Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищезазначеною позовною заявою мотивуючи тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21.07.2007 року №655 [PERSON] з 01.09.2007 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС). Вказує, що 03.12.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та відповідачкою було укладено договір № Кв-308 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до умов якого, остання навчалась за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Зазначає, що після здобуття вищої освіти відповідачку, відповідно до умов договору № Кв-308, було направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у місті Києві, чим було виконано у повному обсязі умови вищезазначеного договору, однак відповідачка з власної ініціативи звільнилась до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідно до п.2.3.6 вищезазначеного договору відповідачка зобов'язалась у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, був змушений звернутись до суду з даним позовом та, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з відповідачки витрати, пов'язані з утриманням її у навчальному закладі всього у розмірі 28 087 гривень 47 копійок, з яких: 13 749 гривень 18 копійок - вартість грошового утримання за період навчання з вересня 2007 року по червень 2011 року; 5 985 гривень 28 копійок - витрати на продовольче забезпечення; 7 966 гривень 25 копійок - витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв; 386 гривень 76 копійок - витрати на речове забезпечення та судові витрати. У судове засідання 11.11.2014 року представник позивача не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задоволити повністю з підстав, зазначених у ньому, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про можливість проводити розгляд справи у його відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалі справи. Відповідачка свого права на участь не використала, у судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. За приписами п.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 23.07.14р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21.07.2007 року №655 відповідачку [PERSON] з 01.09.2007 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до КНУВС (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір №Кв-308 про підготовку фахівця у КНУВС (а.с.7-8), відповідно до умов якого остання у період з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до п. 1 зазначеного договору його предметом є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямком (спеціальністю) «правознавство». Відповідно до п. 2.1. - 2.1.3. договору позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, забезпечити курсанта харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6. вищезазначеного договору, відповідачка зобов'язалась у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.1. вищезазначеного договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Також, відповідно до п. 3.2. вищезазначеного договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1. вищезазначеного договору, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим убезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4. вищезазначеного договору, у разі відмови відповідачки добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Крім того, слід зазначити, що аналогічні положення щодо укладення договору та обов'язку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року №150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України", зареєстрованого Міністерством юстиції України 29.05.2007 року за № 547/13814 (а.с.26-27). Крім того, зазначений механізм відшкодування витрат визначений Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженим Постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313. Крім того, слід зазначити, що розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 року № 1709-р "Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" (а.с.24) КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС), відповідно до якого НАВС є правонаступником КНУВС, що підтверджується статутом НАВС, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 року №555 (а.с.28-31). Відповідно до статуту НАВС, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 року №555, позивач є державним вищим навчальним закладом, основним завданням діяльності якого є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України "Про вищу освіту". Відповідно до ст. 56 ЗУ "Про вищу освіту", випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Як вбачається з матеріалів справи, наказом КНУВС від 17.06.2011 року № 464 (а.с.11) відповідачці було присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Крім того, після здобуття вищої освіти, відповідно до умов вищезазначеного договору відповідачку було направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у м.Києві, однак на підставі рапорту від 02.07.2012 року, лейтенанта міліції [PERSON] - експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Шевченківського РУ відділу організації роботи з техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ з 19.07.2012 року було звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п.п. «ж» п.64 (за власним бажанням), що підтверджується витягом з наказу начальника ГУ МВС України у м. Києві від 13.07.2012 року №412 о/с (а.с.12). На підтвердження фактичних витрат щомісячного грошового забезпечення позивачем було надано довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, з якою відповідачка була ознайомлена (а.с. 13). Як вбачається з довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в НАВС від 03.03.2014 року (а.с.14), який було здійснено у відповідності до вимог постанови КМ України від 01.03.2007 року №313 розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням останньої у навчальному закладі становить всього 28 087 гривень 47 копійок, з яких: 13 749 гривень 18 копійок - вартість грошового утримання за період навчання з вересня 2007 року по червень 2011 року; 5 985 гривень 28 копійок - витрати на продовольче забезпечення за період з 2007 року по 2011 рік, що підтверджується довідками начальника ВФЗБО-головного бухгалтера НАВС Гуцалюк С.А. (а.с.18, 19, 20, 21, 22), що підтверджується довідкою завідувача відділення організації харчування перемінного складу НАВС Великої Е.І. (а.с.16); 7 966 гривень 25 копійок - витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, що підтверджується довідкою заступника начальника комунально-експлуатаційного відділення НАВС Бистрицького П.П. від 06.12.2011 року (а.с.15); 386 гривень 76 копійок - витрати на речове забезпечення, що підтверджується довідкою начальника ВРЗ НАВС Гордієва О.П. (а.с.17). Крім того, слід зазначити, що позивач листом від 22.05.2013 року 346/2201 (а.с.9) звертався до відповідачки з пропозицією добровільно відшкодувати фактичні витрат, пов'язані з її навчанням у НАВС у розмірі 28 087 гривень 47 копійок, однак вона залишилась без уваги. У зв'язку з вищевикладеним, слід зазначити, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі у цьому випадку регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного Договору. У відповідності до ст. 11 ЦК України права та обов'язки виникли між сторонами на підставі укладеного договору № Кв-483 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 28.11.07р. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в односторонньому порядку порушила умови укладеного між сторонами договору, хоча під час навчання була забезпечена теоретичною та практичною підготовкою фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України та після проходження навчання вона отримала відповідний диплом, тобто позивач зі свого боку договірні зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. В зв'язку з вищевикладеним та враховуючи те, що відповідачка порушила взяті на себе зобов'язання, умови договору не виконала, та не бажає добровільно відшкодувати фактичні витрат, пов'язані з її навчанням у НАВС, суд приходить до висновку про те, що вимоги Національної академії внутрішніх справ про стягнення зі [PERSON] вартості навчання у розмірі 28 087 гривень 47 копійок підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними належними доказами. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В зв'язку з вищезазначеним з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати всього в розмірі 1 121 гривні, з яких: 281 гривня судового збору (а.с.1), 840 гривень, сплачених позивачем за оголошення про виклик відповідача (а.с.72). На підставі викладеного, ст.ст. 11, 525, 599, 610 ЦК України, умов договору № Кв-483 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 28.11.07р. та

Outcome: approved