Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

29.03.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ «ПІВНГЗК»/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 37230 грн. без врахування податків та інших обов'язкових платежів, у зв'язку з втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що 12.06.1965 року під час виконання своїх трудових обов'язків помічника машиніста станка ПСШ-Ім в кар'єрі Першотравневого руднику з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, про що був складений Акт розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, за № 36/VI від 14.06.1965 року. В результаті нещасного випадку він зазнав значного ушкодження здоров'я у вигляді складної травми руки. Лікування травми було дуже складним та тривалим, йому була проведена операція на руці, врезультаті було проведено терапевтичну ампутацію основних фаланг третього та четвертого пальців та кінцевих фаланг другого та п'ятого пальців правої руки. Первинним оглядом МСЕК від 24.01.1994 року йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності. Трудовим каліцтвом йому завдано моральну шкоду, котра полягає в тому, що від моменту отримання травми та по теперішній час немає жодного дня, щоб отримана травма не давала про себе знати. Частина кісті, що вціліла, постійно болить та опухає. В результаті отриманих травм йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, побуту та відпочинку. Він постійно переживає як фізичні так і моральні страждання. Через травму порушені нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання повноцінно працювати, матеріально забезпечувати себе, свою родину, відпочивати. Через ампутацію пальців він постійно відчуває себе неповноцінною людиною. Ухвалою суду від 10.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 06.06.2018 до суду надійшов відзив від представника відповідача, згідно до якого вказує про необгрунтованість позову, оскільки на той час, уоли стався нещасний випадок, чинне законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди. Вперше норма про відшкодування моральної шкоди зявилась в цивільному законодавстві України в 1993 році. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 17.05.1965 року виконував обовязки помічника машиніста бурового станка БС-1 5 розряду Першотравневої копальні Північного гірничозбагачувального комбінату імені Комсомолу України, правонаступником якого є відповідач, що підтверджується копіями трудової книжки та не заперечувалось представником відповідача (а.с. 8). 12.06.1965 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, про що складено акт №36-VІ від 14.06.1965 року (а.с.5). Згідно даного акта встановлено вину підприємства, а також і позивача. Внаслідок отриманого ушкодження позивачу встановлено діагноз - травматична ампутація нігтьових фаланг II та V пальців та 1/2 основних фаланг ІІІ-ІV пальців правої кисті. У подальшому, позивачу згідно довідки МСЕК від 09.03.1994 року встановлено 20 % втрати працездатності безстроково внаслідок трудового каліцтва (а.с.6). Отже, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві і втратою працездатності у позивача виникло у березні 1994 року. На той час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Крім того, згідно до п. 1 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків" затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні, втратив працездатність в розмірі 20%, зазнав фізичних і моральних страждань . Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність частково вини позивача в нещасному випадку, а також мінімальний (5*3723=18615грн.) і максимальний розмір відшкодування. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 19 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин законодавства, що діяло на час виникнення нещасного випадку, суд до уваги не бере, оскільки жодних доказів про проходження позивачем лікарсько-трудових експертних комісій на той час суду не надано. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial