Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

15 квітня 2021 року [PERSON] , звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , був її батьком. Свої вимоги заявниця обгрунтовувала тим, що її мама [PERSON] та її батько [PERSON] проживали разом все життя без реєстрації шлюбу. При реєстрації її народження до свідоцтва про народження, виданого Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області, відомості про батька внесені не були. Це позбавляє її можливості оформити спадкове майно після смерті батька - [PERSON] , через нотаріальну контору. Після одруження вона дошлюбне прізвище " [PERSON] " змінила на шлюбне " [PERSON] ". Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської обалсті від 19 квітня 2021 року заяву залишено без руху та заявниці надано строк на усунення виявлених недоліків. Упродовж строку наданого судом для усунення недоліків, заявницею надано уточнену позовну заяву в якій заінтересованою особою зазначено її брата, який також є спадкоємцем після смерті батька. З огляду на викладене, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві та просить заяву задовольнити. Також заявила клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення даної заяви та зазначив, що [PERSON] є його рідною сестрою та дочкою його батька [PERSON] . Заслухавши думку заявника, зацікавденої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерт серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області 13 жовтня 2020 року. [PERSON] , народився, був зареєстрований та постійно проживав до дня серті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №143 від 30 березня 2021 року старостою села Ольшаниця Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Факт родинних відносин заявниці із померлим [PERSON] знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого повторно Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області 19 січня 1993 року, відомості про батька останньої відсутні, а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно, між [PERSON] , та [PERSON] 27 липня 1963 року зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині - [PERSON] , присвоєно прізвище " [PERSON] " Відповідно до довідки виданої старостою с. Ольшаниця Рокитнянської селищної ради, [PERSON] народилася, була зареєстрована і постійно проживала до реєстрації шлюбу за адресою реєстрації її батька - [PERSON] , який був зареєстрований та постійно, до дня смерті, проживав за адресою [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що її сестра [PERSON] близько п`ятдесяти років проживала однією сімєю з [PERSON] , у будинку останнього. Вони мали чотирьох дітей: двох дівчат та двох хлопців. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є дочкою її сестри [PERSON] . Батьком [PERSON] був [PERSON] . У свідоцтві про народження [PERSON] відсутній запис про батька, так як [PERSON] дуже хотів щоб у нього народився син. Тому у свідоцтвах про народження, дівчата записані по матері - " [PERSON] ". Також свідок підтвердила, що за життя [PERSON] вважав [PERSON] своєю дочкою. [PERSON] до самої смерті доглядала батька та поховала його. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала аналогічні поснення та підтвердила, що [PERSON] був її рідним братом, а [PERSON] є його рідною дочкою. Весь час вони проживали однією сім`єю. Отже, надані заявницею докази у своїй сукупності підтверджують вказані нею у заяві обставини. При вирішенні заяви суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. Водночас, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу, національне законодавство України встановлює наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку з втратою годувальника. Пунктом 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року , розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Зокрема, надані суду документи та встановлені по них факти в сукупності підтверджують той факт що [PERSON] є батьком [PERSON] . Задоволення заявлених вимог має для заявниці юридичне значення, оскільки встановлення даного факту необхідне заявниці для реалізації її спадкових прав. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved