Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а саме: - встановити юридичний факт, що [PERSON] перебував на утриманні у померлої [INFO] року [PERSON] в період з січня 1996 року не менше одного року; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 3,31 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала [PERSON] на підставі Сертифікату серії [NUMBER] (зареєстрованого 18.10.1996 року за № 154) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Колос" с. Зозівка Липовецького району Вінницької області. Обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач зазначив, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,31 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв чоловік позивача [PERSON] (двоюрідний брат [PERSON].), який помер [INFO] року так і не оформивши на своє імя право власності на успадковане майно. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, яка не в змозі оформити на своє імя спадкове майно, яке її чоловік успадкував після смерті [PERSON], оскільки втрачено правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), крім цього їй слід підтвердити факт перебування [PERSON] на утриманні в [PERSON] в період з січня 1996 року не менше одного року, оскільки встановити вказаний факт в інший спосіб не представляється можливим. На підтвердження вказаних обставин позивач покликається на те, що [PERSON] допомагав двоюрідній сестрі [PERSON] по господарству (обробляв присадибну земельну ділянку, допомагав вести підсобне господарство тощо). В січні 1996 року через погіршення стану здоровя і непорозуміння в сім`ї, [PERSON] переїхав жити до [PERSON], оскільки потребував стороннього догляду. З родинних спонукань [PERSON] піклувалась про нього, а також утримувала його (купувала за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування, одяг тощо). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], який фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. Інших спадкоємців не має, оскільки [PERSON] сім`ї не мала. [INFO] року помер [PERSON], який за життя так і не оформив на своє імя право власності на успадковане після померлої [PERSON] майно. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, яка не в змозі оформити на своє імя спадкове майно, яке її чоловік успадкував після смерті [PERSON], що стало приводом для її звернення до суду із вказаним позовом. Голова Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,31 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала [PERSON] на підставі Сертифікату серії [NUMBER] (зареєстрованого 18.10.1996 року за № 154, а.с. 6) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Колос" с. Зозівка Липовецького району Вінницької області. З повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори від 11.09.2018 року №01-09/792, а також Державного нотаріального архіву Вінницької області від 30.08.2018 року №2360/01-18 слідує, що спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON] не заведена. [PERSON] допомагав по господарству [PERSON] (обробляв присадибну земельну ділянку, допомагав вести підсобне господарство тощо), яка проживала одиноко, а в січні 1996 року через погіршення стану здоровя, відсутність заробітку і непорозуміння в сім`ї, [PERSON] переїхав жити до двоюрідної сестри [PERSON], оскільки потребував стороннього догляду. З родинних спонукань [PERSON] піклувалась про нього, а також утримувала його (купувала за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування, одяг тощо) до дня своєї смерті, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказується, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму. Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] перебував на утриманні у померлої [INFO] року [PERSON] в період з січня 1996 року по день її смерті, оскільки був непрацездатним за станом здоровя, при цьому не мав власного заробітку, а утримання яке надавалось [PERSON] було основним і постійним джерелом засобів до його існування. Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу у управління і володіння спадковим майном, [PERSON] так і не оформив її на своє імя, оскільки помер [INFO] року (а.с. 5, 9). Після смерті [PERSON] спадщину за законом як спадкоємець першої черги прийняла [PERSON] (дружина, а.с. 7, 8, 10). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого [PERSON], судом не встановлено. Позивач не в змозі оформити на своєї імя спадкове майно, яке [PERSON] успадкував після померлої [PERSON], оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було втрачено Згідно виписки із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству "Колос" с. Зозівка суд встановив (а.с. 6), що на підставі рішення Липовецької РДА від 17.09.1996 року №314 на ім'я [PERSON] як члена КСП "Колос" с. Зозівка було видано Сертифікат серії [NUMBER] (зареєстровано 18.10.1996 року за № 154) на право на земельну частку (пай) в розмірі 3,31 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Оригінал примірника вищевказаного правовстановлюючого документу (сертифікат) було втрачено. Порядку видачі нового на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи не передбачено. Таким чином, у звязку з відсутністю визначеного законом порядку, позивач не в змозі отримати його дублікат, що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. З урахування зазначеного суд вважає, що втрата правовстановлюючого документу не позбавляє спадкоємця права на оформлення прийнятої спадщини. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved