Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

01 лютого 2016 року до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до ВП "Кам'янка-Бузька дистанція колії" ДТГО "Львівська залізниця" в якій просили суд стягнути з відповідача на користь позивачів солідарно 240 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю батька на виробництві. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що [INFO] об 11:59 год. внаслідок нещасного випадку на виробництві недалеко від неохоронюваного залізничного переїзду в напрямку м. Львів, при виконанні своїх виробничих обов'язків, оператор дефелескопного візка, яким був батько позивачів - [PERSON], був смертельно травмований. Зазначають, що такий нещасний випадок стався через неналежне виконання своїх прямих трудових обов'язків безпосереднім керівником [PERSON], що і призвело до трагічних наслідків. Вказують, що внаслідок такої смерті батька, їм завдана моральна шкода, яку вони оцінюють у 240 000,00 грн., оскільки за життя батько заміняв їм маму, всіляко допомагав виховувати дітей старшої дочки [PERSON], допомагав матеріально, відкладав кошти для навчання молодшої дочки [PERSON], а після його смерті вони залишились повними сиротами. Ухвалою суду від 15.02.2016р. здійснено заміну первісного відповідача на належного відповідача - ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця". Ухвалою суду від 09.03.2016р. залучено до участі у справі як тертю особу малолітню [PERSON], законним представником якої є [PERSON]. 05.04.2016р. до суду надійшла позовна заява третьої особи [PERSON], в інтересах якої діє її законний представник [PERSON], до ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", в які просить суд стягнути з відповідача на її користь 120 000,00 грн. моральної шкоди, яку суд прийняв до спільного розгляду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] внаслідок нещасного випадку, при описаних вище обставинах, був смертельно травмований [PERSON], який є батьком малолітньої [PERSON] Зазначає, що внаслідок таких обставин, дитині завдана моральна шкода, яку оцінено у 120 000,00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала та суду пояснила, що вона є дружиною та матір'ю трьох дітей. Як на момент смерті, так і зараз перебуває у декретній відпустці. Проживала вона зі своєю сім'єю, а також із сестрою та батьком - покійним [PERSON], який періодично жив удома, а періодично у своєї цивільної дружини [PERSON] Батько допомагав їй у всьому, і з дітьми сидів, і по господарству, та матеріально забезпечував. Коли стався нещасний випадок, вона займалась організацією похорон батька. Зі сторони відповідача була придбана домовина. Також, вона отримала 12 тис. страхового відшкодування. [PERSON] також підтримала свої вимоги та суду пояснила, що вона жила з батьком [PERSON] та сім'єю сестри, у неї є син по догляду за яким вона перебуває у декретній відпустці, як на момент смерті батька та на даний час теж не працює. Зазначила, що інших відшкодувань по смерті батька, окрім як страхівки, їх сім'я не отримувала. Законний представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] суду пояснила, що вона проживала без реєстрації шлюбу з покійним [PERSON] близько 15 років і у них народилась донька [PERSON] [INFO]. Останнім часом, перед смертю [PERSON], він тимчасово проживав у дітей [PERSON] та [PERSON], так як у них виникали певні сімейні конфлікти, однак фінансово завжди допомагав, платив аліменти. На даний час, вона проживає з донькою та її дітьми від першого шлюбу. Вважає, що її вимоги є підставними, так як у дитини загинув батько, який її утримував. Представник позивачів та третьої особи [PERSON] суду пояснив, що вимоги своїх довірителів він підтримує та просить суд задовольнити такі, так як такі є законними та обґрунтованими. Наголосив, що відшкодування моральної шкоди є окремим відшкодуванням, та таке не має нічого спільного із іншими відшкодуваннями, в т.ч. страховими. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог позивачів повністю посилаючись на те, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається лише на винних осіб, а позивачі зобов'язані довести з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди. Також вказує, що покійний [PERSON] у цей день, вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги Інструкції з охорони праці і відповідно у даному випадку є вина самого [PERSON] Крім того зазначила, що у зв'язку із даним випадком, залізниця виплачувала матеріальну допомогу на поховання, а позивачі отримали страхове відшкодування. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] працював оператором дефектоскопного візка ВП "Кам'янка-Бузька дистанційна колія" Львівської залізниці, що доводиться копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 71-76). 16 жовтня 2014р. близько 11:59 год., на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО "Львівська залізниця", при швидкості 51 км/год., поїзд №4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168 під керуванням [PERSON] та [PERSON], застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка [PERSON]. Дана обставина доводиться зібраними по справі доказами, зокрема Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2014р. (а.с. 10-16) та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 27.11.2014р. (а.с. 17-27). Того ж дня, [INFO] [PERSON] помер, що доводиться свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 18.10.2014р. (а.с. 9). Причиною його смерті є травми отримані при зіткненні із залізничним транспортним засобом пересування, що підтверджується довідкою про причину смерті від 17.10.2014р. (а.с. 174). Довідкою від 16.05.2016р. за підписом заступника начальника служби локомотивного господарства стверджується, що локомотив ЧМЕ-3 №3168 станом на 14.10.2014р. знаходився на обліку в локомотивному депо Мукачево (ТЧ-9) ДТГО "Львівська залізниця" (а.с. 178). Вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.12.2014р. по справі №446/2595/14-к, гр. [PERSON] визнаний винним за ч.2 ст. 271 КК України. Як видно із даного вироку суду, [PERSON], будучи виконуючим обов'язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО "Львівська залізниця", не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, не менше двох, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО "Львівська залізниця" [PERSON] [INFO] (а.с. 101-104). Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дочками покійного [PERSON], що доводиться свідоцтвами про їх народження (а.с. 8, 78, 175). Відповідно до листа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області від 15.02.2016р. №17-03 [PERSON] в січні 2015р. отримала одноразову допомогу у разі смерті потерпілого у сумі 301 977,00 грн., а [PERSON] з січня 2015р. по січень 2016р. включно отримала 79918,41 грн., в т.ч. 60 395,40 грн. одноразової допомоги в разі смерті потерпілого на утриманця; 19 523,01 щомісячна страхова виплата особі, яка має на це право в разі втрати годувальника (місячна сума страхових виплат становить 1258,24 грн.) (а.с. 55). Також, як видно із довідки за підписом голови профкому Кам'янка-Бузької дистанційної колії від 12.02.2016р. №75 [PERSON] - дочці [PERSON], який був членом профспілки, профспілковою організацією здійснено страхову виплату у розмірі 12000,00 грн. (а.с. 53). Довідкою ВП "Кам'янкк-Бузька дистанційна колія" від 15.02.2016р. стверджується, що в жовтні 2014р. [PERSON] виплачено матеріальна допомога на поховання батька в сумі 1218 грн. за рахунок коштів підприємства (а.с. 54). Крім того, як встановлено судом із накладної №17 від 17.10.2014р. (а.с. 87), пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та не заперечується сторонами, профспілковою організацією "Дистанційної колії ПЧ-3" придбано для поховання [PERSON] вінок, домовину та хрест на загальну суму 4140,00 грн. Розглядаючи даний спір, суд відзначає, що такий виник з приводу відшкодування моральної шкоди позивачам, яка завдана їм у зв'язку із смертю їх батька, який загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про норми матеріального права, які слід застосувати до спірних правовідносин, суд враховує правову позицію, яка висловлена у Постанові Верховного Суду України від 25.06.2014р. №6-66цс14, де зазначено, що "Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються статтею 1167, частиною другою статті 1168 ЦК України, оскільки моральна шкода матері загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився її син, а для неї таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням". Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Також, згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачі правомірно просять суд відшкодувати їм моральну шкоду, так як покійний [PERSON] був їх батьком, а помер він внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду поїзд №4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168, яким володів відповідач на правовій підставі, що судом встановлено із матеріалів справи (а.с. 178). Таким чином, між моральною шкодою, яка завдана позивачам та дією джерела підвищеної небезпеки є причинно-наслідковий зв'язок. Протиправність дій працівників відповідача доводиться вироком суду від 30.12.2014р., який набрав законної сили. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При чому, суд враховує, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях [PERSON] від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. Так, суд вважає, що сам факт смерті батька позивачів при встановлених обставинах справи, свідчить про завдання їм моральної шкоди, яка полягає у їх душевних стражданнях, яких вони зазнали і їх вимушених негативних життєвих змінах. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та їх життєвих змін відносно кожного з позивачів об'єктивно неможливо, так як таке поняття як "життя людини" не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Тому, суд при вирішенні даної справи керується засадами розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції у відносинах сторін та окрім самого факту завдання моральної шкоди позивачам, враховує також права та інтереси відповідача. Суд вважає, що розмір такого відшкодування, який заявлений позивачами [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 120 000,00 грн. щодо кожного не може бути судом задоволений в повному обсязі, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми та працездатними особами, які мають власні сімейні відносини, і смерть їх батька хоч і призвела до душевних страждань та вимушених життєвих змін, проте розмір їх відшкодування суд оцінює у 50 000,00 грн. щодо кожної. Таке відшкодування визначається судом з врахуванням інтересів також і відповідача, який хоч і несе відповідальність за завдану моральну шкоду, проте таке відшкодування не повинно призвести до надмірних його витрат, які б порушували справедливий баланс у правовідносинах що виникли. Визначаючи розмір моральної шкоди щодо третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], законним представником якої є [PERSON], суд вважає, що такий слід визначити на рівні 80 000,00 грн., так як така донька покійного [PERSON] на момент завдання шкоди та на момент розгляду справи є малолітньою, а також відповідно до посвідчення від 18.11.2012р. є дитиною, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (а.с. 82), а тому душевні страждання та вимушеність її життєвих змін, у зв'язку із втратою батька є тяжчою, за втрати інших позивачів, а час та зусилля, необхідні для відновлення її повноцінного життя є довшим та складнішим. Тому, суд визначає суму до відшкодування у розмірі 80 000,00 грн. і вважає таке відшкодування достатнім. За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення, що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Одночасно, враховуючи той факт, що позивачі при подачі даного позову звільнені від сплати судового збору, то суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial