Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "ГЛОБАЛ ШВЕЙСЕРВІС" про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є українським художником, винахідником та засновником музичного напрямку [INFO] автором слів та музики альбомів гурту "[INFO], переможцем багатьох рок-фестивалів України, Росії, Польщі та Литви, є керівником дитячого гурту "Зла мала". Відомість позивач здобув і як художник, створив низку малюнків, в яких передав своє бачення українських політиків. Під час Єврореволюції позивач створив серію малюнків у жанрі графіки, яку бійці "Беркуту" 18.02.2014 року у м. Києві на перехресті вул. Грушевського та Хрещатик прилюдно спалили. У 2015 році у світ вийшов перший том [INFO] - художньої збірки, до складу якої увійшли шаржі на українських політичних та історичних діячів, а також на представників творчої спільноти. У грудні 2015 року представник позивача виявив, що на сайті за посиланням [INFO] здійснюється рекламування та онлайн-продаж курток, нашивок (шевронів), на яких використано твори позивача - [INFO] та [INFO]. Представник позивача придбав через інтернет-магазин [INFO] за вказаним посиланням шеврони (нашивки) в кількості 12 штук, на яких використано твори позивача, що підтверджується рахунком-фактурою та платіжним дорученням. Таким чином, відповідач вчинив порушення авторського права, у зв"язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 40 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що станом на дату звернення до суду становить 64000, 00 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач є українським художником, винахідником та засновником музичного напрямку [INFO] автором слів та музики альбомів гурту "[INFO], переможцем багатьох рок-фестивалів України, Росії, Польщі та Литви, є керівником дитячого гурту "Зла мала". Відомість позивач здобув і як художник, створив низку малюнків, в яких передав своє бачення українських політиків. Під час Єврореволюції позивач створив серію малюнків у жанрі графіки, яку бійці "Беркуту" 18.02.2014 року у м. Києві на перехресті вул. Грушевського та Хрещатик прилюдно спалили. У 2015 році у світ вийшов перший том [INFO] - художньої збірки, до складу якої увійшли шаржі на українських політичних та історичних діячів, а також на представників творчої спільноти. У грудні 2015 року представник позивача виявив, що на сайті за посиланням [INFO] здійснюється рекламування та онлайн-продаж курток, нашивок (шевронів), на яких використано твори позивача - [INFO] та [INFO]. Представник позивача придбав через інтернет-магазин [INFO] за вказаним посиланням шеврони (нашивки) в кількості 12 штук, на яких використано твори позивача, що підтверджується рахунком-фактурою та платіжним дорученням. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачем порушено його авторські права, у зв"язку з чим він звертається до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Згідно із ст.. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація втору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Одночасно ч. 5 ст. 11 вказаного Закону визначено, що суб"єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах, що й було зроблено позивачем. Відповідно до ст.. 7 Закону суб"єктами авторського права є автори та особи, яким автори передали свої авторські майнові права. Статтею 32 Закону визначено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених ст.. 21-25 цього Закону. Використання творів без письмового дозволу (укладення ліцензійного договору) є порушенням авторського права, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав, що передбачено ст.. 50 Закону. Згідно із ст.. 440, 443 ЦК України, ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 32 Закону до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами. Відповідно до ст. 441 ЦК України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-які матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового або постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп"ютер; розповсюдження об"єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об"єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об"єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об"єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором. Законодавцем також визначено, що контрафактний примірник твору - це примірник твору, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (ст.. 1 Закону). Контрафактна продукція - продукція або примірник, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності (постанова КМУ від 03.10.2007 року № 1185 "Про затвердження Національного стандарту № 4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності". Таким чином, нашивки (шеврони), реалізовані відповідачем, є контрафактними примірниками творів, а дії відповідача щодо відтворення, публічного показу та розповсюдження контрафактних примірників творів, без відповідного дозволу суб"єкта авторського права, є самостійними порушеннями авторського немайнового та виключного майнового права позивача, що допустив відповідач. Згідно із п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб"єктів авторського права і (або) суміжних прав. Так, відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб"єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 Закону, та їх майнові права, визначені ст.. 15, 39, 40 і 41, з рахуванням передбачений ст.. 21-25, 42 та 43 обмежень майнових прав. Згідно із п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Як вбачається з позовних вимог, розмір компенсації позивачем визначено з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", де зазначено про те, що відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону суб"єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб"єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об"активні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об"єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об"єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст.. 3 ЦК України, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені у судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим віл 10 й не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону), що встановлені Законом на час ухвалення рішення у справі. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь за неправомірне відтворення, публічний показ та розповсюдження контрафактних двох примірників творів образотворчого мистецтва компенсацію у розмірі 40 мінімальних заробітних плат, що становить 64000, 00 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON], як на підстави для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved