Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки. В позовній заяві зазначила, що вона була членом колгоспу «Україна» с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області, правонаступником якого стало КСП «Україна», та у порядку передбаченому Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95, позивач набула право на земельну частку (пай) розміром 7, 75 в умовних кадастрових гектарах в землях, розташована на території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. В 2004 році позивач звернувся до Веселинівської райдержадміністрації з заявою про виділення їй земельної частки (паю) в натурі на місцевості. Розпорядженням № 797-р від 23.12.2003 року про складання проекту організації земельних ділянок (паїв) громадянам - власникам сертифікатів в межах території Веселинівської селищної ради було надано дозвіл на відведення земельних ділянок, і після проведення необхідних робіт з виготовлення проектно-технічної документації позивачу були виділені та передані у власність три земельні ділянки площею 7, 48 га (рілля), 0,19 га (пасовища) та 0, 08 га (багаторічні насадження) загальною площею 7, 75 га, розташовані на території Подільської сілшьської ради Веселинівського району Миколаївської області. 30 липня 2004 року Веселинівською райдержадміністрацією позивачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 044915, зареєстрований Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0104010007745. Однак при виготовленні та заповнені бланку Державного акту акт був підписанний начальником Веселинівського районного управління земельних ресурсів, але не було затверджено печаткою данного управління. Зазначене вище спонукало позивача звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, представник надав заяву якою просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги позивачки підтримує повністю та з тих же підстав. Представник відповідача Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаїської області Лясковський В.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву якою просить слухати справу у його відсутність, позов визнає та підтримує. Представник третьої особи Реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач була членом колгоспу «Україна» с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області, правонаступником якого стало КСП «Україна», та у порядку передбаченому Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95, позивач набула право на земельну частку (пай) розміром 7, 75 в умовних кадастрових гектарах в землях, розташована на території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. В 2004 році позивач звернувся до Веселинівської райдержадміністрації з заявою про виділення їй земельної частки (паю) в натурі на місцевості. Розпорядженням № 797-р від 23.12.2003 року про складання проекту організації земельних ділянок (паїв) громадянам - власникам сертифікатів в межах території Веселинівської селищної ради було надано дозвіл на відведення земельних ділянок, і після проведення необхідних робіт з виготовлення проектно-технічної документації позивачу були виділені та передані у власність три земельні ділянки площею 7, 48 га (рілля), 0,19 га (пасовища) та 0, 08 га (багаторічні насадження) загальною площею 7, 75 га, розташовані на території Подільської сілшьської ради Веселинівського району Миколаївської області. 30 липня 2004 року Веселинівською райдержадміністрацією позивачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 044915, зареєстрований Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0104010007745. Однак при виготовленні та заповнені бланку Державного акту акт був підписанний начальником Веселинівського районного управління земельних ресурсів, але не було затверджено печаткою данного управління. Тобто, судом встановлено, що позивач є власником спірних земельних ділянок. На теперішній час позивач не має змоги реалізувати свою право на земельні ділянки. Для усунення неточностей в державному акті на землю позивач зверталася до відділу Держземагенства у Веселинівському районі, але отримала відмову у внесені виправлень до державного акту на право власності на земельну ділянку. Також, позивач зверталася до Реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності позивача на земельну ділянку, однак державним реєстратором у вищевказаній заяві було відмовлено, оскільки в Державному акті відсутня печатка управління, яке його видав, що свідчить про подання неналежного документу в підтвердження права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі вищезазначеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки за нею підлягають задоволенню, оскільки в іншому, а ніж в судовому порядку позивач не має змоги захистити своє порушене право. На підставі викладеного,

Outcome: approved