Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №26 від 12 квітня 2012 року в сумі 684627,16грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №26 від 12 квітня 2012 року в сумі 684627,16грн. звернути стягнення на предмет застави - машину для флексографічного друку «ILMA MP 340», серійний номер 700004-1, виробник - Grafikon AG, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні звичайних цін на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачу ТзОВ «ТД «Леопрінт» на підставі кредитного договору №26 від 12 квітня 2012 року було надано кредит у розмірі 1257520,50грн., із сплатою 21,0% річних за користування кредитом та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 квітня 2015 року. В подальшому, між сторонами укладено додаткові договори до кредитного договору за №1 від 07.02.2013р., №2 від 05.03.2013р., №3 від 20.09.2013р. та №4 від 31.12.2013р., якими врегульовувались питання позичкового рахунку, забезпечення кредитних зобов'язань, графіку повернення кредиту. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами згідно встановленого графіку, сплачувати нараховані проценти не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані та комісійну винагороду за управління кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та позичальником 12 квітня 2012 року укладено також договір застави, згідно якого в заставу банку було передано придбану за кредитні кошти машину для флексографічного друку «ILMA MP 340», що належить позичальнику. Також, в якості забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] 12 квітня 2012 року було укладено договір поруки, за умовами якого останній несе солідарну відповідальність за зобов'язаннями ТзОВ «ТД «Леопрінт» за кредитним договором. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем ТзОВ «Компанія «Леопрінт» 20 вересня 2013 року було укладено договір поруки, за умовами якого останнє несе солідарну відповідальність за зобов'язаннями ТзОВ «ТД «Леопрінт» за кредитним договором. Всупереч норм цивільного законодавства та умов кредитного договору ТзОВ «ТД «Леопрінт» своїх зобов'язань перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не дотрималося, внаслідок чого в банку виникло право вимагати дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідачам скеровувались відповідні листи - вимоги, які залишились без реагування. Станом на 31 жовтня 2014р. в позичальника ТзОВ «ТД «Леопрінт» виникла заборгованість за кредитним в розмірі 684627,16 грн., з яких: 643020,50грн. - заборгованість по кредиту, 24649,12грн. - заборгованість по процентах, 800грн. - заборгованість по несплаченій комісії, 16157,54грн. - пеня. У зв'язку з наведеним просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду письмову заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач ТзОВ «ТД «Леопрінт» подав суду клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору, однак жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання ним не надано, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності за наявних у справі достатніх доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року між ПАТ АКБ «Львів та відповідачем ТзОВ «ТД «Леопрінт» укладено кредитний договір №26, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 1257520,50грн. на придбання друкарської машини «ILMA MP 340», із сплатою 21% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення кредиту 10 квітня 2015 року. Згідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до умов п.4.4 кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати проценти, нараховані відповідно до п.4.2 цього договору, у валюті отриманого кредиту, не пізніше останнього банківського дня місця за який вони нараховані. Крім того, відповідно до п.п.4.1.3 п.4.1 кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за управління кредитом в розмірі 400грн. (а.с.7-14). Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення кредиту або його частини, сплати процентів, комісій) позичальник на вимогу банку сплачує йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки. Відповідно до п. 5.8 кредитного договору у випадку невиконання позичальником договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором, позивачу надано право вимагати дострокового погашення існуючої заборгованості, таке ж право позивача визначено і ч.2 ст. 1050 ЦК України. В якості забезпечення виконання ТзОВ «ТД «Леопрінт» зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, 12 квітня 2012 року між ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем ТзОВ «ТД «Леопрінт» укладено також договір застави машини для флексографічного друку «ILMA MP 340», серійний номер 700004-1, виробник - Grafikon AG, що належить позичальнику ТзОВ «ТД «Леопрінт» (а.с.16-20). Підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 договору застави визначено, що заставодержатель - позивач, має право на дострокове звернення стягнення на предмет застави у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, та за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, пов'язаних із зверненням стягнення і реалізацією предмета застави. Згідно п.5.1 договору застави право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель (банк) набуває, зокрема, якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором вони не будуть виконанні , а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій). Згідно п.5.3 цього ж договору, заставодержатель (банк) на власний розсуд звертає стягнення на предмет застави: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем на його розсуд. Відповідно до ст.19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст.20 ЗУ "Про заставу"). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст.20 ЗУ "Про заставу"). Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. На підставі ст.590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. У відповідності до ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відтак, з метою забезпечення виконання зобов'язання ТзОВ «ТД «Леопрінт» за кредитним договором №26 від 12 квітня 2012 року, між відповідачем [PERSON] та банком було укладено договір поруки від 12 квітня 2012 року, а також між відповідачем ТзОВ «Компанія «Леопрінт» та банком договір поруки від 20 вересня 2013 року, за умовами яких останні несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями ТзОВ «ТД «Леопрінт» (а.с.21, 22). Договорами поруки передбачено, що поручителі відповідають перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором; відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Аналогічні положення передбачено ст.554 ЦК України. Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 1257520,50грн., що підтверджується меморіальним ордером №TR/197186/1186/331 від 12.04.2012 року (а.с.15). З наданих суду документів вбачається, що відповідач ТзОВ «ТД «Леопрінт» умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіком повернення кредиту, а тому згідно п.5.8 кредитного договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення існуючої заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 684627,16грн., з яких: 643020,50грн. - заборгованість по кредиту, 24649,12грн. - заборгованість по процентах, 800грн. - заборгованість по несплаченій комісії, 16157,54грн. - пеня (а.с.27-29). У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором, 08 травня 2014 року позивачем на адресу відповідачів направлялись письмові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по кредиту та попередженння про звернення стягнення на предмет застави, які залишились останніми без реагування (а.с.23-26). Враховуючи наведене, доводи позивача щодо дострокового солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №26 від 12 квітня 2014 року укладеним між ПАТ АКБ «Львів» та ТзОВ «ТД «Леопрінт» в розмірі 684627,16грн., а також звернення стягнення на заставлене майно, яке належить ТзОВ «ТД «Леопрінт», згідно договору застави від 12 квітня 2012 року для задоволення своїх вимог за договором кредиту №26 від 12 квітня 2012 року в межах суми заборгованості перед кредитором відповідають вимогам цивільного законодавства України, є підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача сплачені при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати в розмірі 3654грн., зокрема по 1218грн. судового збору з кожного з відповідачів. На підставі ст.19, 20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 14, 525, 526, 530, 536, 543, 546, 551, 553, 554, 589, 590, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved