Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:02:078:0008, загальною площею 0,0606 га, розташовану на території Бабушкінського районі [ADDRESS] та зобов'язати державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], належить домоволодіння [ADDRESS]. Земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:02:078:0008, загальною площею 0,0606 га, належна спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Д* № 042929 № 66049036 від 03.06.1998 р., на якій розміщене вищевказане домоволодіння, входить до складу спадщини, але заповітом охоплена не була. Як власниця домоволодіння, вона має право на спадкування вказаної земельної ділянки, але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку в порядку спадкування за законом позивач можливості не має, оскільки відповідач, яка є після смерті матері позивача спадкоємицею за правом представлення, не визнає за нею таке право, тому вона звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження від 22.04.1971 р. позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON]. Рішенням суду у сімейних справах Тель-Авівського округу, держава Ізраїль, від 01.07.2012 р. у справі 47008-06-12 шлюб, укладений, згідно свідоцтво серія [NUMBER] від 26.06.1999 р., між позивачем і [PERSON], розірваний. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 31.01.2014 р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 33, [PERSON] взяла шлюб із громадянином [PERSON] і змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. У відповідності із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 20.11.2012 р. [PERSON] померла [INFO] На момент смерті їй на праві власності належало наступне майно: домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Бабушкінським районним відділом комунального господарства від 10.03.1988 р. згідно з рішенням виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів № 1014/10 від 24.12.1987 р., зареєстрованого в КП "ДМБТІ" 24.12.1987 р., реєстровий № 493 та земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:02:078:0008 загальною площею 0,0606 га, призначена для обслуговування вищевказаного нерухомого майна на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Д* № 042929 № 66049036 від 03.06.1998 р. Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України, на час відкриття спадщини були [PERSON] - чоловік спадкодавці і батько позивача, [PERSON] та відповідач [PERSON] - онука спадкодавиці, яка після смерті батька - рідного брата позивача та сина [PERSON] та [PERSON], [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 17.03.2010 р. померлого [INFO], є спадкоємицею за правом представлення. Згідно із заповітом [PERSON] від 01.08.2002 р., посвідченим Державним нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори Неклесою О. М., зареєстрованим в реєстрі за № 5-2027, та виданим на його підставі свідоцтвом про право на спадщину від 19.11.2013 р., посвідченим Черновською Л.Г., завідуючою Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-5247, позивач набула право власності в порядку спадкування в цілому на домоволодіння [ADDRESS], складається з: А-1 - житловий будинок, Б - літня кухня, В - вбиральня, Г - гараж, 1-I - огорожа, яке зареєструвала на своє ім'я, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13074305 від 19.11.2013 р. [PERSON] - батько позивачки, відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] про що свідчить його заява від 17.12.2012 р., справжність підпису на якій посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, реєстровий № 2854. У відповідності із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.03.2014 р., 24.03.2013 р. [PERSON] помер. За заповітом від 30.12.2013 р., посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 733, усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, [PERSON] заповів [PERSON] У відповідності із п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:02:078:0008 загальною площею 0,0606 га, призначена для обслуговування домоволодіння [ADDRESS], на момент смерті належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Д* № 042929 № 66049036 від 03.06.1998 р., відповідно до ст. 1223 ЦК України заповітом охоплена не була, а тому є такою, що спадкується за законом, особами визначеними у ст.ст. 1261, 1266 ЦК України. Згідно із ст.1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до ст. З77 ЦК України, статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За правилами ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно із постановою № 7 Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Оскільки право власності спадкодавиці [PERSON] на день смерті на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:02:078:0008 було підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю, до позивача, як одноособової власниці домоволодіння [ADDRESS] перейшло і право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом в межах і розмірі, відповідно до зазначеного акту, а відтак суд вважає позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 1296, ст.ст. 67, 68 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за письмовою заявою спадкоємця, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог в частині зобов'язання державного нотаріуса вчинити дії з видачі вищевказаного свідоцтва. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. Ч. 6 ст.154 ЦПК України передбачає, що у разі відмови в задоволенні позову, закритті провадження у справі або залишені без розгляду заяви, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: partial