Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Рівненської Філії ПАТ КБ "ПриватБанку" (Дубровицьке відділення) та просить визнати дії ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Рівненської філії ПАТ КБ "Приват Банк" (Дубровицьке відділення) щодо підвищення йому з 01.02.2009 року в односторонньому порядку відсоткової ставки з 20,04 відсотків на рік до 24,96 відсотків на рік за кредитним договором № ROR0GA00000069 від 07 серпня 2008 року незаконними, зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Рівненської філії ПАТ КБ "Приват Банк" (Дубровицьке відділення) провести йому з 01.02.2009 року перерахунок внесених ним сум платежів та відсотків за користування кредитом Кредитним Договором № ROR0GA00000069 від 07 серпня 2008 року за відсотковою ставкою 20,04 відсотків річних та зарахувати сплачені ним кошти у рахунок погашення основного боргу (тіла) кредиту, зобов'язати ПАТ КБ "Приват Банк" в особі Рівненської філії ПАТ КБ "Приват Банк" (Дубровицьке відділення) проводити йому надалі, починаючи з 01.02.2009 року, нарахування відсотків за користування кредитом по кредитному договору № ROR0GA00000069 від 07 серпня 2008 року за ставкою 20,04 відсотків річних. Свої вимоги мотивує тим, що 07 серпня 2008 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено Кредитний договір № RОR0GA00000069. У відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 108650 грн. на споживчі цілі на строк з 07.08.2008 року по 07.08.2018 року, із зобов'язанням протягом вказаного строку щомісячно рівними сумами по 2170.34 грн. повертати кредитні кошти і сплачувати відсотки за користування цими коштами у розмірі 1.67% на місяць на суму заборгованості, що складає 20,04% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] від 07.08.2008 року. В процесі виконання Кредитного договору ПАТ КБ "Приват банк" звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів вказаної справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за договором № RОR0GA00000069 від 07.08.2008 року позивач дізнався, що відповідач в односторонньому порядку з 01.02.2009 року змінив проценту ставку за користування кредитом з 20,04 % на рік до 24,96% на рік. При цьому письмово не повідомив його про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Підвищення Банком відсотків за таким кредитним договором в односторонньому порядку не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки таке підвищення відбулося з 01 лютого 2009 року під час дії положень статті 1056-1 Цивільного кодексу України, яка діє з 10 січня 2009 року. Внаслідок підвищення відповідачем в односторонньому порядку процентної ставки збільшився розмір щомісячного платежу, про що позивачу не було відомо, що у свою чергу призвело до зростання заборгованості та до застосування відповідачем санкцій у вигляді нарахування пені та штрафів, що стало підставою для звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі та пояснив, що причиною виникнення заборгованості за якою ПАТ КБ "ПриватБанк" стало одностороннє підвищення банком процентної ставки з 20,04 % до 24,96%. Ніяких листів від банку [PERSON] не отримував. Про односторонню зміну відсоткової ставки банком, йому стало відомо після звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача в одному із судових засідань позов не визнав та просив відмовити в повному обсязі та надав суду заперечення проти позову і, як доказ направлення позивачу письмового повідомлення про вказане підвищення, копію реєстру №213 ір на рекомендовані письмові відправлення, в подальшому просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № RОR0GA00000069, у відповідності до якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 108650 грн. на споживчі цілі на строк з 07.08.2008 року по 07.08.2018 року, із сплатою відсотків за користування цими коштами у розмірі 1,67% на місяць на суму заборгованості, що складає 20,04% річних. (а.с.5-7). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № RОR0GA00000069 від 07 серпня 2008 року, між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 07.08.2008 року, було укладено договір іпотеки (а.с.10-12). В позовній заяві та у судовому засіданні позивач та його представник посилалися на те, що відповідачем у 2009 році в односторонньому порядку було підвищено процентну ставку з 20,04% на рік до 24,96 % на рік за користування кредитом, про що позивача не було повідомлено. Проте, пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку. При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. У разі незгоди із новим розміром відсоткової ставки, Позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, зобов'язується надати на адресу Кредитора письмове повідомлення про свою незгоду із такою новою ставкою, а у разі не надіслання такого повідомлення у вказаний строк, вважається, що Позичальник надав свою згоду на сплату процентів за користування кредитними коштами за новою ставкою. У своєму заперечені представник відповідача зазначив, що відповідно до умов кредитного договору, банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надіслав позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. У разі незгоди із встановлюваним новим розміром відсоткової ставки, позичальник не пізніше 20.01.2009 року, повинен був звернутися у відділення "ПриватБанк" та надати письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. Позивач не повідомив банк про свою незгоду із такою новою ставкою, а тому вважався таким, що був згоден, із встановленням даних змін. Позивач повідомлення банку про підвищення відсоткової ставки отримав, що підтверджується тим, що після його отримання, сплачував кредит з підвищеними відсотками, а саме: з моменту підвищення процентної ставки, тобто з 01.02.2009 року і до серпня 2011 р. сплачував ПриватБанку підвищені відсотки за користування кредитом, чим відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує прийняття пропозиції банку. Як встановлено у судовому засіданні, у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні банком було прийнято рішення про зміну процентної ставки по діючому кредитному договору, про що у встановленому договором порядку про це було повідомлено позивача, що підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень, з якого вбачається, що письмове повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну процентної ставки за № 20.1.3.2/6-36417 від 31.12.2008 року, надіслав [PERSON] 01.09.2009 року, на якому є підпис працівника зв'язку та поштовий штемпель (а.с.50). Таким чином банком було вжито усі необхідні дії для повідомлення позивача про зміну відсоткової ставки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що повідомлення клієнта полягає не у врученні йому листа в руки, а в скоєні юридичної дії, яке можна трактувати як повідомлення клієнта. Факт здачі на пошту свідчить, що споживач повідомлений і тому відсоткова ставка могла бути підвищена. З наданих розрахунків заборгованості (а.с.8-9, 16-17, 18-19, 52-55, 87-99) вбачається, що позичальник фактично погодився з таким підвищенням, оскільки [PERSON] в період з 02 лютого 2009 року по 28 грудня 2013 року сплачував проценти за користування кредитними коштами, в розмірі 24% річних, а із своїм позовом про захист своїх прав, як споживача, звернувся лише 12 грудня 2013 року. Вказане спростовує твердження позивача про те, що йому не було повідомлено про підвищення процентної ставки, а про їх підвищення він довідався лише при розгляді справи за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач, відповідно до умов укладено кредитного договору, направляв відповідачу письмове повідомлення про свою незгоду із підвищенням процентної ставки, після отримання вищевказаного листа, в матеріалах справи відсутні. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Окрім цього, твердження позивача та його представника, щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки під час дії положень ст.1056-1 ЦК України є безпідставними, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та ч.4 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Дана норма ЦК України набрала чинності з 10.01.2009 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд має виходити із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, згідно якого всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Таким чином, оскільки рішення про підвищення відсоткової ставки прийнято ПАТ КБ "Приватбанк" до набрання чинності нормами закону, які забороняють такі дії, суд вважає, що положення ст. 1056-1 ЦК України та ч.4 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які виникли між сторонами. Оскільки матеріалами справи доводиться факт обізнаності позивача про підвищення процентної ставки, а відповідачем надано докази щодо надіслання позичальнику письмових повідомлень про таку зміну, вимоги про визнання дій банку неправомірними, а відтак і покладення на нього обов'язку здійснити відповідні перерахунки, задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 526, 530, 536, 611, 651 ЦК України,

Outcome: dismissed