Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до гр.. Молдови [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27 вересня 2013 року о 13 год. 00 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода на ділянці автодороги "Львів - Рава - Руська", біля с. Кам"янка Липник Жовківського району Львівської області, на відрізку 52 км. + 850 м., в результаті якої він отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забій і підшкірна гематома потилиці. На момент отриманої травми він не працював. З місця події був госпіталізований до Рава - Руської центральної районної лікарні Жовківського району Львівської області . Внаслідок перенесеної травми та стресу у Позивача погіршився загальний психофізіологічний стан здоров"я. Цей стан позначився на серцевій діяльності організму, у зв"язку з чим йому 13 березня 2014 року присвоєна Львівською міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 2 третя група інвалідності терміном до 01 березня 2015 року. 13 березня 2014 року МСЕК гр. [PERSON]. видана індивідуальна програма № 351 реабілітації інваліда строком до 01 березня 2015 року. ДТП сталось за участю траспортних засобів: легкового автомобіля БМВ 525, реєстраційний номер [NUMBER] (Республіка Латвія), під керуванням гр. Молдова [PERSON] та легкового автомобіля марки "Вольсфаген Пасад В-3" за реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], [INFO]. Автомобіль БМВ 525 рухаючись в напрямку до міста Львів, не впорався з керуванням, на великій швидкості вчинив зіткнення з попутнім автомобілем ВОЛЬСФАГЕН ПАССАД В-3. В автомобілі ВОЛЬСФАГЕН знаходився він та отримав тілесні ушкодження. Відповідач грубо порушив вимоги п.п. "б", п. 2.3, п. 10.1., п. 11.2., 11.3. Правил Дорожнього руху України. 26 листопада 2013 року старшим слідчим слідчого відділення Жовківського РВ ГУМВС України у Львівській області майором міліції Купецьким В.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження, у зв"язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки потерпілому заподіяну легкі тілесні ушкодження. 15 листопада 2013 року суддею Жовківського районного суду Львівської області Зеліско В.Й. винесена постанова, згідно якої водій гр. Республіки Молдова [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою йому була завдана матеріальна шкода, яка виразилась у витратах необхідних для лікування та відновлення здоров'я. Крім того, йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у пережитих потерпілим фізичних та психологічних стражданнях, сильному емоційному стресі та шокові. Під час дорожньо-транспортної пригоди він зазнав сильного болю, у зв'язку з чим, пережив побоювання за своє життя та сильний переляк. Протягом певного часу після ДТП Позивач знаходився на лікуванні, змушений був приймати ліки. Внаслідок перенесеної травми та стресу у нього погіршився загальний психофізіологічний стан здоров"я. Цей стан позначився на серцевій діяльності організму, у зв"язку з чим йому 13 березня 2014 року присвоєна Львівською міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 2 третя група інвалідності терміном до 01 березня 2015 року. 13 березня 2014 року МСЕК Позивачу видана індивідуальна програма № 351 реабілітації інваліда строком до 01 березня 2015 року. Все це, безумовно завдало йому сильних моральних страждань та психологічної травми. У зв»язку із наведеним просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Позивач в судове засідання не прибув, однак його представники в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Інших клопотань чи заяв від представників позивача не поступало. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином і йому було вручено судову повістку разом із судовими документами відповідно до ст.. 76 ч. 7 ЦПК України. Із підтвердженя про виконання судового доручення вбачається, що судові документи та судовий виклик [PERSON] отримав завчасно, позов не визнав повністю, також зазначив, що не вважає себе винним в ДТП, та що йому відомо про час та місце розгляду справи. Інших пояснень по суті не надав, клопотання про розгляд справи у його відсутності не поступало. А тому відповідно до ст.. 224 ЦПК України, суд ухвалив по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Оскільки, Відповідач є іноземною особою, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», Відповідач має ознаку іноземного елементу. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Відповідно до ч. З ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Із постанови про закриття кримінального провадження від 26.11.2013 р. вбачається, що такою кримінальне провадження внесене до ЄРДР від 27.09.2013 р. № 12013150240001068, закрито у зв»язку із відсутністю в діях водія [PERSON] кримінального правопорушення. Також з даної постанови вбачається, що під час даного ДТП пасажир автомобіля Вольксваген-Пасат гр.. [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, а саме струс головного мозку, забій і підшкірна гематома потилиці. Із постанови судді Жовківського районного суду Львівської області Зеліско В.Й. від 15.11.2013 р., вбачається, що водій гр. Республіки Молдова [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Свою вину у вчиненому правопорушенні визнав. Із довідки до акта огляду МСЕК від 24.02.2014 р. вбачається, що гр.. [PERSON] під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання. Протипоказано важку фізичну працю, рекомендовано лікування у кардіолога, дота чергового огляду 24.02.2015 р. З індивідуальної програми реабілітації інваліда № 351 від 13.03.2014 р. вбачається, що така розроблена з певними обмеженнями та рекомендаціями для інваліда ІІІ групи загального захворювання [PERSON]. Із виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], вбачається, що такий є інвалідом ІІІ групи, діагноз - гіпертонічна хвороба ІІІ степення. Із оглянутої в судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення № 3/444/1591/2014 відносно [PERSON] за ст.. 124 КпАП України, вбачається, що така розглянута по суті 15.11.2013 р. та прийнято рішення про визнання винним [PERSON] у вчинені ДТП, в судовому засіданні останній свою вину визнав повністю, та сплатив штраф в розмірі 425 грн. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. А тому, суд вважає, що докази, а саме довідка до акта огляду МСЕК від 24.02.2014 р., а також індивідуальна програма реабілітації інваліда № 351 від 13.03.2014 р. та виписка із медичної карти амбулаторного хворого, не є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема такі докази жодним чином не вказують на причинний зв»язок, щодо отримання позивачем [PERSON] інвалідності ІІІ групи внаслідок вчиненого відповідачем ДТП, чи як наслідок після ДТП, так як в таких медичних документах не містяться жодні фактичні дані, які б давали суду зробити висновок, що саме внаслідок ДТП, чи після ДТП внаслідок отриманих травм позивач став інвалідом ІІІ групи, крім цього, слід взяти до уваги, що в даних медичних документах зазначено причиною інвалідності - загальне захворювання, а тому суд не бере до уваги дані докази. Інших доказів позивачем суду не надано, не здобуто таких і в судовому засіданні, хоча сторонам роз»яснено зміст ст.. 10 ЦПК України, однак з жодним клопотанням сторона позивача, таким як призначення судово-психологічної експертизи з метою встановлення розміру моральної шкоди, чи іншим клопотанням, не зверталася. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. А тому, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON], суд виходить з принципу виваженості, розумності, справедливості та бере до уваги характер вчиненого правопорушення, тяжкість моральних страждань перенесених потерпілим [PERSON] в звязку із отриманими травмами. Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілому позивачу [PERSON] дійсно спричинена моральна шкода внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], оскільки внаслідок вчиненого відповідачем ДТП [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, зокрема струс головного мозку, забій і підшкірна гематома потилиці, терпів фізичний біль, пережив також психологічні страждання, тимчасово було порушено нормальні життєві його зв'язки, необхідний був певний час, щоб повернутися до попереднього розкладу життя, а також суд враховує відношення відповідача [PERSON] до вчиненого ним правопорушення, в якому він себе на даний час винним не визнає, хоча при розгляді справи вину визнав повністю та в підтвердження цього не оскаржував рішення суду про визнання його винним, більше того сплатив накладене на нього адміністративне стягнення, вважає, що моральні збитки повинна покривати страхова компанія. Отже, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, та стягнути з відповідача [PERSON] 5000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Outcome: partial