих вимог про обовязкову наявність правовстановлюючих документів для підтвердження користування відповідною земельною ділянкою позивачем. З посиланням на чинні у різні періоди часу редакції Земельного кодексу вважали, що позивач повинен був отримати правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, а отримана ним проектно-технічна документація є лише передумовою для отримання земельної ділянки. Також відповідач з посиланням на практику ЄСПЛ вважає, що порушення допущені державними органами в минулому, не можуть бути безумовною підставою для скасування права набутого права відповідачем. Окрім того, наголошує на пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 24.01.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.02.2018р. до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 28.02.2018р. провадження в справі відкрито та призначено підготовче засідання. 03.05.2018р. представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, застосувати позовну давність та витребувати у позивача докази. 08.05.2018р. представник відповідача подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду. 30.05.2018р. представник позивача [PERSON] акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" подав відповідь на відзив, просив позов задовольнити. 14.06.2018р. представник позивача подав суду заяву про зміну предмета позову, якою просив визнати недійсним окрім державного акту також і рішення селищної ради про надання у безстрокове користування земельної ділянки відповідачці. 03.07.2018р. представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду\~від 25.07.2018\~залучено до\~участі у\~даній справі[PERSON] селищну раду Камянка-Бузького району Львівської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, частково задоволено клопотання про витребування доказів, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено, підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою суду від 12.10.2018р. витребувано з [PERSON] Держземагентства інформацію про власника спірної земельної ділянки, розгляд справи відкладено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що з метою оформлення документів на право користування земельними ділянками, на замовлення ДТГО "Львівська залізниця" правонаступником якого є ПАТ "Українська залізниця", розроблена технічна документація, роботи щодо розроблення якої виконувались КГ НВФ "Нові технології". В результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації було виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян. Позивач сплачує земельний податок за ці землі, тому вважає, що ці землі належать їм. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала, що відповідач не довів наявне право власності на земельну ділянку і те, що в нього відсутній правовстановлюючий документ. Зазначив, що технічна документації не є доказом права власності на земельну ділянку. Також представник відповідача заявила про застосування позовної давності. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, а суд заслухавши думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи без участі такого представника, дійшов до висновку про можливість розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради народних депутатів від 17.06.1993р. №33 виділено земельну ділянку у безстрокове користування [PERSON] в смт. Запитів по вул. Залізнична, 51, площею 1200кс.м. для будівництва житлового будинку та господарської будівлі (а.с. 80). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803439 від 19.06.2009р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1199 га., яка розташована в смт. Запитів, вул. Бічна Залізнична, 1 (а.с. 200). [PERSON] Держземагантства у Камянка-Бузькому районі від 26.05.2015р. стверджується, що в смузі відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах смт.Запитів, частково розташовані інші земельні ділянки, зокрема земельна ділянка [PERSON], яка розташована по вул. Бічна Залізнична, 1, державний акт серії ЯЖ №803439 (а.с. 14). Відповідно до витягу з технічної документації смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах [PERSON] селищної ради, така смуга у відповідній частині складає ширину до 80,4 м. і на такій схематично відображено накладення земельних інших ділянок, в т.ч. відповідачки [PERSON] (а.с. 8). Актом обстеження земельної ділянки від 16.11.2016р., який складений представниками ПАТ "Львівська залізниця" зафіксовано, що в адміністративних межах смт. Запитів у смузі відведення залізниці знаходиться земельна ділянка [PERSON] і на цій ділянці знаходиться новобудова (двоповерховий цегляний будинок), розміром 10 х 10 кв.м. (а.с. 16). Із встановлених обставин справи видно, [PERSON] є власником земельної ділянки, право на яку заявляє позивач ПАТ "Львівська залізниця", у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом. Інших доказів суду не надано, а судом не здобуто. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною 1 статті 126 цього кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як зазначено\~у Постанові\~Верховного Суду\~від 28.03.2018р.\~по справі\~№761/1554/13-ц, із системного аналізу норм ЗК України вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Як встановлено судом, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.06.2009р. на підставі рішення 19 сесії 5 скликання від 10.07.2008р. №11 [PERSON] селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області, що доводиться записом у такому державному акті. Проте, таке рішення селищної ради позивач не оскаржує в межах даної справи і доказів його визнання недійсним у межах іншої судової справи суду не надав. За таких умов, оскаржуваний державний акт на імя [PERSON] не може бути визнаний судом недійсним без вирішення у встановленому законом порядку питання про незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він був виданий, а саме рішення [PERSON] селищної ради від 10.07.2008р. Враховуючи засаду цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 13 ЦПК України диспозитивність, яка передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, то підстав для оцінки законності рішення [PERSON] селищної ради від 10.07.2008р. в межах даної справи немає. Суд також відзначає, що підставою позову про визнання недійсним державного акту є саме посилання позивача на порушення законодавства при наданні такої земельної ділянки відповідачу органом місцевого самоврядування. Сама процедура видачі та оформлення державного акту не оспорюється і не є підставою даного позову. Тому, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної вимоги до [PERSON] про визнання недійсним державного акту необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним рішення [PERSON] селищної ради від 10.07.2008р., то суд у задоволенні такої вимоги також відмовляє, виходячи з наступного. Вказане рішення не є підставою виникнення права власності у [PERSON], так як ним лише вирішувалось питання про надання права користування земельною ділянкою, а тому вказане рішення органу місцевого самоврядування не послужило підставою для видачі спірного державного акту. Як видно зі спірного рішення, таке видане виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради 17 червня 1993 року. Позивач просить його визнати недійсним мотивуючи вимогу тим, що орган місцевого самоврядування не мав права розпоряджатися землями транспорту, однак таку селищну раду не залучив до участі у справі як відповідача, вимоги до такої особи не заявив. Суд з власної ініціативи залучив селищну раду як третю особу, оскільки рішення по справі могло вплинути на права та інтереси цієї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Так, як зазначено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009р. N 2, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий самий підхід застосувала [PERSON] Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018 року по справа № 523/9076/16-ц, де у п. 40,41 зазначено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним рішення селищної ради не предявивши її до належного відповідача [PERSON] селищної ради, то суд відмовляє у задоволенні такої вимоги. Разом з тим, суд відзначає, що підстави відмови у задоволенні даного позову не позбавляють позивача права на звернення до суду з новим позовом, за умов предявлення його до належного відповідача та обрання вірного та вичерпного способу захисту. Одночасно суд на підставі ч. 2 ст.141 ЦПК України покладає понесені судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed