Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 03.03.2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, в якому просив : - визнати незаконними та скасувати пункти 1,2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №6 від 01.07.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту [ADDRESS],; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності [NUMBER] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], видане 25.12.2014 року на ім'я [PERSON] реєстраційною службою Березанського РУЮ у Миколаївській області; - на підставі ч.3 ст.388 ЦК України зобов'язати [PERSON] повернути Коблівській об'єднаній територіальній громаді в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області вказану земельну ділянку нормативною грошовою оцінкою 89025,49 грн.. Як зазначено у позовній заяві, пунктами 1,2 рішення Коблівської сільської ради №6 від 01.07.2014 року затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га із земель, не наданих у власність або користування для індивідуального дачного будівництва у [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції 25.12.2014р. [PERSON] видано свідоцтво [NUMBER] про право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]. Прокурор вважає, що вказані пункти рішення Коблівської сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оскільки: Посилаючись на те, що вказане рішення Коблівської сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, а саме: - ст.19 Конституції України, ст.17 Закону України "Про основи містобудування", ст.118 ЗК України, оскільки надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка розташована в зоні рекреації, в межах якої, відповідно до Проекту планування та забудови Березанського району, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985р. №112, який, згідно з вступом до пояснювальної записки, є основою для розробки проектів планування та забудови населених пунктів, промислових та сільськогосподарських комплексів, зон відпочинку та туризму, а також вибору та відведення земельних ділянок для різноманітних потреб. У межах вказаної зони дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам'яток археології, заказників пам'яток культури та забороняється індивідуальне будівництво в 3-х кілометровій зоні узбережжя Чорного моря. Аналогічна заборона міститься і в п.п.2.4,5.14,5.21,10.17 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", які є обов'язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Отже, надання спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва на вказаній території в межах прибережної захисної смуги Чорного моря суперечить містобудівній документації та чинному містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам; - при прийнятті оскаржуваного рішення сільською радою не прийнято до уваги й місце розташування спірної земельної ділянки, а саме, що за даними НКС надана у власність [PERSON] земельна ділянка розташована у прибережній захісний смузі Чорного моря, відстань від південної межі земельної ділянки до урізу води Чорного моря становить 1-1,274км., від північної - 1-1,295км., тобто спірна змельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому, відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 ЗК України, може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься індивідуальне дачне будівництво; згідно ст.88 ВК України та ст.60 ЗК України з метою охорони водних об'єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води та що відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 ЗК України землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обраховану площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно-визначеній смузі від урізу води, тобто надання спірної земельної ділянки суперечить також вимогам земельного, водного законодавства; - що всупереч вимогам ч.8 ст.118, ч.3 ст.186-1 ЗК України Коблівською сільською радою прийнято спірне рішення за відсутності позитивних висновків управління екології та природних ресурсів та управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації про погодження вказаного проекту землеустрою, перший заступник прокурора просить визнати незаконним та скасувати вищезазначене рішення Коблівської сільської ради. Враховуючи, що оспорюване рішення Коблівської сільської ради видано із численними порушеннями законодавства, без необхідних погоджень проекту землеустрою, з порушенням правового режиму земель прибережної захисної смуги, перший заступник прокурора просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності [NUMBER], видане 25.12.2014 року [PERSON] реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції на спірну земельну ділянку, яке є похідним документом і лише посвідчує виникнення права власності та на підставі ст.ст.16,1212 ЦК України зобов'язати відповідача повернути отриману ним земельну ділянку об'єднаній територіальній громаді с. Коблево. Прокурор у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в судове засідання не з'вився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився та не повідомив про причину своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Пунктами 1, 2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №6 від 01 липня 2014 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для індивідуального дачного будівництва із земель, не наданих у власність та користування в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано із земель не наданих у власність та постійне користування земельні ділянки в межах території населеного пункту [ADDRESS] у власність громадянам України, у т.ч. відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею до 0,1000 га (забудовані землі, землі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток) із земель, не наданих у власність та користування, для індивідуального дачного будівництва в с. Коблеве (а.с.15-16). Зазначені обставини підтверджені також заявою [PERSON] про затвердження проекту землеустрою, проектом землеустрою, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, проектом землеустрою, експлікацією земельних угідь, поземельною книгою та кадастровим планом спірної земельної ділянки з експлікацією земельних угідь (а.с.17-23). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер [NUMBER], виданого 25.12.2014р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ у Миколаївській області, реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за [PERSON] внесена до Державного реєстру 23.12.2014р. за номером запису про право власності [NUMBER] (а.с.25-26). Як вбачається з повідомлення відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області (а.с.27-28), згідно даних НКС приблизна відстань від Чорного моря меж спірної земельної ділянки до південної межі складає 1-1,274км., до північної межі 1-1,295км.. Документація із землеустрою, правовстановлюючі документи у відділі відсутні, тобто, відповідно до зазначених норм законодавства, надана [PERSON] у власність земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та не може передаватися у приватну власність. Повідомленням Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області підтверджено, що документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відсутні записи про документи, в яких замовником зазначений [PERSON] (а.с.29). З повідомлення управління екології та природних ресурсів Миколаївської ОДА вбачається, що землевпорядна документація щодо відведення спірної земельної ділянки для дачного будівництва у власність відповідача [PERSON] на розгляд до управління не надходила, висновок про погодження (відмову) не надавався (а.с.30). Повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА підтверджено, що спірна земельна ділянка розташована в зоні рекреації, в якій згідно Проекту планування та забудови Березанського району передбачалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам'яток археології, заказників пам'яток культури (а.с.31). З повідомлення Коблівської сільської ради від 02.02.2017р. вбачається, що під час виходу на місце розташування спірної земельної ділянки шляхом візуального огляду встановлено, що на даний час забудови (нерухоме майно, будівельні матеріали, споруди) відсутні (а.с.33). За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води. З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги. Відповідно до положень ст.58 ЗК України землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду. За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА (а.с.31), надана відповідачу [PERSON] у власність земельна ділянка розташована у зоні рекреації, у якій не передбачено розміщення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №6 від 01.07.2014 року, яким затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, не відповідає зазначеним вимогам законодавства. Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає погодженню з природоохоронним органом (ч.3 ст.186-1 ЗК України). Як вбачається з повідомлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с.30), землевпорядна документація щодо відведення спірної земельної ділянки до управління на розгляд не надходила, висновки про погодження (відмову) не надавалися. Таким чином, суд вважає, що зазначене рішення Коблівської сільської ради №6 від 01.07.2014р. підлягає скасуванню як таке, що суперечить законодавству України та порушує цивільні права та інтереси держави. Згідно з ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно ч.1 ст.2 Закону (у редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав; Відповідно до п.8-1 ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Згідно з п.2 ч.1 ст.19 Закону (у редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться в т.ч. на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; Статтею 26 вказаного Закону (у редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що рішення Коблівської сільської ради №6 від 01.07.2014 року про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва видано з порушенням норм чинного законодавства, свідоцтво про право власності, видане [PERSON] реєстраційною службою Березанського РУЮ на спірну земельну ділянку необхідно визнати недійсним та скасувати. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-157цс16 від 29.06.2016р.). Як зазначив в правовій позиції Верховний Суд України у справі за №6-92цс13 від 18.09.2013р. створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у власність державі землі, яка вибула з її власності незаконно. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо витребування спірної земельної ділянки загальною площею 0,1 га у відповідача [PERSON], яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки територіальній громаді с. Коблеве в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в сумі 5600,00 грн., в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved