Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

30.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб - Органу опіки та піклування Воронівської сільської ради Білопільського району, Служби у справах дітей Білопільської райдержадміністрації, - про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що 10 травня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, так як [PERSON] зловживав спиртними напоями, вживав наркотичні засоби і психотропні речовини та неодноразово підіймав руку на позивача навіть на сьомому місяці вагітності дружини. По даному факту [PERSON] неодноразово зверталася до відділення поліції. Вважає, що мабуть вже тоді відповідач не бажав народження дитини. Коли сину виповнилося два місці, переймаючись за життя та здоров'я дитини, [PERSON] вимушена була повернутися жити до батьків. 21 січня 2016 року рішенням Білопільського районного суду Сумської області шлюб між сторонами був розірваний. Увесь час з моменту припинення фактичних шлюбних відносин малолітній син сторін, [PERSON], проживає з матір'ю, позивачем по справі. 14 березня 2016 року ухвалено рішення Білопільським районним судом Сумської області по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] на користь матері дитини на утримання сина, [PERSON], аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 16 лютого 2016 року до досягнення [PERSON] повноліття. Не зважаючи на вказане рішення суду [PERSON] ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину та не сплачує аліменти. Сума боргу за аліменти сягає 25 199, 71 грн., даний факт підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за виконавчим листом № 573/262/16-ц від 04.04.2016 року. Позивач вказує, що за весь час біологічний батько дитини, яким є відповідач, жодного разу не відвідав дитину. Під час перебування в місцях позбавлення волі телефонував позивачу з погрозами. Одного разу коли малолітній син підняв слухавку, то пролунали погрози в бік дитини такого тексту: «Коли я вийду, то заріжу тебе і твою маму. Почувши це, дитина була налякана та довго плакала. Зазначаючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що останній не знає свого генетичного батька. Коли позивач звернулася до відповідача з проханям офіційно відмовитися від дитини, то [PERSON] погодився, але за умови, що позивач відмовиться від аліментів та заборгованості по аліментах. Тобто іншими словами [PERSON] готовий продати власну дитину за певну суму. Підтвердженням того слугує нотаріально засвідчена заява про відмову від дитини. Позивач вказує, що у вихованні малолітнього [PERSON] їй допомагає її чоловік [PERSON], підтвердженням чого є довідка № 38 від 27.08.2018 року Воронівської ЗОШ 1-11 ступенів, засвідчена класним керівником [PERSON] та директором школи [PERSON], актом обстеження умов проживання. Рішенням Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 64 від 20.08.2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1988 року народження, відносно сина, [PERSON], [INFO]. Згідно даного висновку відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Вважаючи, що відповідач належних висновків не зробив, спосіб життя та ставлення до дитини не змінив, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за довіреністю Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач дитиною не займається, не приділяє ніякої уваги, телефонував і сказав що прийде, а вона запропонувала прийти на наступний день, а на другий день відповів, що не має можливості приїхати, бо у нього справи. Відповідач телефонує дуже часто, ще й о 24-00 години ночі, і має бажання просто поговорити, а не поцікавитися здоров'ям сина, нічого не робить для дитини. Виконавчий лист вона подала на примусове стягнення у червні 2018 року, так як до цього не потребувала коштів. На час перебування відповідача у місцях позбавлення волі останній постійно їй телефонував і писав, але зміст листів і розмов не стосувався дитини. Він не забезпечував дитину харчуванням, не дарував подарунків, не відвідував шкільні збори і не цікавився успіхами сина. Відповідач звільнився з місць позбавлення волі у 2017 році та приїхав до сина і пообіцяв йому машинку, але не привіз. Коли відповідач телефонує, то ставить до відома, що він уже в Воронівці, попередньо не погоджуючи дату зустрічі з сином, внаслідок чого у дитини виникає істерика, що у нього один папа, а цього папи він не знає. З приводу побачень з дитиною вона з відповідачем не знайшли спільної мови. У 2018 році питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав піднято нею, за її ініціативою, так як відповідач дитини не знає, не займається вихованням. Спочатку відповідач не погоджувався на позбавлення його батьківських прав, потім погодився і у квітні 2018 року зателефонував позивачці з пропозицією поїхати до нотаріальної контори, пояснив, що у неї буде нотаріальна відмова, з якою вона піде до ЗАГСу, де викреслять запис про батька і потім вона відмовиться від аліментів, боргу, а він - від дитини. Також між ними обговорювалося питання про можливе усиновлення дитини нинішнім чоловіком позивачки, яке вона вважає доцільним в інтересах обох її дітей. Відповідач в судовому засіданні повністю не визнав позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, а з його боку застосовуються всі можливі заходи для зустрічей з дитиною, він бажає бачити свого сина і мати з ним спілкування, відвідувати його. Він відразу після звільнення з місць позбавлення волі- у червні 2017 року приїхав за місцем проживання сина і пропонував гроші, які батько позивачки не хотів брати і йому прийшлося кинути 200 грн. на стіл та поїхати. Він кожного місяця, по 10 разів на місяць, телефонував позивачці і пропонував налагодити контакти з сином, на що вона не йшла, а навпаки перешкоджала спілкуванню з сином, навчала його по телефону відповідати що у нього є другий папа, а телефонує дядя. Він сплачував аліменти, передавав іграшки і фрукти, гроші, але позивачка говорила сину, що то тітка передала. Дитина була так налякана можливою зустріччю з рідним батьком, що при зустрічі у сина виникла істерика і син сказав йому, що у нього є інший папа [PERSON]. Щодо сплати аліментів, то на час перебування його у місцях позбавлення волі він працював в м.Глухові на пилорамі різноробітником, в м.Шостка, а заборгованість по аліментах виникла тому, що не було виконавчого листа, потім прийшов лист про заборгованість. На даний час він працює офіційно газоелектрозварювальником в м.Києві вахтовим методом і отримує високу зарплату, має можливість виплатити борг по аліментах, та подав заяву про утримання з його заробітку 50% для погашення боргу по аліментах, сподівається погасити борг найближчі шість місяців. До органів опіки та піклування він не звертався з питанням про визначення днів спілкування з сином, бо сподівається на домовленість по цьому питанню з позивачкою. Він постійно спостерігав за тим, як росте дитина, продивлявся фотографії в соцмережі, писав коментарі, телефонував позивачці коли вона з сином лежала у лікарні. Але при кожному спілкуванні позивачка говорила, що вона все рівно позбавить його батьківських прав. Місяці два тому позивачка зателефонувала і попросила сину 700 грн., на що він погодився і попросив номер карточки, щоб переслати гроші, але вона не телефонувала. Він має намір в подальшому постійно спілкуватися з сином, утримувати сина, приймати участь у його вихованні, познайомити його з родичами по батьковій лінії, водити сина на прогулянки, займатися футболом, тобто буде робити все для найкращого майбутнього сина. Він повністю відмовляється від нотаріально засвідченої заяви про : «Згоду на позбавлення його батьківського піклування по відношенню до його малолітнього сина, [PERSON], [INFO], від виховання та утримання дитини у зв'язку з тим, що дитина повністю вийшла із-під його контролю, з ним не проживає. Наслідки підписання цієї заяви йому зрозумілі та нотаріусом роз'яснено» ( а.с.12). Пояснив, що позивачка ввела його в оману, а в дійсності він не мав наміру відмовлятися від спілкування з сином та його утримання. Представник органу опіки та піклування Мороз Л.В. підтримала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, пояснивши, що засідання виконкому проходило без участі відповідача та його думку щодо доцільності позбавлення батьківських прав вона на той час не знала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білопільської райдержадміністрації Головаченко С.О. в судовому засіданні висловила думку про вирішення спору між батьками з урахуванням інтересів дитини та необхідності спілкування дитини з обома батьками та необхідності повного піклування з боку органів опіки та піклування. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача, думку представників третіх осіб, враховуючи процесуальну позицію учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у сторін- відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 09 червня 2015 року ( а.с. 42). Відповідно до копії рішення Білопільського районого суду Сумської області від 26 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Відповідно до копії рішення Білопільського районого суду Сумської області від 14 березня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина, [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття ( а.с.10). Позивач 08 жовтня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і взяла його прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, [NUMBER], виданого 08 жовтня 2016 року (а.с.5). Згідно акту обстеження умов проживання від 28.08. 2018 року комісією в складі Воронівського сільського голови, секретаря сільської ради, відповідальної по субсидіях, було проведено обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] та згідно зазначеного акту в ході обстеження встановлено, що сім'я в складі чотирьох осіб: [PERSON], 1985 р.н., [PERSON], 1989 р.н., [PERSON] 2011р.н., [PERSON], 2017 р.н. проживає в індивідуальному будинку на чотири кімнати, який опалюється твердим паливом, підведено холодне водопостачання. Умови проживання добрі, стосунки в сім'ї доброзичливі. Для виховання дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку. В кімнаті сина [PERSON] є стіл, ноутбук, шафа для одягу, ліжко, іграшки, книги, рюкзак. В кімнаті доньки [PERSON] є дитяче ліжечко, візочок, дитячі речі, гігієнічні засоби для немовляти, іграшки. Висновок: комісія визнала умови проживання дітей та родини задовільними. В сім'ї панує спокій та доброзичливе ставлення один до одного. Дітям приділяється належна увага ( а.с.11). Рішенням Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 64 від 20.08.2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1988 року народження, відносно сина, [PERSON], [INFO]. Згідно даного висновку відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини ( а.с.8). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 27.08.2018 року № 423, виданої мешканці [ADDRESS], [PERSON] в тім, що вона дійсно зареєстрована за вищезазначеною адресою та має слідуючий склад сім'ї: син- [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, знаходиться на повному її утриманні; донька- [PERSON], [INFO]; чоловік- [PERSON], [INFO] ( а.с.13). Згідно довідки № 38 від 27.08.2018 року за підписом класного керівника та директора Воронівської загальноосвітньої школи 1-11 ступенів Білопільської районної ради Сумської області учень школи, [PERSON], [INFO], 2 кл. виховується в повній родині. Вихованням займаються мати- [PERSON] та вітчим [PERSON]. Батьки приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина, підтримують постійний зв'язок з класним керівником, регулярно відвідують батьківські збори. Під час розмов з класним керівником цікавляться успіхами і проблемами в навчанні [PERSON], завжди відгукуються на всі прохання про допомогу школі чи класу. [PERSON] до школи ходить завжди охайний, має все необхідне шкільне приладдя. У навчальному процесі учень використовує додаткову літературу, друковані зошити, які придбали батьки. Під час відвідування класним керівником сім'ї [PERSON] встановлено, що учень має належні умови проживання, забезпечений якісним харчуванням, має обладнане місце для підготовки до уроків. Батьки слідкують за дотриманням режиму дня дитини. В сім'ї сприятлива та здорова атмосфера. З батьком [PERSON], [PERSON], класний керівник та директор школи особисто не знайомі. Протягом 2016-2017, 2017-2018 навчальних років на загальношкільних та класних батьківських зборах він присутнім не був ( а.с.14). На час розгляду справи дані про стан здоров'я дітини сторін та самих сторін суду не надано. Даних про знаходження відповідача на обліку у лікарів нарколога чи психіатра немає. Відповідач, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП 50907589 - станом на червень, липень, серпень, вересень 2018 року сплачував аліменти на утримання сина, які відраховувалися із його заробітної плати. Тобто він не ухиляється від утримання сина (а.с.43). Згідно вимог ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до рішення Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 64 від 20.08.2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1988 року народження, відносно сина, [PERSON], [INFO]. Згідно даного висновку відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини ( а.с.8). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч.3 ст.4 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками [PERSON], які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав, він бажає налагодити стосунки з сином, погасити заборгованість по аліментах та утримувати і виховувати належним чином свого сина. Обумовлює позов не бажанням позивачки налагодити спілкування його з сином, яка свідомо перешкоджає його зустрічам з сином. Він не ухиляється від утримання сина, сплачує аліменти та найближчим часом виплатить заборгованість повністю. Він має намір зробити все від нього залежне для якнайкращого майбутнього сина. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем [PERSON] виконувати свої обов'язки по вихованню сина. До відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як поведінка відповідача і бажання повністю змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків свідчать про небайдужість останнього до долі свого сина і намагання якнайшвидше виправитися. До того ж відповідач не був присутнім на виконкомі при вирішенні питання щодо його участі у вихованні сина. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. З урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, та вважає можливим погодитися із думкою представника Служби у справах дітей Білопільської РДА Головаченко С.О. щодо необхідності участі у вихованні дитини обох батьків та контролю за цим процесом з боку органу опіки та піклування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed