Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

10 липня 2018 року позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як на підставу позову вказує, що з 17.05.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], зареєстрованим виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Зазначає, що дочка [PERSON] проживає разом з нею, перебуває на її повному утриманні, відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, участі у вихованні не приймає, інших аліментів не платить, на утриманні нікого не має, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON] (угода про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09.07.2018 року, ордер серії ЗР № 42829 від 27.08.2018 року) в канцелярію суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримують з обставин викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити, справу розглядати у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що позов визнає та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, а також справу просить розглядати у його відсутності. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 - XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом досліджено докази та матеріали, наявні у суду. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, актовий запис № 06 від 17.05.2008 року - сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2008 року. Під час перебування в шлюбі, у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 10 від 03.04.2012 року, батьками в якому записані сторони, а саме позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. У відповідності до ст. 51, ст. 52 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства"- предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст. 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України (із змінами в редакції Закону україни № 2037-VIII від 17.05.2017 року) - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Суд враховує норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Сьомого протоколу», які є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2018 року - 1944 гривень. У поданій суду заяві відповідач вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дитини [PERSON], суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, враховує обов'язок щодо участі в утриманні дитини обох батьків, матеріальне становище відповідача та законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (дитина [PERSON] має 6 років). З огляду на вищезазначене, беручи до уваги, що за час проживання дитини у позивача відповідач добровільної допомоги дитині не надає, участі у вихованні не приймає, від виконання зобов'язань утримувати дитину ухиляється, враховуючи, що відповідач позов визнає і це не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів сторін, від відповідача не надійшло ніяких заперечень щодо заявленої вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, суд доходить висновку, що позов про стягнення аліментів з відповідача є підставним, обгрунтованим та підлягає до задоволення. Розмір аліментів слід визначити з 10 липня 2018 року у розмірі ? частки від доходу відповідача, який буде достатнім для задоволення розумних потреб дитини і буде повністю забезпечувати його нормальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Поскільки вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз'яснює сторонам положення ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також вважає за необхідне роз'яснити відповідачу [PERSON], що відповідно до вимог чинного законодавства у разі несплати аліментів та утворення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що перевищує суму, яка мала бути сплачена за 6 місяців - боржники примусово притягуються до виконання суспільно корисних робіт тривалістю від 120 до 240 годин (ст. 183-1 Кодексу України про адмінітративні правоплрушення. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved