Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований обєкт сарай «Ж», який розташований за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Ніжинська, 108. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в м. Конотопі по вул. Ніжинська розташований будинок № 108 з господарчо-побутовими будівлями. Власником 21/50 частин будинку являлась вона, а власником 29/50 частин її чоловік [PERSON] 17.11.2012 року чоловік помер та 06.04.2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, як дружина померлого, на належні йому 29/50 частин вказаного житлового будинку. В свідоцтві зазначено, що на самовільні будівлі свідоцтво не видавалось. Обєктом самочинного будівництва являється деревяний сарай «Ж», дійсна вартість якого складає 2976 грн. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 28.04.2016 року за нею визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0897 га, розташовану в м. Конотопі по вул. Ніжинська, 108 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Оскільки на належній їй земельній ділянці знаходиться сарай, який був збудований без належного дозволу, їй 17.03.2016 року був зроблений припис управлінням ДАБІ у Сумській області про приведення сараю до вимог чиного законодавства. Вона звернулався до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, але отримала відмову, оскільки на сьогодні відсутні в управлінні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва. Відповідно до технічного обстеження прибудова зведена з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм. Оскільки іншим шляхом вирішити питання неможливо, просить відповідно до вимог ст. 376 ЦК України визнати за нею право власності на самочинно збудований обєкт сарай «Ж», який розташований за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Ніжинська, 108. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити ( а.с. 22). Відповідач: виконавчий комітет Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, по суті позову не заперечує, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 17). Третя особа: управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 23). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори 06.04.2016 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер 17.11.2012 року; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 29/50 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Сумська обл., м. Конотоп, вул. Ніжинська; на земельній ділянці знаходиться житловий будинок «А-1», на самовільні будівлі свідоцтво не видавалось ( а.с. 4). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 28.04.2016 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0897 га, розташовану в м. Конотопі по вул. Ніжинська, 108 в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] ( а.с. 6). З довідки-характеристики КП Конотопське МБТІ № 474 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15.01.2016 року вбачається, що по вул. Ніжинська, 108 в м. Конотопі знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, самочинно побудовано сарай Ж ( а.с. 5, 8). Згідно довідки комунального підприємства проектро-виробниче архітектурно-планувальне бюро № 111 від 07.06.2016 року виїздом на місце за адресою: вул. Ніжинська, 108 в м. Конотоп було встановлено, що за вищевказаною адресою розташований сарай Ж, зблокований з сараями В та Д. Сарай Ж зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм ( а.с. 7). 17.03.2016 року головним інспектором будівельного нагляду [PERSON] у присутності [PERSON] відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" згідно із Порядком здійснення державного-архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 533, [PERSON] видано припис про те, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на будівництві сараю по вул. Ніжинська, 108 м. Конотоп встановлено порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України Про основи містобудування та ч. 1 ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність ( а.с. 9). Згідно листа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області № 40-1018/1331-16 від 18.04.2016 року на сьогодні в Управлінні відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів ( а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-УІ дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-ХІУ, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Крім того, п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 передбачає, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами ЖК України щодо власників квартир; про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Відповідно до ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України Про регулювання містобудівної діяльності. Згідно зі ст. 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному порядку передбаченим ч. 5 ст. 26 вищевказаного Закону. Згідно з діючим на даний час Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до п. 12 Порядку, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Таким чином, виникнення права власності на спірне нерухоме майно можливо лише тільки після отримання дозволу на будівництво на об'єкт нерухомості, прийняття його в експлуатацію та проведення державної реєстрації зазначеного майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed