Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

09 вересня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до територіальної громади Межівської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 січня 1998 року в смт Межова, Дніпропетровської області помер його батько [PERSON], який перебував у шлюбі з матірю позивача [PERSON] Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Коротченка,19, смт.Межова, Межівського району, Дніпропетровської області. Мати позивача відкрито володіла зазначеним майном, проводила поточні ремонти, господарювала в ньому, фактично вступила у володіла спадщиною, управляла нею, до дня смерті використовувала за цільовим призначенням, що підтверджує прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] також залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,06га та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08га, яка знаходиться по вул.Коротченка,19, смт.Межова, Межівського району, Дніпропетровської області. Зазначені вище земельні ділянки [PERSON] заповіла позивачу на підставі чого ним було отримано у державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори правовстановлюючі документи у вигляді свідоцтв про право на спадщину за заповітом. 10 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на житловий будинок з надвірними спорудами який розташований по вул.Коротченка,19, смт.Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 02 квітня 2015 року його матері [PERSON], у звязку з відсутністю оригіналу документу, підтверджуючого право власності на зазначений вище будинок. Правовстановлюючий документ на право приватної власності на домоволодіння на його батьків було втрачено, що свідчить опубліковане в газеті «Межівський меридіан» відповідне оголошення. Садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту має: Літера «А» - житловий будинок; Літера «а» - прибудова; Літера «Б» - літня кухня; Літера «Б» - сарай; Літера «б» - сарай; Літера «Г» - гараж; Літера «Е» - сарай; Літера «П» - погріб; Літера «Т» - туалет; Літера «Л» - літній душ №1-2 огорожа. Згідно експлікації житлового будинку літера «А»: -Коридор площею 6,9 кв.м.; -Кладова площею 4,9 кв.м.; -Прихожа площею 15,3 кв.м.; -Житлова кімната площею 9,3 кв.м.; -Житлова кімната площею 9,9 кв.м.; -Житлова кімната площею 20,1 кв.м.; -Кухня площею 9,1 кв.м.. Згідно з технічним паспортом на садибний житловий будинок, виготовленим ДОКП "Межівський комунсервіс", збудований в 1972 році, який не є аварійним та придатний до користування. Позивач зареєстрований, фактично, безперервно проживає та володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул Коротченка, 19, смт Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, що залишився після смерті батька [PERSON], а потім після смерті матері [PERSON], починаючи з дня свого народження. Позивач вважає себе законним власником домоволодіння, однак відсутність правовстановлюючих документів на нерухомість позбавляє його можливості належним чином оформити спадщину, яка залишилася після смерті матері. Позивач просить суд визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Коротченка, 19, смт Межова, Межівського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 02 квітня 2015 року, актовий запис №40. В судове засідання [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти позовних вимог не заперечують. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про народження серії II-КИ №370885, виданого Межівським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області 02 березня 1977 року, актовий запис №28, [PERSON] народився 05 лютого 1977 року, де у графі батько записаний [PERSON], а у графі мати [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії III-УР №575157, виданим Преображенським сіль ЗАГС Межівського району 08 березня 1962 року, актовий запис №7. Згідно свідоцтва про смерть серії I-КИ №157923, виданого Межівською селищною радою Дніпропетровської області 06 січня 1998 року, актовий запис №6, [PERSON] помер 05 січня 1998 року, а свідоцтвом про смерть серії I-КИ №614611, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 квітня 2015 року, актовий запис №40, підтверджується, що [PERSON] померла 02 квітня 2015 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул Коротченко,19, смт Межова, інвентаризаційна справа №2362/2373, виготовленого ДОКП «Межівський комун сервіс» 02 жовтня 2015 року, власником технічної інвентаризації зазначено [PERSON], будинок побудований в 1972 році, який не є аварійним та придатний до проживання. Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, посвідченими державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 26 січня 2016 року, спадкова справа №83/15, зареєстровано в реєстрі - №26 та №27 [PERSON] є спадкоємцем майна у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0600га, кадастровий №1222655100:03:001:0499, розташованої на території Межівської селищної ради Дніпропетровської області та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08га, кадастровий №1222655100:04:035:0001, яка знаходиться по вул.Коротченка,19, смт Межова, Межівського району, Дніпропетровської області. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52234581 від 28 січня 2016 року, та індексний номер 42761598 від 26 січня 2016 року, позивач провів реєстрацію видачі свідоцтв про право на спадщину, якого було внесено як власником зазначених вище земельних ділянок. Домовою книгою на житловий будинок по вул.Коротченка, 19, смт Межова, Межівського району, Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON] з 07 вересня 1999 року зареєстрований у вказаному будинку. Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті його матері [PERSON] з причини відсутності оригіналу документу, підтверджуючого право власності на житловий будинок, розташований по вул.Коротченка, 19, смт Межова, Межівського району, Дніпропетровської області. Оголошенням в газеті «Межівський Меридіан» №3 (11611 від 03 вересня 2016 року підтверджується, що втрачені правовстановлюючі документи на домоволодіння, видані на [PERSON] та [PERSON] Мати позивача після смерті його батька вважається такою, що прийняла спадщину, з огляду на вимоги законодавства, що діяло станом на день смерті [PERSON], померлого 05 січня 1998 року. Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною. Законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963року також не повязували виникнення такого права з його обов'язковою реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Позивач після смерті матері, як вбачається з матеріалів цивільної справи, належним чином прийняв спадщину, проте не оформив право власності на будинок у нотаріальному порядку з обєктивних причин. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст.1261 ЦК України, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини позивачем після смерті його матері. З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи на нього та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право власності неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved