Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

01.07.2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Оріхівського управління по газопостачанню та газифікації філії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" про захист прав споживача та визнання договору про надання послуг з газопостачання №5651 від 02.03.2010 року недійсним. В позові позивач посилалася на те, що представником виконавця послуг при оформленні договору про надання послуг з газопостачання №5651 від 02.03.2010 року було допущено недбалість, а саме: підписано особою без права повноважень, вказана неіснуюча адреса споживача, договір не скріплено печаткою, порушене її право власності, гарантоване Конституцією України, та право споживача, порушується принцип рівності сторін, що передбачено ст.21 Закону України "Про захист прав споживача", ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив її про умови надання послуг, вважає, що надання послуг було неможливим, так як будинок було не заселено, а лише з 08.08.2012 року після отримання свідоцтва про право власності на будинок було можливе його використання як житла, на період оформлення договору свідоцтва про право власності на будинок та домової книги не існувало, що підтверджує халатне відношення до своїх обов`язків з питань забезпечення безпечного постачання газу представником виконавця, на її думку представник відповідача з метою уникнути клопотів, склонив [PERSON] до підписання договору обманним шляхом, запевнивши останнього, що не має значення якщо договір буде підписано членом сім'ї, відповідно до п.28 ч.1 договору споживач зобов`язаний пройти інструктаж з безпечного користування газовими приладами і пристроями, що не було виконано, на той час вона проживала в іншому місці і жодного відношення до оформлення та користування послугою з газопостачання не має, вважає, що договір оформлено на неіснуючу адресу: вул. Южна, виходячи з того, що географічні назви не переводяться, вважає що договір укладено шляхом обману, посилається на ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідно до якої правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними, прохає визнати договір №5651 від 02.03.2010 року, укладений між нею та представником виконавця ВАТ "Запоріжгаз" Оріхівського УГГ за адресою [ADDRESS] недійсним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та визнати незаконним надання послуг з газопостачання за договором №5651 від 02.03.2010 року за адресою [ADDRESS] з вини представника виконавця ВАТ "Запоріжгаз" Оріхівського УГГ, зобов'язати відповідача заключити новий договір про надання послуг з газопостачання з [PERSON] за адресою [ADDRESS]. 16.07.2014 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на позовну заяву, в яких посилався на те, що прохає застосувати строк позовної давності, так як останній сплив на момент звернення до суду, договір № 5651 про надання послуг з газопостачанн , який був укладений між [PERSON] та відповідачем у справі 02.03.2010 року, підписаний сторонами і є дійсним, у позивача станом на 15.07.2014 року є заборгованість в сумі 2036,13 грн., вважає, що позивач шляхом подання позову про визнання договору недійсним має намір ухилитися від сплати заборгованості за надані послуги, прохає в задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснивши, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON], у 2010 році вона мешкала з адресою: м. Пологи, будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] та його газифікацією займався її чоловік: [PERSON], свідоцтво про право власності на будинок та домова книга були отримані нею у 2012 році, їй стало відомо про договір про надання послуг з газопостачання №5651 від 02.03.2010 року лише у 2013 році, так як їй чоловік їй не повідомив про договір та користування послугами з газопостачання, вона договір не підписувала і послугами не користувалася, хто підписав від її імені договір не знає, клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи її підпису в договорі не заявляє, прохає визнати договір №5651 від 02.03.2010 року, укладений між нею та представником виконавця ВАТ "Запоріжгаз" Оріхівського УГГ за адресою [ADDRESS] недійсним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та визнати незаконним надання послуг з газопостачання за договором №5651 від 02.03.2010 року за адресою [ADDRESS] з вини представника виконавця ВАТ "Запоріжгаз" Оріхівського УГГ, зобов'язати відповідача заключити новий договір про надання послуг з газопостачання з [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача Тетяненко Д.А. позов не визнав, суду пояснивши, що договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання, який був укладений між [PERSON] та відповідачем у справі 02.07.2010 року, на час розгляду справи дійсним, не розірваний і виконується сторонами, 04.03.2010 року між сторонами у справі було укладено договір на обслуговування опалювального котла позивача, в зв'язку з заборгованістю позивача по оплаті газопостачання мало місце відключення споживача від газопостачання, однак надання послуг відновлено, щодо питання стягнення заборгованості, то відповідач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, однак йому було відмовлено у відкритті судового провадження в зв`язку з тим, що відповідач не зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на теперішній час відповідач має намір звернутися до суду з позовом, позивачу направлявся лист щодо врегулювання спірних питань по договору, укладення нового договору неможливе, так як діє договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання, який був укладений між [PERSON] та відповідачем у справі 02.03.2010 року, прохає відмовити в задоволенні позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на боці позивача: [PERSON], вважає, що позов підлягає задоволенню, суду пояснивши, що договір № 5651 від 02.03.2010 року про надання населенню послуг з газопостачання від імені своєї дружини підписав він, так як його запевнили, що це не має значення, так як він є членом сім'ї останньої, з жовтня 2012 року він користувався газом, сплачував своєчасно і в повному обсязі відповідно до розцінок, які були вказані в розрахункові книжці, потім вияснилося, що розцінки були збільшені, а інспектор не повідомив його про це, внаслідок чого утворилася заборгованість за газопостачання близько 2000 грн., які він не сплатив до цього часу з принципу, так як він неодноразово звертався до відповідача про реструктуризацію боргу, але йому було відмовлено в цьому, він звертався до суду з позовом про визнання договору № 5651 від 02.03.2010 року про надання населенню послуг з газопостачання між ним та відповідачем дійсним, однак рішенням суду йому було відмовлено в цьому. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 02.03.2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" укладено договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання, що підтверджується його копією (а.с.8-9). 17.05.2012 року виписана домова книга для прописки громадян, мешкаючих у будинку [ADDRESS], що підтверджується її копією. 08.08.2012 року виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області було видане свідоцтво про власності на нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS], що підтверджується його копією (а.с.10). З грудня 2012 року [PERSON] надавались послуги по газопостачанню за адресою житлового будинку [ADDRESS] відповідно до умов укладеного між ними договору. [PERSON] в належному житловому будинку [ADDRESS] не проживала. В житловому будинку [ADDRESS] проживав чоловік позивача: [PERSON], останній і користувався послугами по газопостачанню та оплачував їх за цінами 2010 року. 15.07.2013 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" про визнання дійсним договору №5651 від 02.03.2010 року, визнання законними платежів споживача за тарифами, вказаними в розрахунковій книзі платіжному документі залишено без задоволення. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" склалися правовідносини по договору про надання послуг, які регулюються Главою 63 ЦК України Послуги. Загальні положення та умовами договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз". Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз". Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами недійсним, посилаючись на ту обставину, що останній не підписаний нею, а підписаний неуповноваженою нею особою. Суд вважає, що обставина на яку посилається позивач не знайшла свого підтвердження в ході встановлення обставин та перевірки, наданих позивачем суду доказів. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Так, суд доходить висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують ту обставину, що договір був підписаний не позивачем, а іншою особою виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так як пояснення позивача та третьої особи можуть бути доказами відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України лише у разі допиту їх як свідків, то останні не приймаються судом як належний доказ у справі. Пропозиція суду позивачу щодо призначення судової почеркознавчої експертизи її підпису у договорі № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року залишена останньою без уваги. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами недійсним, посилаючись на ту обставину, що останній не скріплений печаткою. Суд вважає, що обставина на яку посилається позивач знайшла своє підтвердження в ході встановлення обставин та перевірки, наданих позивачем суду доказів, договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року не скріплений печаткою відповідача. Однак відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 cт.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так як договір № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами, укладено з додержанням вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, то останній не може бути визнаний судом недійсним відповідно до ч.1 cт.215 ЦК України, так як підстава, на яку посилається позивач не передбачена ч.1 cт.215 ЦК України як підстава його недійсності. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами недійсним, посилаючись на ту обставину, що останній вчинений під впливом обману. Суд вважає, що обставина на яку посилається позивач як на підставу визнання договору недійсним: укладення його під впливом обману не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні в ході встановлення обставин та перевірки, наданих позивачем суду доказів з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так як пояснення позивача та третьої особи можуть бути доказами відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України лише у разі допиту їх як свідків, то останні не приймаються судом як належний доказ у справі. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами, посилаючись на те, що договір оформлено за неіснуючою адресою, а саме за адресою: [ADDRESS], а не [ADDRESS], суд не приймає до уваги з огляду на те, що послуга надавалась позивачу як споживачу за місцем знаходження будинку і у сторін не викликало розбіжностей з цього приводу під час виконання договору. Суд вважає, що твердження позивача щодо незаконності надання послуги з газопостачання позивачу з огляду на наступне. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі у вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, відповідач надавав послугу позивачу з газопостачання за адресою: [ADDRESS] з грудня 2012 року, після отримання позивачем свідоцтва про право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та домової книги, після укладення відповідного договору на обслуговування опалювального котла з позивачем, позивач повинен був оплатити отриману ним послугу відповідно до умов договору. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач незаконно надавав послуги з газопостачання позивачу і відсутні підстави для визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою практикою і визнавати договір №5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладений між сторонами на підставі ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" недійсним як правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про заключення нового договору про надання послуг з газопостачання між сторонами за адресою [ADDRESS], виходить з наступного. Відповідно до п.42 договору №5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року договір укладено строком на 1 рік, набирає чинності з дня його підписання і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку однією із сторін не було заявлено про намір його розірвання або перегляду. Суд прийшов до висновку про дійсність договору №5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року, укладеного між сторонами, а також встановив, що договір не був розірваний в порядку, передбаченому п.42 договору №5651 про надання населенню послуг з газопостачання від 02.03.2010 року. Крім того, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 10.10.2012 року №6-110цс12 зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбаченим ст.16 ЦК України та як вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ч.3 ст.203 ЦК України є важливим чинником без якого укладення договору є неможливим. Суд не бере до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності і відмову у задоволенні позову в зв`язку зі спливом позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України з огляду на те, що судом не встановлено порушення права позивача, яке підлягає судового захисту. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed