Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Універсал банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 57836,66 грн. та сплачений банком судовий збір у сумі 578,35 грн.Уточнивши свої позовні вимоги, представник позивача просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 43330,67 грн. та сплачений банком судовий збір у сумі 578,35 грн. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 26 вересня 2014 р. становить 20092,66 грн. по відсотках та 23238,01 грн. по пені. Вважав, що строк позовної давності перервався і почався заново з 13 листопада 2011 р., коли відповідачами було здійснено останній платіж згідно заборгованості по договору. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Пояснили, що 25 вересня 2007 р. між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/1000к-07. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 08 вересня 2009 р. у справі за позовом ВАТ "Універсал Банк" в особі представника Огородника Володимира Васильовича до [PERSON] та [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідачів було стягнуто 19068,48 грн. за вказаним кредитними договором, з яких непогашений кредит - 13084,55 грн., несплачені відсотки - 3338,37 грн. та пеня - 2645,56 грн. В судовому засіданні відповідачі визнали позовні вимоги щодо несплачених відсотків, однак лише в розмірі за останні три роки, тобто з 09.00.2011 року на суму 3431,08 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. Представник відповідачів підтримав думку відповідачів, просив застосувати положення ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а також просив застосувати загальний строк позовної давності щодо стягнення несплачених відсотків за кредитним договором згідно положень 257 ЦК України та стягнути з відповідачів 3431,08 грн. за період починаючи з 20 серпня 2011 р. по 20 серпня 2014 р., стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Заслухавши сторони та дослідивши представлені в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2007 р. між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/1000к-07 (а.с.6-9). Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 08 вересня 2009 р. по справі за позовом ВАТ "Універсал Банк" в особі представника Огородника Володимира Васильовича до [PERSON] та [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідачів було стягнуто 19068,48 грн. за вказаним кредитним договором, з яких непогашений кредит - 13084,55 грн., несплачені відсотки - 3338,37 грн. та пеня - 2645,56 грн. (а.с.32-33, 34). 18 грудня 2013 р. головним державним виконавцем відділу ДВС Жмеринського міськрайонного управління юстиції Присяжним Р.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що кошти стягнено і перераховано у повному обсязі (а.с.35). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Представник позивача зазначив у судовому засіданні, що сума, яка була стягнена за вказаним рішенням суду була сумою заборгованості за кредитним договором станом на 10 грудня 2008 р.. Однак, оскільки кредитний договір діє з дня його підписання і до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору, то з дати останнього розрахунку, тобто з 10 грудня 2008 р. по даний час, згідно розрахунку представника позивача, залишилася заборгованість по сплаті відсотків за договором в сумі 20092,66 грн. та 23238,01 грн. по пені (а.с.68-69 на звороті). Крім цього, 25 вересня 2007 р. між ВАТ "Банк Універсальний" та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно п.1 якого [PERSON] зобов'язалась перед банком відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з кредитного договору №15/04/1000к-07 від 25 вересня 2007 р., за яким боржник [PERSON] зобов'язаний до 24 вересня 2012 р. повернути кредит у розмірі 15000 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 33% річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно п.4 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Відповідно до п.12 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умова договору поруки (п.12) про його дію до повного виконання умов договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст.251 та ч. 1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як видно з викладеного, в п.1 договору поруки встановлено строк виконання основного зобов'язання - 24 вересня 2012 р.. Тому, в представника позивача починаючи з вказаної дати виникло право вимоги до поручителя. Однак, така вимога представником позивача була пред'явлена лише 20 серпня 2014 р. (згідно поштового конверта), шляхом подання даного позову до суду. Представник позивача пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя, а відтак і договір поруки припинився 25 березня 2013 р. Тому суд вважає, що позовні вимоги представника позивача щодо стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України (постанова від 18 липня 2012 року № 6-78цс12), яка в силу приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Оскільки, крім строку повернення кредитних коштів, в п.3.5 кредитного договору встановлено, що сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем, то слід вважати, що таким чином сторони встановили строк виконання зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом. Враховуючи положення ст.261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, як з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи. Таким чином початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як видно з розрахунку, який був наданий представником позивача, з 10 грудня 2008 р. відповідачем [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами сплачувались неналежним чином (а.с.68-69). Отже, починаючи з 10 грудня 2008 р. і протягом наступних трьох років позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитними коштами. Суд приймає до уваги доводи відповідачів та їхнього представника, в частині того, що вони не знали про те, що банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами і після дати останнього розрахунку, тобто після 10 грудня 2008 р.. Відповідачі виконували рішення суду про стягнення з них заборгованості за вказаним кредитним договором і останній платіж від 13 жовтня 2011 р. слід вважати датою вчинення відповідачами останньої дії, яка фактично свідчить про визнання боргу згідно кредитного договору. Однак суд вважає що посилання представника позивача про те що мало місце переривання перебігу строку позовної давності, безпідставними, оскільки з наданої банком виписки з рахунку, вбачається, що відповідач сплачував борг (погашення боргу) за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 2-874/09 від 08.09.2009 року, що неможна вважати визнанням боргу. Тому 13 жовтня 2011 р. позовна давність щодо стягнення з відповідачів відсотків суд вважає такою, що не перервалася. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується. Як видно із позовної заяви пеня була нарахована з 10 травня 2012 р. і по 10 вересня 2012 р. Таким чином з 10 травня 2012 р. і до 10 травня 2013 р. позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів пені як санкції за прострочення виконання основного зобов'язання. Однак таким правом позивач не скористався. Згідно ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] відсотків у сумі 20092 грн. 67 коп., за користування кредитними коштами, підлягають частковому зодоволенню за період останіх трьох років з моменту подання позову до суду тобто з 09.09.2011 р. по 09.10.2012 року - у сумі 3431 (три тисячі чотириста тридцять одну) грн. 08 коп., в задоволенні ж решти вимог слід відмовити. Враховуючи, що представником позивача позовні вимоги були зменшені, то зайво сплачена сума судового збору в розмірі 145,07 грн. підлягає поверненню позивачу. Судові витрати, з урахуванням задоволення позовних вимог слід часткового стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 199,33 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: approved