Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 14/к від 19.04.2013, що станом на 25.03.2015 становить 36041,01 грн. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року, підсудність вказаного позову у порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено Печерському районному суду м. Києва. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 19 квітня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом "Українська академія банківської справи Національного банку України" в особі директора Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України [PERSON] та [PERSON], який на зазначену вище дату працював доцентом кафедри фінансів та кредиту банківських технологій Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України, укладено договір № 14/к про надання середньострокової грошової позики на споживчі цілі у сумі 50 000,00 грн. строком користування на 36 місяців. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.06.2013 № 238 "Про внесення змін до структур навчальних закладів Національного банку України" Севастопольський інститут банківської справи включено до структури Університету банківської справи Національного банку України (м. Київ). Університет банківської справи Національного банку України є правонаступником за правами та обов`язками, узятими Севастопольським інститутом банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України (м. Київ). 25.09.2013 між сторонами було укладено додатковий договір № 1, яким внесено зміни щодо преамбули договору та реквізитів сторін. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів за користування нею належним чином не виконує, позивач просить суд задовольнити пред`явлені вимоги. У судове засідання представник позивача та відповідач не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він підтримав позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом "Українська академія банківської справи Національного банку України" в особі директора Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України [PERSON] та [PERSON], який на зазначену вище дату працював доцентом кафедри фінансів та кредиту банківських технологій Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України, укладено договір № 14/к від 19 квітня 2013 року про надання середньострокової грошової позики на споживчі цілі у сумі 50 000,00 грн. строком користування на 36 місяців. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.06.2013 № 238 "Про внесення змін до структур навчальних закладів Національного банку України" Севастопольський інститут банківської справи включено до структури Університету банківської справи Національного банку України (м. Київ). Університет банківської справи Національного банку України є правонаступником за правами та обов`язками, узятими Севастопольським інститутом банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України (м. Київ). Факт укладення договору підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією договору позики від 19 квітня 2013 року. Отримання відповідачем грошової позики підтверджується випискою з рахунку. 25 вересня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору грошової позики, яким внесено зміни щодо преамбули договору грошової позики та реквізитів сторін. Пунктом 2.1. договору грошової позики передбачено, що Університет надає грошову позику на умовах повернення, платності, забезпечення її повернення, строковості та цільового використання. Згідно п. 3.1. договору грошової позики, повернення грошової позики здійснюється позичальником шляхом уповноваження Університету цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення грошової позики в сумі 1390, 00 грн., починаючи з квітня 2013 року, а в останній місяць користування грошовою позикою - у сумі 1350,00 грн. та суму для оплати за користування грошовою позикою. Пунктом 3.2. договору позики передбачено, що за користування отриманою грошовою позикою позичальник щомісячно під час роботи в Університеті здійснює оплату в розмірі 10% річних. Згідно з наказом Університету від 27 травня 2014 року № 90-к 28 травня 2014 року відповідача звільнено з роботи у зв`язку із втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України. Умовами договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується у разі звільнення з Університету за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації Університету, крім випадків, передбачених пунктами 1,2,5,6 статті 40 КЗпП України, достроково (до дня звільнення) повернути всю суму заборгованості за грошовою позикою, здійснити оплату за користування нею, сплатити пеню, штраф (у разі їх нарахування). У разі невиконання зазначених вимог Університет стягує наявну заборгованість за грошовою позикою у судовому порядку, а оплата за користування позикою здійснюється позичальником з дати його звільнення в розмірі 20 відсотків річних. Як вбачається з матеріалів справи, станом на березень 2015 року відповідач не сплачує заборгованість за договором позики, чим порушує прийняті на себе зобов`язання. Згідно з п.5.1. договору позики у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення грошової позики, оплати за користування нею (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення грошової позики) нараховується пеня у розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Університету. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялась письмова вимога про усунення порушень. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору станом на 25 березня 2015 року загальна заборгованість Позичальника за договором грошової позики № 14/к від 19.04.2013 року, становить 36041,01 грн. (тридцять шість тисяч сорок одна гривня одна коп.). з яких: 27231, 40 грн.- заборгованість по погашенню грошової позики; 4432, 12 грн. - заборгованість по погашенню відсотків за користування грошовою позикою; 4347, 49 грн. - пеня. Факт заборгованості у відповідача перед позивачем підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості. Оскільки в ході розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення в обумовлені правочином строки спірних коштів та сплати відсотків за користування позикою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу понесені судові витрати у вигляді сплаті судового збору в розмірі 360 грн. 41 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved