Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра", в особі свого представника, звернулися до суду із позовом, в остаточно уточненій редакції якого просили стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року у розмірі 76650,97 доларів США та штрафні санкції у сумі 58057,71 коп., що утворилася станом на 13.02.2014 року. В обґрунтування позову посилалися на те, що 11.02.2008 року між ВАТ КБ „Надра", правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ „Надра", в особі філії ВАТ КБ „Надра" укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 47 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,49% річних. Також встановлено плату за управління кредитом із розрахунком 0,10 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 784,09 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11.02.2008 року було укладено договір поруки з [PERSON], відповідно до якого останній зобов'язався відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і [PERSON], а саме повернути до 09.02.2018 року кредит у сумі 47 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% річних. 17.08.2010 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої позичальнику надається відстрочка сплати частини необхідного платежу визначений у графіку, який міститься у додатковій угоді № 2 від 17.08.2010 року до договору. Відповідно до зазначеного графіку сума щомісячного платежу незмінна і складає 784,09 доларів США на місяць, за винятком періоду, на який було надано відстрочку. При цьому сума кредиту, розмір відсотків річних, плати за управління кредитом, щомісячна сума необхідного платежу, а також кінцевий строк повернення кредиту залишено без змін. Це свідчить про те, що обсяг відповідальності відповідачів не збільшився порівняно з тим, який обсяг відповідальності визначений у договорі. Свої зобов'язання за договором Банк виконав повністю, надавши кредитні кошти, шляхом видачі готівки [PERSON] через касу Банку. Але [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконала і не виконує по теперішній час. Відповідно до договору поруки поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку про невиконання позичальником своїх зобов'язань. Проте [PERSON] не виконує умов договору поруки - грошові кошти, надані у кредит, відсотки за користування ними, а також штрафні санкції не сплачено. Додатковою угодою було змінено порядок погашення заборгованості та встановлено, що у випадку несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі виконаного зобов'язання з боку позичальника Банк приймає та самостійно розподіляє внесені позичальником грошові кошти у наступній черговості: судові витрати, штрафи, пені, прострочена заборгованість за нарахованими комісіями, прострочена заборгованість по кредиту, строкова заборгованість за нарахованими комісіями, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість по кредиту. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань станом на 13.02.2014 року існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 45 229,83 доларів США; - заборгованість за відсотками - 28 600,80 доларів США; - заборгованість за комісією - 2 820,34 доларів США; - заборгованість за пенею - 50376,96 грн., що є еквівалентом 5891,56 доларів США; - заборгованість за штрафом - 7 680,75 грн., що є еквівалентом 898,26 доларів США. На підставі викладеного Банк звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник Банку, Немьонова С.В., що діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі просивши суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явилася, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Про судове засідання від 03.06.2014 року був повідомлений заздалегідь, про що свідчить повідомлення про вручення 22.05.2014 року судової повістки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи за допомогою смс-повідомлення. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк „Надра", (правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Надра"), в особі філії ВАТ КБ „Надра" Харківське РУ, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/65. Відповідно до п.п. 1.1, 1.3.1 договору Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 47 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків, а саме: 14,49% річних. Також встановлено плату за управління кредитом із розрахунку 0,10 % від розміру фактичної суми кредиту. Відповідно до п. 3.3.2 договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 784,09 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту - 09.02.2018 року (п. 3.3.4 Договору). З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором Банком було укладено договір поруки № 6/4/33/2008/840-П/66 від 11.02.2008 з [PERSON]. Відповідно до зазначеного договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і [PERSON], а саме: повернути до 09.02.2018 року кредит у сумі 47 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% річних. Пунктами 1.2, 1.4 договору поруки передбачено, що [PERSON] відповідає перед банком у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами; [PERSON] та [PERSON] відповідають як солідарні боржники. Відповідальність за порушення позичальником повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом передбачена у п.5 кредитного договору. Згідно з п.п. 5.1, 5.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у встановлені договором строки, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення; а у разі порушення позичальником умов договору щодо суворого дотримання його вимог позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок. Про виконання позивачем зобов'язання та надання відповідачу коштів свідчить заява на видачу готівки № 1 від 11.02.2008 року. Судом встановлено, що відповідачами було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача, станом на 13.02.2014 року загальна заборгованість відповідача становить 76650, 97 доларів США та 58057,71 грн. та складається з: - сума заборгованості за кредитом - 45229,83 доларів США (386 746,71 грн.); - заборгованість за відсотками - 28600,80 доларів США (244556,86 грн.); - заборгованість за комісією - 2820,34 доларів США (24115,88 грн.); - заборгованість за пенею - 5891,56 доларів США (50376,96 грн.); - штраф - 898,26 доларів США (7680,75 грн.). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мали право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Іншими словами, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплати всієї суми позики, яка залишилася несплаченою. Тобто, вважаються такими що настали всі строки платежу по всій позиції в цілому. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог закону. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, тоді воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України). Виходячи з положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору як спільного юридичного акта сторін становлять, по-перше, умови, щодо яких вони дійшли згоди і, по-друге, ті умови, які приймаються ними як обов'язкові на основі чинного законодавства. Оскільки договір є підставою виникнення зобов'язання, то зміст цього зобов'язання розкривається через права та обов'язки його учасників, визначені умовами договору. У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх договірних зобов'язань, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №6/4/33/2008//840-К/65 від 11.02.2008 року у сумі 45 229,83 доларів США гривень, законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Умови нарахування та сплати відсотків за користування кредитом встановлені п. 1.3.1 Договору. Сума нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором станом на 13.02.2014 року склала 28 600,80 доларів США. Позивачем наданий обґрунтований розрахунок відсотків, таким чином суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за нарахованими відсотками за користування позикою у розмірі 28 600,80 доларів США. законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 2820,34 доларів США комісії, що також відповідає вимогам Закону та договору. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача пені за прострочення виконання договірних зобов'язань, суд вважає необхідним зазначити наступне. Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Сплата пені передбачена п. 5.1. кредитного договору та розрахована Банком за період з 13.02.2013 року по 12.02.2014 року та становить 50 376,96 грн., що еквівалентно 5891,56 доларам США. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача суми штрафу у розмірі 7680,75 грн., що еквівалентно 898,26 доларам США, нарахованої на підставі п. 4.3.3, 4.3.4 договору, суд вважає за необхідним зауважити, що згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, за змістом вказаної норми закону пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За таких обставин Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра" просить суд застосувати до боржників подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 7680,75 грн. штрафу. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у валюті, наданій позичальнику за кредитним договором. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial