Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО "Димитровтепломережа", яка є його виробничою одиницею, виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами централізованого опалення. Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], безпосередньо отримували послуги від позивача та частково сплачували за отриману теплову енергію, але в період з березня 2003 року по квітень 2017 року мають заборгованість у розмірі 20 994,71 грн. У зв'язку з цим просить стягнути вказану заборгованість, індекс інфляції у розмірі 8 031,02 грн., 3% річних у розмірі 1 668,99 грн. та судові витрати. В подальшому представник позивача надав суду пояснення щодо позовних вимог, в яких зазначив, що з виписки особового рахунку було встановлено, що відповідачі частково сплачували послуги за отриману теплову енергію в період з листопада 2009 року по квітень 2017 року, тому вважає, що такими діями відповідач визнавали свій обов'язок по сплаті та позовна давність відповідно до ст. 264 ЦК України переривалася. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за отриману теплову енергію в період з листопада 2009 року по квітень 2017 року у розмірі 18 698,97 грн., індекс інфляції у розмірі 5 375,45 грн., 3% річних у розмірі 1 024,36 грн. та судові витрати. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між сторонами не укладений відповідний договір на отримання послуг, вони отримували послуги з теплопостачання не в повному обсязі, тому вважають, що борг нарахований незаконно. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності. 15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України), згідно яких даний нормативний акт викладений у новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідний положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі, тобто до набрання чинності новим ЦПК України, а тому з урахуванням вказаних Перехідних положень, суд розглядає дану цивільну справу за нормами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року. 10 липня 2017 року Селидівським міським судом Донецької області видано судовий наказ за заявою обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО "Димитровтепломережа" про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надану теплову енергію, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року вказаний судовий наказ скасовано та роз'яснено, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті судом в позовному провадженні з додержанням загальних вимог щодо пред'явлення позову. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, відомості про вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні, тому з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS], та проживають за вказаною адресою, отримують послуги з централізованого опалення, що підтверджене наданими представником позивача Актами на включення опалення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються спеціальними законами, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання». Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Доводи відповідачів щодо відсутності між ними та ВО "Димитровтепломережа" відповідного укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення суд вважає хибними, оскільки пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (постанова ВСУ від 30.10.2013 року № 6-59цс13). Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач зобов'язана була вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до заборгованості по особовому рахунку № 11733 за адресою: [ADDRESS], за період з листопада 2009 року по квітень 2017 року відповідач мають заборгованість у розмірі у розмірі 18 698,97 грн., індекс інфляції у розмірі 5 375,45 грн., 3% річних у розмірі 1 024,36 грн. При цьому цей розмір заборгованості вирахуваний із загального нарахування за отримані послуги у розмірі 29 469,77 грн. та часткової сплати у розмірі 10 770,8 грн. З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до Селидівського міського суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржників заборгованості за надану теплову енергію. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Таким чином, судом при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що строк позовної давності переривався подією - звернення ВО «Димитровтепломережа» до суду із заявою про видачу судового наказу та відповідно видачею самого судового наказу від 10.07.2017 року. Доказів щодо більш раннього звернення до суду представником позивача не надано. Доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності з 2009 року у зв'язку з частковою сплатою отриманих послуг суд не приймає до уваги у зв'язку з наступним. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова ВСУ від 22.03.2017 року № 6-43цс17). Із розрахунку заборгованості судом було встановлено, що оплата за послуги централізованого опалення самим позивачем зазначалася періодичними платежами (протягом відповідних місяців року, коли централізоване опалення надається), а відповідачі частково сплачували за отримані послуги, при цьому суд вважає, що з урахуванням вищевикладеної правової позиції позовна давність не переривалася у зв'язку з частковою сплатою заборгованості, а тому з урахуванням дати судового наказу, суд приходить до переконання, що з відповідачів слід стягнути заборгованість за період з липня 2014 року по квітень 2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому судом не приймається наданий представником відповідача розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки вони розраховані з урахуванням всього періоду заборгованості з листопада 2009 року. Розмір інфляційних витрат та 3% річних розраховуються за формулою - Інфляційні витрати = сума боргу Х (індекс інфляції - 100%), у разі якщо протягом відповідного періоду було сплачено частину боргу, то враховується різниця між загальною сумою боргу та сплаченою частиною; індекс інфляції береться у зведеній таблиці індексів споживчих цін, що публікується в газеті «Урядовий кур'єр». Таким чином, розмір інфляційних витрат за період з липня 2014 року по квітень 2017 року становить - 240 грн. 29 коп. сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення Таким чином, розмір трьох відсотків за період з липня 2014 року по квітень 2017 року становить - 375 грн. 70 коп. На підставі цього, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з липня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 14 501,25 грн., індекс інфляції у розмірі 240,29 грн. та 3% річних у розмірі 375,70 грн., тому в цій частині позовна заява підлягає частковому задоволенню. Доводи щодо отримання послуг з централізованого опалення судом не в повному обсязі не приймаються до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування у даній справі, відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом окремого оскарження дії позивача щодо надання послуг не в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що за звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (800 грн. за подачу заяви про видачу судового наказу та 800 грн. за подачу даного позову після скасування судового наказу), а оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 963,68 грн.

Outcome: partial