Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року у розмірі 21 385,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 26.04.2013 року між ПАТ "АктаБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861556301/Т/972114, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії у розмірі 3,25% від суми кредиту, зі строком до 25.04.2016 року. 23.03.2018 року між ПАТ "АктаБанк" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 2, відповідно до умов якого, ПАТ "АктаБанк" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. У порушення зазначених норм законодавства та умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 21\~385,00 грн., яка складається з наступного: 8\~667,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,00 грн. заборгованість за процентами; 9\~717,00 грн. заборгованість за комісією; 3 000,00 грн. - штрафи, пені. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого відповідач зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі за їх необґрунтованістю та недоведеністю, так як позивачем не доведено набуття права вимоги за кредитним договором. Зокрема вважає, що зазначений позивачем розмір заборгованості за кредитом не підтверджується належними доказами. П. 2.1.2. та п. 2.1.2.1 Кредитного договору, якими передбачена щомісячна сплата комісії за супроводження кредиту та комісія за надання кредитних коштів в день підписання цього Договору є нікчемними у відповідності до приписів ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, позов подано з порушенням строків позовної давності, тому просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності. У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання умов договору недійсними, в якій просить суд визнати недійсним укладений між нею та ПАТ «Актабанк» кредитний договір № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року в частині її обов`язку сплачувати банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 422,50 грн. (3,25% від суми кредиту) та в частині її обов`язку сплатити Банку комісію за надання кредитних коштів в розмірі 292,50 грн. (2,25% від суми кредиту), що встановлені пунктами 2.1.2. та 2.1.2.1 кредитного договору. В обґрунтування заявленого зустрічного позову позивач посилалася на те, що дійсно 26.04.2013 року між нею та ПАТ "АктаБанк" було укладено кредитний договір № 0861556301/Т/972114. Однак, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, кредитодавцю було заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту комісії за надання кредитних коштів та супроводження кредиту, у зв`язку з чим зазначені умови кредитного договору є нікчемними. Нею було сплачено частину кредиту, однак позивач надав лише інформацію про загальний розмір залишку до сплати за основним боргом, комісією, штрафами та пенею, незрозуміло, яким чином здійснено розрахунок. Частина коштів, які вона сплачувала на погашення заборгованості, була зарахована банком на погашення комісії, тому розмір заборгованості за основним боргом є меншим, ніж визначив позивач. Позивач не надав доказів здійснення розрахунків між ним та ПАТ «Актабанк» за договором про відступлення прав вимоги. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання умов договору недійсними; вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання умов договору недійсними об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Не погодившись із зустрічною позовною заявою, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було подано відзив на зустрічну позовну заяву, до змісту якого відповідач зазначив, що зустрічні позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити позивачеві в задоволенні його зустрічних позовних вимог в повному обсязі за їх необґрунтованістю та недоведеністю, так як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною кредитного договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року, укладеного між ПАТ «АктаБанк» та [PERSON] , а лише має право вимоги стягувати суму заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. У судове засідання представник позивача за позовом та представник відповідача за зустрічним позовом не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Відповідач за позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні, застосувавши строк позовної давності. Зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Встановлено судом та підтверджується зібраними в справі доказами, що 26 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "АктаБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861556301/Т/972114 на споживчі потреби, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 13000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 422,50 грн., що розраховується як 3,25% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення 25.04.2016 року включно. 26 квітня 2013 року [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 13 000,00 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 851367 від 26.04.2013 року. Додатком №1 до договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року сторони погодили Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Згідно пункту 2.1.3. кредитного договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 783,67 грн. (щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту) та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 25 квітня 2016 року (включно), на умовах, визначених цим договором, згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. За змістом пункту 5.1. вказаного вище договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу позичальник сплачує банку штраф у розмірі 150,00 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину. Пунктом 5.3 кредитного договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю\~десять років. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань,\~станом на 31.10.2019 року\~утворилась заборгованість у розмірі 21\~385,00 грн., а саме: 8\~667,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,00 грн. заборгованість за процентами; 9\~717,00 грн. заборгованість за комісією; 3000,00 грн. штрафи, пені. Також встановлено, відповідно до копії договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством АктаБанк (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (Новий кредитор), банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців, та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору. Згідно копії витягу до додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів набув право вимоги за кредитним договором № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року, що укладений з позичальником [PERSON] . ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів направило на адресу позичальника повідомлення від 27.03.2018 року №002404413-1 про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, згідно\~пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення між кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, а також наявність та розмір заборгованості; приймаючи також до уваги переходу права вимоги за кредитним договором № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , - суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним кредитним договором, станом на 31.10.2019 року\~заборгованості в сумі 11\~668,00 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 8\~667,00 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 1,00 грн. та штрафів у сумі 3 000,00 грн. Вказана вище заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем. Суд також звертає увагу, що позивачем з моменту отримання права вимоги за кредитним договором (23 березня 2018 року), не нараховувалась заборгованість за відсотками, а також штрафи. Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року, укладений між ПАТ "АктаБанк" та [PERSON] , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону,\~є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.\~У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України). Як зазначалось раніше, кредитним договором № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року встановлено, зокрема, сплату щомісячної комісії\~за супроводження кредиту\~у розмірі 422,50 грн., що розраховується як 3,25% від суми кредиту та включається в суму щомісячного платежу, а також сплату в день підписання кредитного договору комісії за надання кредитних коштів у розмірі 2,25% від суми кредиту, що складає 292,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість за комісією в розмірі 9\~717,00 грн. Пунктом 17 статті 1\~Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну\~послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за супроводження кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику. Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, пункти 2.1.2, 2.1.2.1.\~кредитного договору № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року щодо встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту\~та комісії за надання кредитних коштів є нікчемними в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребують визнання їх недійсними, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд звертає увагу, що в умовах кредитного договору відсутнє будь-яке погодження (обґрунтування) між сторонами сплати комісії кредитору у вигляді плати за супроводження кредиту. Таким чином, позовна вимоги про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за комісією в сумі 9\~717,00 грн. задоволенню не підлягає. Щодо поданої відповідачем [PERSON] заяви про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. За положеннями частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що в\~кредитному договорі № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю\~десять років\~(пункт 5.3 договору). Виходячи з викладеного, враховуючи, що кінцевою датою погашення кредиту є 25.04.2016 року; встановивши погодження між сторонами у письмовій формі збільшеної позовної давності 10 років по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів; з даним позовом позивач звернувся до суду 04.12.2019 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви, - суд дійшов до висновку, що позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не пропущено погоджені у кредитному договорі строки позовної давності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню, а саме з [PERSON] підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 0861556301/Т/972114 від 26.04.2013 року у розмірі 11\~668,00 грн., яка складається з наступного: 8\~667,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 3\~000,00 грн. штрафи, пені. А у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання умов договору недійсними слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial