Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] ([PERSON]) (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO] року та стягувати на її користь аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який 22.04.2016 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народилися син [PERSON], які проживає та перебуває на її утриманні. Відповідач від самого народження сина ухиляється від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина. Окрім того, відповідач не має бажання спілкуватися з сином, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі. При цьому зазначила, що син проживає разом з нею, та всі обов'язки по їх утриманню та вихованню виконує самостійно. У судовому засіданні позивач та її представник поданий позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав суду висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], розгляд справи просив проводити за його відсутності. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявну у справі згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.02.2015 р., (а.с. 9). Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 23.06.2017 року №1088, малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою матері [PERSON] (а.с.8) Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно листа завідувача ЖДНЗ №46 [PERSON] №73 від 22.06.2017 року, [PERSON] відвідує Житомирський дошкільний навчальний заклад з 04.05.2017 року. Вказується, що [PERSON] швидко адаптується до нових умов, вільно вступає в контакт з новими людьми, проявляє інтерес до співпраці. З початку відвідування закладу приводять і забирають вчасно з садочка мама та вітчим. Батько дитини не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його фізичним та розумовим розвитком, жодного разу не зустрічався із завідувачем та вихователями ДНЗ, не брав участі у батьківських зборах (а.с.12) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] засвідчили, що [PERSON] участі у вихованні свого синай не приймає, матеріальної допомоги не надає, вихованням та утриманням сина займається його мати та вітчим. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування (рішення міськвиконкому від 01.11.2017 року №1027), [PERSON] з червня місяця 2015 року залишив сім'ю, участі у вихованні сина не бере, станом його здоров'я, фізичного та духовного розвиту сина не цікавиться. Тому виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.53-54). З огляду на викладене, враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню, догляду та утриманню сина, не турбується про його життя, та відсутність у справі доказів того, що відповідач не робить цього з поважних причин, тобто доведеність того, що останній ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає, що з урахуванням обставин даної справи є виправданим застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (зі змінами внесеними Законом України від 17.05.2017 року N 2037-VIII) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved