Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 19.08.2015 року до суду з вищеназваним позовом, який уточнено 17.03.2017 року та просить визнати квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]: транспортний засіб М21412,1990 року випуску, д/н 80684АВ ; депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» за Договором № 007-26503-120714 банківського вкладу (депозиту) від 12.07.2014 року - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON];визнати 1/2 частку зазначеного майна - як частку [PERSON] в спільному майні подружжя;визнати 1/6 частку зазначеного майна належної [PERSON] часткою спадщини після смерті [PERSON], що переходить до її спадкоємців в порядку спадкової трансмісії; визнати за нею, позивачем, право власності на 1/6 частку зазначеного майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09.01.2015 року, та на 2/3 частку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 29.05.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1999 року. За час перебування у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]: транспортний засіб М21412,1990 року випуску, д/н 80684АВ , які зареєстровано на її батька [PERSON] , яким також відкрито депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк». Батько [PERSON] помер 09.01.2015 року. В установлений законом строк після смерті батька спадкоємці за законом вона, позивач, її матір та відповідач [PERSON] її брат по лінії батька, звернулися до нотаріальної контори. Її матір [PERSON] померла 29.05.2015 року до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, відмовилася від своєї частки на користь її, позивача. Свідоцтва про право на спадщину за законом не видано, у звязку з тим, що між сторонами виник спір про право спадщину, тому звернулася до суду з позовом. Відповідачем [PERSON] 26.01.2016 року подано зустрічний позов до [PERSON] про визначення майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визначення часток спадкового майна, в якому він просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/3 частки спірного спадкового майна, а за ним на 1/3 частку спірного спадкового майна. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] після смерті його батька [PERSON] 06.05.2015 року в нотаріальній конторі відмовилася від видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя - 1/2 частку квартири [ADDRESS]; транспортного засобу М21412,1990 року випуску, д/н 80684АВ, оскільки вони придбані на особисті грошові кошти чоловіка , що також стосується й депозитного рахунку в ПАТ «Дельта Банк» . Крім того, вона відмовилася від всього спадкового майна після смерті чоловіка на користь дочки [PERSON] У звязку з цим, відповідач вважає, що його частка у спадковому майні складає 1/3, а позивача 2/3, тому просить поділити все спадкове майно визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частки, а за ним на 1/3 частку спадкового майна. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] ( договір від 12.08.2015 року) підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяви, просила позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] [PERSON]М.( договір про надання юридичних послуг від 16.11.2016 року) підтримала зустрічні позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в зустрічній позовній заяви, просила зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що до неї, як третьої особи, особисто не предявлено претензій матеріального та морального характеру, тому просила справу розглядати без її участі (а.с.35). Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності представлені докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.09.1999 року перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради м.Кривого Рогу Дніпропетровської області актовий запис №372 /а.с.10/. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), свідоцтвом про шлюб (а.с.9). [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 62). [PERSON] помер 08.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія І-КИ № 599525, актовий запис №27 від 09.01.2015 року /а.с.14/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], яка належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 02.08.2000 року (а.с.19); квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва №Дз-20 на право власності на житло від 15.01.2001 року, виданого органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, зареєстрованою в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 15.01.2001 року (а.с.16); транспортного засобу М21412,1990 року випуску, д/н 80684АВ, придбаного 24.04.2002 року ; депозитного рахунку в ПАТ «Дельта Банк» за Договором № №003-26515-160713 від 16.07.2013 року (а.с. 43). Таким чином, депозитний вклад, вищезазначене рухоме та нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано на імя [PERSON], придбано у період шлюбу з [PERSON] За життя [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40310929 від 06.05.2015 року (а.с.43,44), відповідями щодо наявності заповіту (а.с.57,58). Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини звернулися 06.05.2015 року дочка [PERSON] та 16.06.2015 року син від шлюбу [PERSON] з [PERSON] - [PERSON] (а.с.38, 59). Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу №54/2015 від 06.05.2015 року. Дружина померлого [PERSON] [PERSON] 06.05.2015 року подала заяву про відмову від видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частку легкового автомобіля марки М21412, 1990 року випуску, тип ТЗ-комбі, двигун (обєм) 1480 куб.см, кузов XTB214120L0115331 , державний номерний знак 80684АВ, білого кольору; квартири [ADDRESS]; грошового вкладу на банківському депозитному рахунку №26303111994025, відкритого в ПАТ «Дельта Банк», оскільки транспортний засіб та квартира є особистою приватною власністю чоловіка відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, як придбане за його особисті грошові кошти, грошові кошти також не є спільним сумісним майном подружжя (а.с.50). Від права на прийняття спадщини за законом або за заповітом на належну їй частку спадкового майна відмовилася на користь дочки [PERSON] (а.с.49). [PERSON] померла 29 травня 2015 року , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія І-КИ № 599525, актовий запис №503 від 29 травня 2015 року (а.с.13). У звязку з спором, який виник між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.15). Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] на час відкриття спадщини були [PERSON] , [PERSON], [PERSON] Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. \~ ( ч. 1 ст.1273 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття ( ч. 6 ст.1273 ЦК України). [PERSON] відмовилася від права на прийняття спадщини за законом або за заповітом на належну їй частку спадкового майна на користь дочки [PERSON], яка також є спадкоємцем першої черги. Часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є 08.01.2015 року встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився 09.07.2015 року. Його дружина [PERSON] померла 29.05.2015 року, відмова від прийняття спадщини нею за життя відкликана не була. Статтею 1276 ЦК України встановлено , якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Як наслідок, право на прийняття належної [PERSON] частки спадщини перейшло до її дочки позивача [PERSON] Вирішуючи питання про визначення часток у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ст.61 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; \Частину першу статті 57 доповнено пунктом 4 згідно із Законом\~№ 4766-VI від 17.05.2012\ 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України). Аналогічні правові норми містять ч.3 ст.368, ч.2 ст.370 ЦК України. Таким чином, спадкове майно - квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS]; транспортний засіб М21412,1990 року випуску, д/н 80684АВ, придбаного 24.04.2002 року придбані у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» за Договором № №003-26515-160713 від 16.07.2013 року також відкрито у період перебування у шлюбі. Проте, суд враховує, що [PERSON] за життя подала заяву про відмову від видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частку легкового автомобіля марки М21412, 1990 року випуску, тип ТЗ-комбі, двигун (обєм) 1480 куб.см, кузов XTB214120L0115331 , державний номерний знак 80684АВ, білого кольору; квартири [ADDRESS]; грошового вкладу на банківському депозитному рахунку №26303111994025, відкритого в ПАТ «Дельта Банк», оскільки транспортний засіб та квартира є особистою приватною власністю чоловіка відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, як придбане за особисті грошові кошти чоловіка. Разом із тим, суд не бере до уваги заперечення відповідача проти визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS] , як набутої внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", оскільки спірне житло було приватизоване 15.01.2001 року, а зазначені зміни до Сімейного кодексу України внесено 17.05.2012 року. Крім того, 12.07.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №007-26503-120714 банківського вкладу (депозиту) , на підставі якого відкрито вкладний (депозитний ) рахунок 26303111994025, від якого в своїй заяві відмовилася [PERSON] (а.с.49). Однак, з відповіді ПАТ «Дельта Банк»№9347 від 22.11.2016 року на імя [PERSON] станом на 02.10.2015 року в ПАТ «Дельта Банк» відкрито поточний рахунок №2620770118595(980) згідно договору №003-26515-160713 від 16.07.2013 року, залишок станом на 02.10.2015 року складає 82660,00 грн.; картковий рахунок №26259910875109 (980) відкрито згідно договору №001-26517-130114 від 13.01.2014 року, залишок станом на 02.10.2015 року складає 0,00 грн.(а.с.147). Відомості щодо вкладного (депозитного ) рахунку №26303111994025, відкритого на підставі договору №007-26503-120714 від 12.07.2014 року станом на 22.11.2016 року відсутні, тому суд не вирішує питання щодо зазначеного рахунку. Шлюбний договір за життя подружжям [PERSON] не укладався, домовленість між ними щодо поділу часток у спільному сумісному майні подружжя, судові рішення - відсутні, що не заперечується сторонами. Отже, суд вважає можливим визнати квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Оскільки, відмова [PERSON] від визнання спільної сумісної власності подружжя грошових коштів на поточному рахунку №2620770118595(980) згідно договору №003-26515-160713 від 16.07.2013 року відсутня, суд вважає , що грошові кошти на зазначеному рахунку також є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а частки подружжя відповідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України є рівними, тобто по 1/2 у кожного з подружжя. Натомість, квартира [ADDRESS] та транспортний засіб моделі М21412, 1990 року випуску, тип ТЗ-комбі, двигун (обєм) 1480 куб.см, кузов XTB214120L0115331 , державний номерний знак 80684АВ, білого кольору є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки придбані за його власний кошт, як зазначено в заяві [PERSON], яка нею не відізвана нею за життя. Стосовно майна, що визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя - квартира [ADDRESS] та грошові кошти на поточному рахунку №2620770118595(980) згідно договору №003-26515-160713 від 16.07.2013 року - суд визначає частки спадкового майна наступним чином: позивачу [PERSON] 5/6 - 2/3 ( в порядку спадкової трансмісії після смерті матері [PERSON] 1/2 +1/6=2/3) та 1/6 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; відповідачу [PERSON] 1/6 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Стосовно майно, що визнано особистою приватною власністю [PERSON] - квартири [ADDRESS] та транспортний засіб моделі М21412, 1990 року випуску, тип ТЗ-комбі, двигун (обєм) 1480 куб.см, кузов XTB214120L0115331 , державний номерний знак 80684АВ, білого кольору \-- суд визначає частки спадкового майна наступним чином: позивачу [PERSON] 2/3 1/3 в порядку спадкової трансмісії після смерті матері [PERSON] та 1/3 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; відповідачу [PERSON] 1/3 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки між сторонами виник спір щодо визначення часток у спадковому майні, суд вважає можливим ухвалити рішення щодо поділу спадкового майна та визнання права власності на нього. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач та відповідач у зустрічній позовній заяві, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд задовольняє частково первісний та зустрічний позов. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі суд враховує вимоги ст.ст.79,80,88 ЦПК України. Згідно ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема: \~витрати на правову допомогу. У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представник позивача [PERSON] [PERSON] є адвокатом [PERSON] обласної колегії адвокатів, що підтверджується свідоцтвом про правом на зайняття адвокатською діяльністю, між сторонами укладено договір про надання правової допомоги від 12.08.2015 року (а.с.18). Згідно акту-розрахунку до угоди кількість затраченого часу складає 12,35 год. х 487,20 (40% мзп) = 6455,40 грн., оплата підтверджена оригіналом квитанції №124168 від 28.04.2016 року. Оскільки виконавцем договору про надання юридичних послуг час виконання послуг зазначений довільно і нічим не підтверджується, а встановлений законодавством граничний розмір компенсації не означає, що будь-яка юридична послуга підлягає максимальної оплати, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу має бути зменшений до 4000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] є фахівцем в галузі права, що підтверджується дипломом магістра (а.с.84), між сторонами укладено договір про надання правової допомоги від 16.11.2015 року (а.с.83). Згідно акту-розрахунку до угоди кількість затраченого часу складає 9,5 год. х 551,20(40% мзп )=5236,40 грн.(а.с.109), на підтвердження оплати надано розписку про надання юридичних послуг від 16.11.2015 року (а.с.110), що на думку суду, є неналежним доказом, тому витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно звітів про оцінку нерухомого та рухомового майна вартість квартири [ADDRESS] складає 251820,00 грн.; квартири [ADDRESS] 379093,00 грн., транспортного засобу моделі М21412, 1990 року випуску, тип ТЗ-комбі, двигун (обєм) 1480 куб.см, кузов XTB214120L0115331, державний номерний знак 80684АВ, білого кольору 16024,00 грн. (а.с.113-115). При зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за максимальною ставкою судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 3654,00 грн. (а.с.1,26). З урахуванням ціни первісного позову 607989,16 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 542137,99 грн., відшкодуванню підлягає судовий збір в сумі 3252,06 грн. (3654,00х0,89=3252,06) та витрати на правову допомогу 3560,00 грн. (4000,00х0,89=3560,00). При зверненні до суду відповідачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру в сумі 2719,34 грн. (а.с.96,111). З урахуванням ціни зустрічного позову 243195,66 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 187448,99 грн., відшкодуванню підлягає судовий збір в сумі 2093,89 грн. (2719,34х0,77=2093,89). Враховуючи викладене та

Outcome: partial