Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживача та повернення коштів за депозитним договором. Свої вимоги обґрунтувала тим, що між нею та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі відділення №63 м. Володимир-Волинський був укладений договір-заява №300131/164638/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" (далі Договір) на один місяць в іноземній валюті. За умовами вищевказаного договору вона внесла на депозитний рахунок відповідача [NUMBER] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 17000 доларів США на строк з 28 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року. Пунктом 2 договору-заяви було передбачено нарахування процентів за ставкою 10% річних, які зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку [NUMBER]. Її письмова вимога щодо повернення коштів та суми процентів шляхом видачі готівки залишилась без реагування. Оскільки добровільно кошти відповідач повертати відмовляється, просить стягнути з відповідача в свою користь грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 17011 доларів США, проценти за користування коштами вкладного рахунку в розмірі 141 доларів США та 5000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить його задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір-заяву банківського вкладу в іноземній валюті №300131/164638/1-15, згідно умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 17000 доларів США на строк з 28 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року (а.с.4). За цим договором банком було відкрито депозитний рахунок [NUMBER]. Згідно п. 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору, вклад повертається вкладникові в порядку та на умовах, передбачених положенням п.5.2. основних умов. Згідно п.5.2. основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний рахунок, а дія договору припиняється. Статтею 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, тощо. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. 05 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу, розміщеного на депозитному рахунку банку, а також про виплату відсотків передбачених депозитним договором (а.с.9). Проте відповідачем свої зобов'язання, передбачені договором не були виконані, залишилися неповернутими 17011,22 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 01 березня 2015 року по 20 березня 2015 року (а.с.8). Згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правлінням Національного Банку України 29.08.2014 року прийнята Постанова №540 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", відповідно до якої НБУ зобов'язує банки обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, Постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть суперечити вимогам закону, в тому числі Цивільному кодексі України, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує його права та умови укладеного між сторонами договору. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі "ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2)" Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави ("Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини"). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору банківського вкладу №300131/164638/1-15 від 28 січня 2015 року, та вимоги ст.ст. 1058-1065 ЦК України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, а тому суд їх задовільняє та стягує з відповідача в користь позивача суму неповернутого банківського вкладу в розмірі 17011 доларів США, що на день подачі позову до суду еквівалентно 378494,75 грн., та проценти за користування коштами вкладного рахунку в розмірі 141доларів США. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути подані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, розрахунок витрат на правову допомогу). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Незважаючи на вказані вимоги ЦПК України, позивачем не надано суду розрахунок витрат на правову допомогу на обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача 5000 грн. правової допомоги, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача вищевказаної суми до задоволення не підлягає. Оскільки позивач у відповідності до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 3654 грн. стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved