Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро", в якому просив стягнути із відповідача на свою користь 45753,84 грн., покласти на відповідача судові витрати, в тому числі витрати з оплати судового збору у розмірі 457,55 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3157,71 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.07.2012р. між ним та відповідачем в особі начальника відділення "Олексіївське" ВАТ "Банк кредит Дніпро" в м. Харкові був укладений договір банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий). В зв'язку з відмовою відповідача повернути суму вкладу та нараховані проценти, він 23.12.2013р. звернувся до Дзержинського районного суд м. Харкові, заочним рішенням якого від 03.03.2014р. по справі № 2/638/313/14, провадження № 638/19795/14-ц, його позовні вимоги задоволено та стягнуто на його користь 465957,07 грн., із покладанням на відповідача судових витрат з оплати судового збору у розмірі 3654,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2607,03 грн. Вказане рішення було виконано лише 05.08.2014р. шляхом оплати на його користь відповідної суми грошових коштів. Із посиланням на ст.ст. 533, 625, ч. 1 ст. 1058, ст. 1061 Цивільного кодексу України, Висновки Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013р." від 01.07.2013р., ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача суму, що утворилась внаслідок зміни курсу євро, встановленого НБУ на день фактичної сплати суми боргу 05.08.2014р. по відношенню до курсу, встановленого на день постановлення судового рішення 03.04.2014р., а також проценти та 3 відсотків річних за період з 03.04.2014р. по 05.08.2014р. у розмірі 45753,84 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник ПАТ "Банк кредит Дніпро", заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що банк виконав свої зобовязання, виплатив в повному обсязі суму коштів, тому додатково нічого не винен позивачеві.. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.07.2012р. між позивачем та відповідачем укладений договір банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) строком на 370 днів, із датою повернення вкладу - 04.08.2013 р., з розміром процентної ставки на вклад 8,0% річних та виплатою нарахованих процентів в кінці строку. Визначена пунктом 1.6 сума вкладу за договором у розмірі 26000 Євро була внесена позивачем 30.07.2012р. до каси банку, що підтверджується копією квитанції № 102 від 30.07.2011р., а також позивачеві була видана ощадна книжка. 15.08.2013р. позивач звернувся до відповідача з метою отримання відсотків по вкладу, у чому останній, за твердженням позивача, відмовив із посиланням на нібито розірвання договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) у серпні 2012р. громадянином [PERSON], який діяв на підставі виданої позивачем довіреністі та який отримав належні позивачеві грошові кошти з вкладного рахунку. Жодних документів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не було надано ані позивачеві, ані суду як під час розгляду справи № 2/638/313/14, провадження № 638/19795/14-ц, так і під час розгляду цієї справи. П. 2.8 договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) передбачено повернення суми вкладу вкладнику (позивачеві) у будь-якому випадку та сплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком (відповідачем) в безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих процентів на відкритий в банку поточний рахунок Вкладника № [NUMBER]. Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (затверджено постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 918/9517 балансовий рахунок [NUMBER] призначений для обліку коштів на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток. За твердженням позивача, які не спростовані відповідачем, платіжна картка на його ім'я в установі банку не випускалась, йому на руки не видавалась. Відповідно до курсу, встановленого НБУ на момент постановлення рішення 03.04.2014р. у справі № 2/638/313/14, провадження № 638/19795/14-ц, у розмірі 1550,7787 грн. за 100 Євро було стягнуто з відповідача на користь позивача 465957,07 грн., в тому числі: вклад у розмірі 26000 Євро, що становить 403202,46 грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від дня, наступного за днем зарахування грошової суми на вкладний рахунок - 31.07.2012р., до строку його повернення - 04.08.2013р., у розмірі 32698,06 грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від встановленого строку його повернення - 04.08.2013р. по 03.04.2014р. у розмірі 21386,30 грн.; 3% річних, нараховані на прострочену до повернення суму вкладу та процентів за період з 05.08.2013р. по 18.03.2014р. у розмірі 8670,24 грн. Вказані обставини були встановлені судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2014р. у цивільній справі № 2/638/313/14, провадження № 638/19795/14-ц, за позовом [PERSON] до ПАТ "Банк кредит Дніпро", отже відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. На виконання зазначеного рішення 02.07.2014р. Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення суми боргу, який був пред'явлений для примусового виконання до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Фактична оплата суми боргу відбулась лише 05.08.2014р., що підтверджується платіжним дорученням № 1573 від 28 липня 2014р., проведеного обслуговуючим банком 05.08.2014р. Відповідно до "Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013р." від 01.07.2013р. щодо спорів, що виникають із договорів банківського вкладу та банківського рахунка за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обов'язок банку повернути депозитні кошти з процентами. Визнано правильними висновки судів про необхідність стягнення з банку - боржника на користь вкладників - кредиторів процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також 3 процентів річних та суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.05.2013р. у справі № 6-39цс13). Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно до ч. 2. ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Так, згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Ч. 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також обов'язок банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу встановлений п. 3.3. "Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за № 1256/8577. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Ч. 1 ст. 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Наведені норми матеріального права та висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, зумовлюють обов'язок відповідача сплатити на користь позивача суму боргу за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, тобто за курсом Євро, встановленого НБУ на день фактичної сплати суми боргу 05.08.2014р., а також обов'язок сплатити проценти за банківським вкладом за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів - 05.08.2014р., а також 3 процентів річних від суми боргу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. На виконання рішення суду від 03.04.2014р. відповідачем на користь позивача 05.08.2014р. була сплачена сума вкладу у розмірі 26000,00 Євро та відсотків 3487,56 Євро, а всього 29487,56 Євро, за курсом, встановленим НБУ на 03.04.2014р. у розмірі 1550,7787 грн. за 100,00 Євро, що становить 457286,80 грн. Сума боргу у розмірі 29487,56 Євро за курсом, встановленим НБУ на день фактичного повернення вкладу 05.08.2014р. на рівні 1'650,5827 грн. за 100,00 Євро, становить 486716,56 грн., отже підлягає стягненню з відповідача 29429,76 грн. Сума процентів на суму вкладу, нарахованих за період з дня постановлення рішення у цивільній справі № 2/638/313/14, провадження № 638/19795/14-ц, 03.03.2014р., по день фактичного повернення вкладу 05.08.2014р. становить 706,63 Євро, що за курсом, встановленим НБУ на день фактичного повернення вкладу 05.08.2014р. на рівні 1650,5827 грн. за 100,00 Євро, становить 11663,51 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 процентів річних від суми боргу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 03.04.2014р. по 05.08.2014р у розмірі 4660,57 грн. Всього підлягає стягненню 45753,84 грн. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд зазначає, що відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Суд зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється за весь період прострочення, який не переривається ні при подачі позову про стягнення основної заборгованості, ні пред'явленням відповідного наказу до виконання, а лише припиняється при належному виконанні зобов'язань. З наведених підстав заперечення відповідача проти позову судом не приймаються, як необґрунтовані. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає доводи позивача щодо порушення відповідачем його права розпоряджання грошовими коштами обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 457,55 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3157,71 грн.

Outcome: approved