Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 30.11.1995 року, яке зареєстроване у Новобузькій КП ММБТІ за реєстровим номером 2034 та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] на праві особистої власності належав його батькові [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на вказане домоволодіння, яке зареєстровано 30 листопада 1995 року у Новобузькій філії КП ММБТІ за реєстровим номером 2034, у якому допущено помилку та прізвище батька зазначено як « [PERSON] ». [INFO] його батько. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із вищевказаного житлового будинку. На випадок своєї смерті батько заповіту не склав, а тому спадкоємство здійснювалось за законом і його мати та відповідно дружина померлого спадщину після смерті останнього фактично прийняла, оскільки вступила у володіння спірним майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. Проте, [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з спірного житлового будинку На випадок своєї смерті, мати не розпорядилась вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, що виявили бажання прийняти спадщину та звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Проте, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з тим, що відсутні докази прийняття спадщини, а також у правовстановлюючому документі на спадкове майно прізвище покійного батька зазначено як « [PERSON] », а також таке є пошкодженим, а відтак не може бути взяте до розгляду. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29.05.2020 року, матеріали цивільної справи передано судді Ціпивко І.І. Ухвалою судді від 29.05.2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області про встановлення факту та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до розгляду по суті на 16.07.2020 року та витребувано у Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкову справу, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . До суду позивач подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі ч. 3\~ст. 211 ЦПК України. Представник відповідача Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов чи клопотань про розгляд справи без його участі не подав, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України),\~крім випадків,\~встановленихстаттею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке зареєстровано у Новобузькій філії КП ММБТІ за реєстровим номером 2034 30.11.1995 року, домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с 12/. Згідно із технічним паспортом від 14 квітня 2020 року на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с. 20-24/ Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] належав на праві особистої власності [PERSON] . Відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами\~ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового\~Цивільного Кодексу України. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [PERSON] помер [INFO] у віці 57 років, в м.Новий Буг Миколаївської області, про що 13 липня 1995 року зроблено відповідний запис №154 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . /а.с. 14/ Спадщина відкрилася в цей же день, 12 липня 1995 року відповідно до вимог\~статті 525 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Дослідженим в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що заповіту [PERSON] не залишив. Спадщина померлого складалась із належного йому спірного будинку. На день його смерті із ним спільно проживала його дружина [PERSON] . За вищевказаних обставин, встановлено, що відповідно до норм статей\~529,\~549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим будинком, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років у м. Новий Буг Миколаївської області, про що 22 січня 2013 року складено відповідний актовий запис №21 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . /а.с. 15/ Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.\~ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №60800904 від 18.01.2013 року. Відповідно до ч. ч. 2 та 3\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що позивач є сином спадкодавця. Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено. Відповідно до ст. ст.\~1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач, крім цього, просить суд встановити факт належності його померлому батькові [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 30.11.1995 року, яке зареєстроване у Новобузькій КП ММБТІ за реєстровим номером 2034, у якому прізвище батька зазначено невірно як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Факт допущення такої помилки у правовстановлюючому документі на житловий будинок підтверджується іншими доказами у справі, такими як: копією свідоцтва про смерть батька, копією свідоцтва про народження позивача, копією технічного паспорта на будинок та ін. У всіх вище згаданих документах прізвище покійного батька позивача [PERSON] зазначено як « [PERSON] ». Встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що дійсно у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння допущена помилка у написанні прізвища померлого батька позивача [PERSON] , як « [PERSON] », що позбавляє позивача права на реалізацію його спадкових прав. З матеріалів спадкової справи встановлено, що інших спадкоємців, які би прийняли спадщину після смерті [PERSON] та претендували на спадкове майно немає. Постановою державного нотаріуса Новобузької державної нотаріальної контори № 117/02-31 від 08 травня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на спадкове майно, а саме свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння прізвище батька позивача вказано як « [PERSON] », а не « [PERSON] », а також таке свідоцтво є пошкодженим. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved