Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на житловий будинок\~ у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 грудня 2009 року померла бабуся позивачки - [PERSON], останнє місце проживання якої було: с. Веряця, вул. І. Франка, 31. За час свого життя померла заповіт не залишала. Позивачка вказує, що після смерті бабки, [PERSON], вона прийняла спадщину, оскільки на момент смерті своєї бабки проживала разом з нею, доглядала за будинком, продовжує в ньому проживати. У визначений законом строк позивачка подала письмову заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини, де в усній формі, приватний нотаріус надала їй розяснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Спадкоємцями за законом крім позивачки є її мати [PERSON], тітка [PERSON] та [PERSON], які до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися, спадщину не прийняли та не заперечують проти прийняття спадщини позивачкою. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок у порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка у своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 12 грудня 2009 року померла бабуся позивачки [PERSON], останнє місце проживання якої було: с. Веряця, вул. І. Франка, 31, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Веряцької сільської ради від 28.11.2016 року №02-17/3387. Померла [PERSON] була прописана в с. Веряця по вул. І. Франка, 31 одна, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Веряцької сільської ради від 28.11.2016 року №02-17/3388 та №02- 17/3388. За час свого життя [PERSON] заповіт не залишала. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований в с. Веряця по вул. І. Франка, 31, Виноградівського району Закарпатиськоїх області. Cпадкоємцями до спадкового майна за законом є також донька померлої - мати позивачки [PERSON] та відповідачі по справі рідні дочка і син спадкодавця [PERSON], [PERSON], які не заперечують проти прийняття спадщини позивачкою, про що свідчать подані ними до суду письмові заяви від 30.01.2017 року. Суд констатує, що позивачка після смерті бабусі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки з народження та день смерті спадкодавця проживала з нею в спадковому будинку. У визначений законом строк позивачкою було подано письмову заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини після смерті бабусі. Позивачка фактично доглядає спадкове майно, здійснює його обслуговування і ремонт, несе інші передбачені законодавством України витрати повязані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо успадкованого нею майна. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], де в усній формі їй було надано розяснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Разом з тим правовстановлюючих документів на будинок спадкодавцем за життя оформлено не було. Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦКУкраїни, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по вул. І. Франка №31 в с. Веряця та інформаційної довідки від 02.12.2016 року, виданих інженером по технічній інвентаризації обєктів нерухомого майна [PERSON], житловий будинок з надвірними спорудами в с. Веряця по вул. І. Франка №31 будівництвом завершений (рік будівництва- 1946) та його інвентаризаційна вартість станом на грудень 2016 року становить: 29807 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот сім) грн. Загальна площа житлового будинку становить - 35,2 кв.м., в тому числі житлова -33,5 кв.м. На земельній ділянці розташовані : житловий будинок ( стіни саманні) - літера А, побудований 1946 року ворота з хвірткою - позиція 1,2 металеві огорожа - позиція 3 металева сітка. Згідно довідки виконкому Веряцької сільської ради від 28.11.2016 року №02-17/3386, житловий будинок в с. Веряця по вулиці І. Франка №31, Виноградівського району Закарпатської області відповідно до погосподарських книг, перезакладка яких проводилась в 2015 році та відповідно до номера об'єкта погосподарського обліку 01-0223-3 рахується за померлою [PERSON], [INFO] , яка померла 12.12.2009 року. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved