Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], в інтересах якого діють законні представники [PERSON], [PERSON], 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення посилаючись на наступне: 18 липня 2005 року між позивачем, в особі філії "Київське регіональне управління" Банку "Фінанси та Кредит", та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 18-05-И/03, а також Додаткова угода № 1 від 16 квітня 2009 року до Кредитного договору № 18-05-И/03 від 18.07.2005 р. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 82 000,00 доларів США з терміном повного погашення заборгованості по наданих Кредитних ресурсах до 18 липня 2020 року з оплатою по процентній ставці 11% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався щомісяця, в термін до « 10» числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, а також здійснювати інші виплати, передбачені умовами договору. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між позивачем та [PERSON] 18 липня 2005 року був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1069. Згідно з умовами іпотечного договору [PERSON], який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 18-05- ГП/03 від 18 липня 2005 року. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах, проте відповідачі [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконують, про що неодноразово повідомлялися банком із застереженням про звернення стягнення на іпотечне майно. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх кредитних обов'язків, станом на 24 вересня 2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем складає 1 862 326,03 грн. Відповідно до умов іпотечного договору іпотекодержатель мас право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов Основного зобов'язання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т. ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. З урахуванням вимог ст. ст.55, 124 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 525, 526, 543, 546, 572, 590, 591, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 27, 31, 107, 114 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 7, 12, 33, 34, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про заставу», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 18-05-И/03 від 18.07.2005 року в сумі 1 862 326,03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом надання АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві квартири [ADDRESS] за початковою ціною у розмірі: 713 000,00 грн., надавши позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, та виселити відповідачів з вказаної квартири, та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. 10.04.2014 року звернувшись до суду з заявою про зміну предмету позову позивач просив суд, з врахуванням положень ст.ст. 27, 31 ЦПК України, ст.ст. 37, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 18-05-И/03 від 18.07.2005 року в сумі 1 862 326, 03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за [ADDRESS], що складається з 3-х кімнат жилою площею 39,10 кв. м, загальною площею 58,30 кв. м, яка належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та виселити відповідачів з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], зняти їх з реєстраційного обліку, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі з врахуванням поданої позивачем заяви про зміну предмету позову, та просив її задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] проти позову заперечив посилаючись на те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції чинній на час підписання іпотечного договору договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. У даній справі іпотечний договір не містить і не може містити застереження про набуття права власності інакше як за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, так як зміни до Закону України «Про іпотеку» з наданням іпотекодержателю права задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відображено лише у наступних редакціях Закону. Згоди на підписання договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони не досягли, а отже відсутні підстави для застосування положень п. 9.3.1 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Також з врахуванням положень ч.ч. 1,3 ст. 109 ЖК України та ч.ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» відсутні правові підстави для задоволення позову позивача про виселення відповідачів з житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку, оскільки на час розгляду справи відсутні порушення, невизнання або оспорювання права та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні ст. 3 ЦПК України. Крім того представник відповідачів показав суду, що відповідач [PERSON] не в змозі виконувати свої зобов'язання за кредитним договором з врахуванням фінансової кризи в країні. Відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за договором у серпні 2012 року, та вів перемовини з позивачем щодо реструктуризації заборгованості, але сторони не дійшли згоди. Заборгованість по кредитному договору не оспорюється відповідачем. З врахуванням зазначеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації проти позову заперечив. Просить відмовити у його задоволенні, оскільки у разі його задоволення малолітня дитина фактично буде позбавлена житла, що призведе до порушення його прав. Представники третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Оболонського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не з'явились, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Звернулись до суду з заявами, в яких просили провести розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представників третіх осіб. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2005 року між Банком "Фінанси та Кредит", в особі філії "Київське регіональне управління" Банку "Фінанси та Кредит", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18-05-И/03, а також Додаткова угода № 1 від 16 квітня 2009 року до кредитного договору № 18-05-И/03 від 18.07.2005 р. (а.с. 14-17). Відповідно до п. 1.2., 1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого Загальними зборами акціонерів та погодженого Національним банком України 28.09.2009 р. останнє створено шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та є правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Банку «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю, Комерційного банку «Фінанси та Кредит» та Комерційного банку «Банк ділового співробітництва». (а.с. 88-90). Предметом укладеного між сторонами договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 82 000,00 доларів США з терміном повного погашення заборгованості по наданих кредитних ресурсах до 18 липня 2020 року з оплатою по процентній ставці 11% процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця, в термін до « 10» числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 932,01 доларів СІІІА. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Відповідно до п.4.7. кредитного договору, Позичальник зобов'язався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця сплачувати в складі щомісячного платежу комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів в розмірі 837,57 грн. Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Стаття 546 Цивільного кодексу України встановлює види забезпечення виконання зобов'язання та зазначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. За змістом п.5.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між позивачем та [PERSON] 18 липня 2005 року був укладений Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1069 (а.с. 20, 21). Згідно з умовами іпотечного договору [PERSON], який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.3 іпотечного договору узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 422 598 грн. Відповідно до аналітичного звіту про визначення (розрахунку) найбільш ймовірної вартості об'єкта дослідження: трикімнатної квартири [ADDRESS] станом на 13.08.2013 року становить 89 203, 05 доларів США, або 713 000 грн. (а.с. 46-71). Право власності на предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 липня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1061 та зареєстрованого в Київському міському БТІ від 26.07.2005 р. під № 2031. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 18-05- ГП/03 від 18 липня 2005 року (а.с. 18-19). За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 вказаної норми серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначає договір та інші правочини. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах (копія заяви на видачу готівки № 1248-28 від 18.07.2005 року, а.с. 25). Проте, [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконують, про що неодноразово повідомлялися Банком із застереженням про звернення стягнення на іпотечне майно. (а.с. 27-30, 36-41). Однак, відповідачі вимоги позивача залишили поза увагою, і на час розгляду справи в суді не здійснили погашення кредитної заборгованості. Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх кредитних обов'язків, станом на 24 вересня 2013 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 1 862 326,03 грн., яка складається з строкової заборгованості по кредиту у розмірі 56 069, 22 доларів США, яка в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2013 року становить 448 161, 28 грн., суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 14 008, 98 доларів США, яка в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2013 року становить 111 973, 78 грн., суми строкової заборгованості по процентам у розмірі 492, 49 доларів США, яка в еквіваленті офіційним за курсом НБУ станом на 24.09.2013 року становить 3 936, 47 грн., суми простроченої заборгованості по процентам у розмірі 26 090, 82 доларів США, яка в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2013 року становить 208 543,92 грн., суми простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії у розмірі 22 475, 01 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії в сумі 1 067 235,57 грн. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору, що підлягає до сплати боржником за період з 18.07.2005 року по 24.09.2013 року перевірений судом, та відповідає умовам укладеного між сторонами договору (а.с. 73-83). Зазначений розрахунок заборгованості не оспорюється відповідачами по справі. Згідно ст.572 ЦК України, ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Також, ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Аналогічні положення чинного законодавства позивачем та відповідачем [PERSON] було погоджено в п.6.4.8 Іпотечного договору, відповідно до умов якого іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т. ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п.3.4. основного зобов'язання (Кредитного договору), заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п.3.2. основного зобов'язання (кредитного договору), а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Пунктом 8 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач, з посиланням на вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором визнати за ним право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову представник відповідачів зазначив, що ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на момент укладення між сторонами договору не передбачала можливості визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. За змістом ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення між сторонами іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно п. 6.4.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані. В пункті 9.3.1 іпотечного договору від 18.07.2005 року укладеному між [PERSON] та А Г «Банк «Фінанси та Кредит», сторони дійшли згоди про те, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, частини 3 статті 33, статті 36, статті 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, а також враховуючи те, що зміст іпотечного договору вказує на те, що сторони передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, як можливість визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій його частині, та приймає рішення про задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно копії довідки форми № 3 з місця проживання про склад сім'ї та прописку за № 12685 від 17 травня 2013 року, виданої ЖЕК № 503 комунального підприємства "Житлосервіс "Приозерне" в Оболонському районі м. Києва, у житловому приміщенні, [ADDRESS] проживають та зареєстровані 3-є чоловік, в тому числі: [PERSON] (власник), [INFO], [PERSON] (дружина), [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с. 72). Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки с житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з частини 4 статті 9, статті 39-40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Відповідно до ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення відповідачів (копія вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та виселення від 23.09.2013 року, копія вимоги про виселення в порядку ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України від 23.09.2013 р., копія вимоги про виселення в порядку ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України від 20.12.2011 р., а.с. 27-45). Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Аналогічні приписи містить ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». З урахуванням дотримання позивачем вимог ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» суд приходить до висновку за обґрунтованість вимог позивача щодо виселення відповідачів з спірної квартири, та приймає рішення про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] з одночасним зняттям їх з реєстраційного обліку. На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 1777, 85 грн.

Outcome: approved