Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що після смерті його батька [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої зокрема, входить і житловий будинок, який знаходиться в с. Веселинівка Баришівського району по вул. Пирогова,27. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на спадкове майно, 15.09.2017 року він звернувся з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 15.09.2017 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], на його ім'я були видані свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, а на житловий будинок була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що батько збудувавши будинок в 1951 році зареєстрував його в погосподарській книзі сільської ради, проте не отримав свідоцтво про право власності на нього, а тому було рекомендовано звернутися до суду. Позивач\~[PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися надавши суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 28) Представник відповідача виконавчого комітету Веселинівської сільської Баришівського району \~на розгляд справи не зявився. Про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від сільського голови [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог позивача не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Згідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами \~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 01 березня 2017 року у віці 90 років помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресом: Київська область, Баришівський район, село Веселинівка, вулиця Пирогова, будинок № 32. Смерть [PERSON] була зареєстрована 01 березня 2017 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за № 28 та видане свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 407092. За життя покійний склав заповіт, посвідчений 18 січня 2006 року [PERSON], секретарем Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, згідно якого все своє майно де б воно не було б і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на момент смерті заповів своєму сину - [PERSON] (а.с. 17 спадкової справи) На момент смерті [PERSON], був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач до приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], з письмовою заявою про прийняття спадщини. Спадкове майно померлого складається з: Земельної ділянки, розміром 5,0146 га, цільове призначення - 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, кадастровий №3220280800:03:098:0004; Земельної ділянки, розміром 0,2568 га, цільове призначення - 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Веселинівка, вулиця Радянська, ділянка № 38а, кадастровий № 3220280801:03:064:0026. Житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Веселинівка, вулиця Пирогова, будинок № 32. З метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті батька на вищевказане майно 15.09.2017 року позивач звернувся з письмовою заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом ( а.с.23 спадкової справи ). 15.09.2017 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], на ім'я позивача [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, а на житловий будинок була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що його батько, збудувавши будинок в 1951 році, зареєстрував його в погосподарській книзі сільської ради, але не отримав свідоцтво про право власності. Відповідно до п.4.12 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 01 березня 2013 року на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування та надано інформаційний лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до абз.28 ч.3.1 зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від ЗІ січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, зазначено, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що покійним [PERSON] , на відведеній йому земельній ділянці у 1951 році було побудовано житловий будинок, який він зареєстрував в погосподарській книзі сільської ради, але не отримав свідоцтво про право вланості, а також те, що його син - позивач по справі [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку спадщину прийняв та те, що незаконність набуття права власності померлим не передбачено законом та не встановлена судом, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved