Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.12.2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до Міністра оборони України [PERSON], в якому просив: визнати знаки розрізнення до погонів, затверджені наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. №370 «Про затвердження зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», такими, що порушують честь та гідність громадянина України [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Міністра оборони України [PERSON] про захист честі та гідності, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 07.05.2014 р. ним особисто було надіслано листа до Кабінету Міністрів України з абсолютно новою на той час ідеєю: змінити на погонах усіх українців зірки російських окупантів на нові, суто українські, історично уславлені, державно-патріотичні, абсолютно зрозумілі, вмить пояснювальні розрізняльні познаки - козацькі тризуб і булава. На його звернення він отримав лист від Міністерства оборони від 16.04.2014 р. №348/5/4515, яким, за дорученням Кабінету Міністрів України та Міністерством України, Тилом Збройних Сил України надано відповідь, що на час розгляду звернення позивача, нова система знаків розрізнення проходила внутрішнє погодження. Позивач зазначає, що група розробників, на підставі окремого доручення Міністра Оборони України від 26.05.2015 р., не дотрималась непорушного й непохитного ствердження - «Україна єдина та неділима», й навмисно, як вважає позивач, поділила українців на три сорти. Перший сорт Збройні Сили України - на погонах у ґудзику й на ромбах хрести. Другий сорт Військові Морські Сили - на погонах якір та тризуб. Третій Сорт Нова Поліція - на погонах восьмикутна зірка й ромашка. Саме тому, позивач просить суд надати можливість Міністру Оборони України [PERSON] виправити його ненавмисну помилку, яку він зробив, під час підписання ним окремого доручення за №9571/з від 26.05.2016 р., в результаті чого за згодою була створена робоча група, яка не об`єднала, а навпаки, як вважає позивач, розколола всіх українців. Наказом Міністра оборони України від 18.07.2017 р. №370 «Про затвердження зразків військової форми та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», зазначені знаки розрізнення було затверджено. Позивач посилається на те, що при прийнятті зазначених знаків розрізнення з боку Міністра оборони України були порушені його права, передбачені ст.ст. 3, 11, 28 Конституції України. Своїми діями відповідач під час підписання окремого доручення з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України від 26.05.2015 р., порушив особисті честь та гідність позивача, як українця та патріота. Позивача не було запрошено до співбесіди, не включено до групи розробників до окремого доручення з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України від 26.05.2015 р., не було проведене публічне обговорення й слухання громадою всієї України. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 15.03.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністра оборони України [PERSON] про захист честі та гідності, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 01.08.2019 р. до участі у справі в якості відповідача залучено Міністерство оборони України. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві та надані докази. Позивач вказав, що він є офіцером запасу, а тому вважає, що внаслідок затвердження наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. № 370 «Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв» нових знаків розрізнення за військовим званням, порушено його честь та гідність. Шеврони військовослужбовців відповідають шевронам з радянської армії. Нові розрізняльні знаки, на його думку, мають бути якомога ближче до символів України, якими є Гімн, Прапор, Тризуб. Нові розрізняльні знаки мають об`єднати усіх українців та мають бути однаковими. Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, в 2014 р. позивач, [PERSON] звернувся до Кабінету Міністрів України з листом щодо використання на погонах стилізованого зображення булави замість п`ятипроміневої зірки та надав ескіз запропонованого ним знаку розрізнення. Відповідно до листа Міністерства оборони України від 16.06.2014 р. №348/5/4515, позивачу повідомлено, що за дорученням Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України Тилом Збройних Сил України опрацьовано його звернення. Повідомлено, що Міністерством оборони України у 2013 р. був розроблений проект нової системи знаків розрізнення військовослужбовців Збройних Сил України, в якому передбачається заміну не лише п`ятипроміневої зірки на інший знак, а й самого принципу розрізнення категорій військовослужбовців. Нова система врахувала історичні традиції українського військового однострою та світовий досвід в цій галузі. Складовими частинами цієї системи знаків є стилістичне зображення булав, пірначів тощо. На цей час нова система знаків розрізнення проходить внутрішнє погодження в Міністерстві оборони України. Крім того, звернуто увагу [PERSON] , що пунктом 3 статті 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що «зразки військової форми одягу, знаків розрізнення та відзнаки військовослужбовців, правила їх носіння розробляються Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями та затверджуються Кабінетом Міністрів України, а надалі патентуються в установленому порядку». Як вбачається з листа від 09.01.2018 р. №341/5/170, [PERSON] повідомлено, що Тилом Збройних Сил України за дорученням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України опрацьовано звернення позивача до Міністра оборони України щодо створення робочої групи з розробки форми одягу та знаків розрізнення для військовослужбовців Збройних Сил України. В межах компетенції повідомлено наступне. Робоча група була створена на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 26.05.2015 р. з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України та пропозицій щодо правил їх носіння. Персональний склад робочої групи визначено зазначеним дорученням Інформація щодо підстав призначення членів робочої групи в Тилу Збройних Сил України відсутня. Також позивачу було відправлено копію окремого доручення Міністра оборони України від 26.05.2015 року. Згідно листа начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України № 408/1/3229 від 29.08.2018 р. вбачається, що за результатами розгляду звернень позивача, що надійшли до Міністерства оборони України та Адміністрації Президента України щодо знаків розрізнення до погонів повідомлено, що відповідно до Закону України від 16.03.2000 р. № 1549-ІІІ «Про державні нагороди України», звання Герой України є державною нагородою. Відповідно до ст. 1 Закону, державні нагороди України є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною. Державні нагороди встановлюються виключно законами України. Відповідно до ст. 4 Закону, статут і положення про державні нагороди затверджує Президент України. Відповідно до Указу Президента України від 12.02.2002 р. № 1114/2002 «Про звання Герой України», звання Герой України присвоюється громадянам України за здійснення визначного геройського вчинку або визначених трудових досягнень. Герою України вручається орден «Золота Зірка» за здійснення визначного геройського вчинку або орден Держави - за визначні трудові досягнення. Зовнішній вигляд Ордену «Золота Зірка» затверджений Указом Президента і має форму п`ятикутної зірки, накладеної на вінок із дубового листя. Орден Держави має форму Знака Княжої Держави Володимира Великого (тризуба) в обрамленні двох дубових гілок. В порядку ст. 13 Закону діє Комісія державних нагород та геральдики при Президентові України. Відповідно до Положення про Комісію державних нагород та геральдики, затвердженого Указом Президента України від 31.12.2011 р. № 1211/2011, основними завданнями Комісії є підготовка проектів нормативно-правових з питань державних нагород України та геральдичної справи та здійснення експертизи проектів; малюнків та описів знаків державних нагород України; зразків документів про нагородження державними нагородами України; малюнків та описів символіки центральних органів виконавчої влади, інших державних органів; малюнків та описів відомчих заохочувальних відзнак; передбачених законодавством знаків розрізнення військовослужбовців, а також організаційне та методичне забезпечення процесів, пов`язаних із розвитком геральдичної справи. Крім того, повідомлено, що знаки розрізнення до погонів затверджені наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. № 370 «Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв». Звертаючись до суду з позовом до Міністра оборони України [PERSON] , позивач [PERSON] вважає, що порушено його честь та гідність внаслідок затвердження наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. № 370 «Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв» нових знаків розрізнення за військовим званням. Так, позивач у позовній заяві висловлює занепокоєння різними типами знаків розрізнення для військовослужбовців, затверджених наказом Міністерства оборони України та вважає, що це поділяє українців на сорти, а саме: перший сорт Збройні Сили України - на погонах у ґудзиках й ромбах хрести; другий сорт - Військово-Морські Сили - на погонах якір та тризуб; третій сорт - Національна поліція - на погонах восьмикутна зірка й ромашка. Розроблений позивачем знак розрізнення до погонів, на якому зображено булаву, та оригінал якого було надано в судовому засіданні, вважає таким, що об`єднає всіх українців. Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Міністерство оборони України діє виключно в межах чинного законодавства. Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовцями є громадяни України, які склали Військову присягу, проходять дійсну військову службу на посадах у Збройних Силах України та інших військових формуваннях і яким присвоєно військове звання. Тоді як, згідно із Законом України "Про Національну поліцію" поліцейськими є громадяни України, які склали Присягу поліцейського, проходять службу на посадах у поліції і яким присвоєно спеціальне звання поліції. Тобто, законодавство чітко розмежовує поняття військових та спеціальних звань. Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військові звання розподіляються на Армійські та Корабельні. Право розробки та затвердження форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців надано виключно Міністерству оборони України згідно частини 5 статті 7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Встановлено, що на виконання Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Міністерством оборони України розроблено та затверджено встановленим порядком наказ Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року № 370 "Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв". Наказом затверджено Зразки військової форми одягу та загальні вимоги до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв. Цей наказ визначає зразки знаків розрізнення за військовим званням для військовослужбовців, що мають армійські та корабельні звання, та не містить вимог до знаків розрізнення за спеціальними званнями. Оскільки Національна поліція не є військовим формуванням, а є правоохоронним органом, дія зазначеного вище наказу Міністерства оборони України не розповсюджується на працівників Національної поліції України. Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України "Про Національну поліцію", зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України. Розроблення знаків розрізнення для військовослужбовців відповідно до наказу Міністерства оборони України від 30 березня 2017 р. № 195 "Про затвердження Положення про Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України" покладено на Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України. Згідно пояснень представника Міністерства оборони України, під час розробки нових знаків розрізнення для військовослужбовців головною метою було забезпечення спадковості українських військових традицій та світової практики. Так, зірки у вигляді ромба використовувались як знаки розрізнення на погонах офіцерів Української Армії 1918 року. "Зубчатка" для позначення військових звань вищого офіцерського складу розроблена на основі орнаменту з петлиць генералів Галицької Армії 1919 року, які в свою чергу розроблялися за мотивами народної вишивки. "Плетінка" старшого офіцерського складу розроблена на основі плетіння погонів старших офіцерів Української Армії 1918 року та нарукавних знаків старших офіцерів Української Галицької Армії 1919 року. Шеврон для позначення військових звань осіб рядового та сержантського складу використовувався як знак розрізнення військовослужбовців армії Української Народної Республіки у 1917 та 1919 роках. Знаки розрізнення військовослужбовців Військо-Морських Сил Збройних Сил України також розроблені з урахуванням спадкоємності українських військових традицій. Так, 1918 року встановлено однострій Військово-Морського Флоту Української держави, відповідно до якого знаки розрізнення отримали вигляд, притаманний військовим морякам більшості країн світу. Знаки розрізнення були виконані у формі галунних нашивок різної товщини, які розміщувались на рукавах чи погонах. Вище галунних нашивок вишивалось зображення тризуба, накладеного на якір. На сучасному етапі провідні країни світу в якості знаків розрізнення офіцерів військово-морських сил також використовують галунні нашивки різної товщини, які розміщенні на рукавах чи пагонах. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Під поняттям «ділова репутація», як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій, тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальній групи. Як встановлено судом, у 2013 р. був розроблений проект нової системи знаків розрізнення військовослужбовців Збройних Сил України, в якому передбачається заміну не лише п`ятипроміневої зірки на інший знак, а й самого принципу розрізнення категорій військовослужбовців. Нова система врахувала історичні традиції українського військового однострою та світовий досвід в цій галузі. Складовими частинами цієї системи знаків є стилістичне зображення булав, пірначів тощо. 26.05.2015 р. на виконання окремого доручення Міністра оборони України, була створена робоча група з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України та пропозицій щодо правил їх носіння. Система знаків розрізнення пройшла внутрішнє погодження в Міністерстві оборони України та, відповідно, знаки розрізнення до погонів були затверджені наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. № 370 "Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Наказ Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року № 370 "Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв" прийнято на виконання вимог частини 5 статті 7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", затверджені в ньому знаки розрізнення жодним чином не заперечують цінності позивача як унікальної біопсихосоціальної цінності, а також не впливають на позитивну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності його діянь. Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Позивачем у відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1, не доведено усього юридичного складу правопорушення, знаки розрізнення до погонів, затверджені наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. №370 «Про затвердження зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», по відношенню до позивача, не порушують його особисті немайнові права як законослухняного громадянина та не завдають шкоди відповідним особистим його немайновим благам, не перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За умовами п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1, згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач повинен довести, що було порушено його особисті немайнові права. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. За результатами судового розгляду, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed