Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року позивач ПАТ " Державний ощадний банк України" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 10026/045 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ " Ощадбанк", в особі свого представника за довіреністю № 1098 Шевченко Т.В., звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку та просив стягнути з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №2357 від 24 травня 2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дарницького відділення № 5397 ВАТ «Ощадбанк» міста Києва та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. 24.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №912, а саме: на нерухоме майно: земельну ділянку, номер [ADDRESS], площею 0,1000 га з цільовим призначенням земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер - [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю 24 травня 2006 року за реєстровим номером №906 зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записаний у реєстрову книгу №149-113, за реєстровим номером 29978 08 червня 2006 року, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2007 року Київською міською радою на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 24 травня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим №905 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-07264, з метою погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №978 від 24 травня 2006 року розмір якої становить 66 318,38 доларів США (шістдесят шість тисяч триста вісімнадцять доларів США 38 центів), яка складається з: , - прострочених чергових платежів у сумі 8 765,77 долари США; - прострочених відсотків за користування кредитом у сумі 3 500,42 долари США,; - пеня за прострочення сплати чергових платежів (тіла кредиту) у сумі 2 918,02 долари США; - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у сумі 804,17 долари США; - непрострочена заборгованість (основного боргу) по кредиту у сумі 50 330,00 долариСША, шляхом продажу указаної нерухомості на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. а також просив стягнути судовий збір у розмірі 3 654 гривні. Представник позивача Шевченко Т.В., яка діє на підставі довіреності № 1098 від 17.06. 2014 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності НАМ 669231 від 02.03. 2015 року, заперечувала проти задоволення позовних вимог, надавши свої письмові заперечення, пояснюючи суду, що позивач вже скористався своїм правом для захисту та в грудні 2014 року подав позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Дарницького районного суду суддею Каліушко Ф.А. було відкрито провадження на призначено у судове засідання на 04 червня 2015 року на 12-00 годину. Рішення про стягнення заборгованості ще не прийнято, вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про звернення сягнення на предмет іпотеки. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ПАТ " Державний ощадний банк України" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 10026/045 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ " Ощадбанк", який реорганізовано 13.02. 2012 року та відповідно проведено зміну назви з філії Дарницьке відділення № 5397 АТ "Ощадбанк" м. Києва. 24.05. 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 978, згідно з п.п. 1.1., 1.2., якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 89 600,00 доларів США строком на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23 травня 2026 року. За користування кредитом була встановлена плата у розмірі 11,5 відсотків річних. Кредит надавався на придбання садиби: земельної ділянки разом з розташованими на ній житловим будинком та господарчо -побутовими будівлями, комунікаціями та багаторічними насадженнями за договорами купівлі-продажу від 24 травня 2006 року, розташованою за адресою [ADDRESS] Згідно п.3.3. Договору про іпотечний кредит, Позивач має право вимагати від Відповідача достроково повернути суми кредиту в цілому, у випадку невиконання або неналежного виконання Відповідачем, будь-яких зобов'язань за Договором про іпотечний кредит, або невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких зобов'язань за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно у наступному випадку: одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці. Виконання Відповідачем вимоги Позивача щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов Договору про іпотечний кредит повинно бути проведено Відповідачем протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати надіслання Позивачем відповідної вимоги. Відповідно до п.4.2.2. Договору про іпотечний кредит, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, більше ніж 2 (два) місяці, а також в інших випадках, передбачених Договором про іпотечний кредит, Позивач має право, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів за Договором про іпотечний кредит, та стягнути заборгованість за Договором про іпотечний кредит в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором. Також, Відповідач зобов'язався згідно п. 4.3.1. Договору про іпотечний кредит належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за Договором про іпотечний кредит, а саме: - згідно п. 4.3.2. Договору про іпотечний кредит - Відповідач зобов'язаний повернути кредит в повній сумі, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені Договором про іпотечний кредит, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по Договору про іпотечний кредит сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені Договором про іпотечний кредит; - згідно п.4.3.3. Договору про іпотечний кредит - Відповідач зобов'язаний у разі порушення умов Договору про іпотечний кредит та/або Іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитом, комісійних винагород та штрафних санкцій. Відповідно до п. 4.3.5. Договору про іпотечний кредит Відповідач зобов'язаний відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з Договору про іпотечний кредит. Відповідно до п. 5.2. Договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Договором про іпотечний кредит, Відповідач зобов'язався сплатити на користь Позивача пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проп^нтш Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Договором про іпотечний кредит було укладено іпотечний договір №2357 від 24.05.2006р. та посвідчено нотаріально (надалі - Іпотечний договір), між Позивачем та Відповідачем, згідно п.1.1 якого, Іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з вищезазначеного Договору про іпотечний кредит №978 від 24 травня 2006 року, передає в іпотеку, а Іпопотекодержатель (тобто - Позивач) цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в Іпотечному договорі, предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцю на праві власності, а саме (п.1.2. Іпотечного договору): Предмет іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок номер [ADDRESS] з належними до нього відповідними надвірними господарськими будівлями і спорудами. Вказаний житловий будинок зазначений за планом під літерою «А» - з ракушняку обкладеного цеглою, житловою площею 32,10 м2, гараж «Е», спорудження №1-4.1, розташовані на земельній ділянці наданій для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору, Іпотеко давець набуває вказане нерухоме майно на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю 24 травня 2006 року за реєстровим номером №906, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1326084, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №2421458 від 24 травня 2006 року, право власності на яке підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Крім того, відповідно до п. 1.10. Іпотечного договору Іпотеко давець на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. 24 травня 2006 року за реєстровим номером 905 зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №2421583, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №1326133 від 24 травня 2006 року набув земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № [NUMBER]. Право власності на придбану земельну ділянку виникає у Іпотекодавця після одержання Державного акта на право приватної власності на землю та його державної реєстрації, а договір купівлі-продажу земельної ділянки є підставою для видачі Іпотекодавцю Державного акту на право приватної власності на землю. Умовами п. 1.12 Іпотечного договору передбачено, що сторони домовились, що Іпотекодавець після одержання Державного акта на право приватної власності на землю та його державної реєстрації протягом десяти днів зобов'язується укласти з Іпотекодержателем договір іпотеки набутої ним земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS]). Відповідно до п. 1.13. Іпотечного договору, загальна ринкова вартість набутого Іпотекодавцем нерухомого майна (житлового будинку і земельної ділянки) згідно Звіту про експертну оцінку, який зроблено Приватним підприємством ЕКСПЕРТ-СЕРВІС-КОНСАЛТ» (сертифікат №3351/05 від 28 квітня 2005 року виданийФондом державного майна України; ліцензія серії АА №688385 від 30 вересня 2003 року, яка діє по 28 вересня 2006 року, видана Державним комітетом України по земельних ресурсах) становить - 646 620,00 грн. (шістсот сорок шість тисяч шістсот двадцять ) гривень 00 коп. Відповідно до п. 3.1.2. Іпотечного договору Іпотеко держатель має право вимагати від Іпотекодавця вжиття заходів, необхідних для збереження предмета іпотеки. Згідно п. 3.1.3. Іпотечного договору Іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит або за Іпотечним договором, в тому числі за невиконання або неналежне виконання Відповідачем зобов'язання за Договором про іпотечний кредит в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 двох місяців. Відповідно до ч.І ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених Іпотечним договором, Іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.1. Іпотечного договору, право іпотеки виникає у Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення Іпотечного договору, пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення зобов'язання за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації обтяження нерухомого майна, зазначеного в Іпотечному договорі, іпотекою в Державному реєстрі іпотек в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених Іпотечним договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному Іпотечним договором. Частина перша статті 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 572 Цивільного кодексу України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною першою статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 590 Цивільного кодексу України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 28 липня 2011 року між Позивачем та Відповідачем було укладено нотаріально посвідчений Договір про внесення змін до Іпотечного договору №2357 від 24 травня 2006 року: 1. Викласти розділ Предмет Іпотечного договору в наступній редакції: 1.1. Іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає в іпотеку, аІпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в Іпотечному договорі, предмет іпотеки, який належить Іпсрекодавцю на праві власності ч 1.2. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є наступне нерухоме майно: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за номером [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок зазначений за планом під літерою «А» - з ракушняку обкладеного цеглою, житловою площею 32,10 м , гараж «Е», спорудження №1-4.1, розташовані на земельній ділянці наданій для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. - земельна ділянка, номер [ADDRESS], площею 0,1000 га. Цільове призначення земельної ділянки: будівництво і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Кадастровий номер - [NUMBER] Земельна ділянка належить Іпотекодавцю на підставі наступних документів: - Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого 24 травня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим №905; - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2007 року Київською міською радою на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 24 травня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим №905, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-07264. У відповідності до Довідки №00-14583/2011 про відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) на земельну ділянку, що видана Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01 липня 2001 року за №1681-д станом на 30 червня 2011 року, на використання земельної ділянки, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, обмеження (обтяження) не зареєстровані. Відповідно до Витягу з технічної документації №ФІ-04944/2011 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого 08 липня !2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №353, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, становить - 348 371,43 грн. Вартість предмета іпотеки визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку від 20 липня 2011 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Актив Плюс» (код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 32207372, Сертифікат №11244/10, виданий 24 грудня 2010 року із строком дії до 24 грудня 2013 року Фондом державного майна України, Ліцензія АВ №332055), видана 07 травня 2007 року Державним комітетом України по земельних ресурсах), становить 485 360,00 грн. П.1.3. зазначено договірну вартість предмету іпотеки, яка визначена сторонами, та становить 646 620,00 грн., яка складається з вартості житлового будинку -161 820,00 грн., та вартості земельної ділянки - 484 800,00 грн. При цьому сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена в п. 1.3. Договору про внесення змін до Іпотечного договору №2357, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку передбаченому Іпотечним договором та чинним на момент реалізації законодавством України. Також, Позивач на протязі тривалого часу неодноразово направляв на адресу Відповідача листи, а саме: лист-застереження від 29.02.2012р. за №377/07р., та лист-вимога від 29.03.2012р. за №531/07, з розрахунком заборгованості, який отримано особисто Відповідачем 12.04.2012р., в яких попереджав останнього про заборгованість та повідомляв, що у випадку непогашення вказаних сум заборгованості, Позивач буде змушений звернутися до суду. Відповідач не відреагував на жодний направлений лист та заборгованість не погашено/ У силу положень статей 192, 533 Цивільного кодексу України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен встановити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Зазначена правова позиція міститься в Постанові Верховного суду України у справі №6-145цс14, обґрунтовуючи позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (п.12 Постанова №5 від 30.03.2012р.), у відповідності до обставин визначених ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», заборгованість за кредитами в іноземній валюті слід стягувати в іноземній валюті. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі визначеному в договорі. У порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України позичальник узятих на себе зобов'язань за укладеним з банком кредитним договором не виконав внаслідок чого станом на 03.03.2015 року допустив заборгованість по кредиту і процентах у таких розмірах: - простроченні чергові платежі у сумі 8 765,77 долари США (п.2 наданого розрахунку); - простроченні відсотки за користування кредитом у сумі 3 500,42 долари США (п.3 наданого розрахунку); Крім того, нарахована пеня за прострочення сплати чергових платежів (тіла кредиту) у сумі 2 918,02 долари США (п.5 наданого розрахунку); - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у сумі 804,17 долари США (п.4 наданого розрахунку); У даному випадку пеня нарахована відповідно до п.7.1 кредитного договору та у межах однорічного строку позовної давності встановленого ч.2 п.1 ст.258 ЦК України ,що підтверджується довідкою-розрахунком. Непрострочена заборгованість (основного боргу) по кредиту у сумі 50 330,00 долари США (п.1 наданого розрахунку). Загальна сума заборгованості по кредиту становить на 03.03.2015р. - 66 318,38 доларів США (шістдесят шість тисяч триста вісімнадцять доларів США 38 центів). Представник Відповідача на неправильність поданого позивачем розрахунку заборгованості не посилався й такого у судовому засіданні не доводив. Матеріали справи не містять також заяви відповідача про зменшення розміру пені та обґрунтування підстав для цього. Виходячи з такого підстав для застосування ч.3 ст.551 ЦК України суд не убачає. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між банком та [PERSON] 24.05. 2006 року був укладений іпотечний договір № 2357 відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку разом з розташованими на ній житловим будинком та господарчо-побутовими будівлями, комунікаціями та багаторічними насадженнями за договорами купівлі-продажу від 24 травня 2006 року, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За погодженням сторін встановлено договірну вартість предмету іпотеки, яка визначена сторонами, та становить 646 620,00 грн., яка складається з вартості житлового будинку -161 820,00 грн., та вартості земельної ділянки - 484 800,00 грн. Отже, згідно з п.п. 4-5 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Виходячи з того,що [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором,позивач мав право на звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з цим, 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки. Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач одержав кредит у кредитній установі ПАТ " Державний ощадний банк України" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 10026/045 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ " Ощадбанк", яке є резидентом України, в іноземній валюті. У забезпечення виконання укладеного кредитного договору [PERSON] за згодою своєї дружини [PERSON] ( а.с.31; 32) передав банку в іпотеку належну йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку 0,1000 га разом з розташованими на ній житловим будинком , житловою площею 32,10 кв. метри та господарчо-побутовими будівлями, комунікаціями та багаторічними насадженнями за договорами купівлі-продажу від 24 травня 2006 року, розташованого за адресою: [ADDRESS]. що не перевищує установленої Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" загальної площі предмета іпотеки в 140 кв. м. У судовому засіданні встановлено, що будинок використовується відповідачем та його багатодітною сім»єю для постійного проживання, іншого житла вони не мають. Позивачем наведених вище обставин не спростовано. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Мораторій - це тимчасове обмеження і згідно зі ст. 3 цього Закону він втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Таким чином, заборона на примусове стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, діє лише тимчасово і не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що просить представник відповідача. Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку встановленої законом процедури її реалізації та оцінки. При цьому, враховуючи те, що на час ухвалення рішення продовжує діяти Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та беручи до уваги тимчасовий характер встановлених цим законом заборон, суд вважає, що в порядку ст. 217 ЦПК України виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має бути відстрочене до закінчення дії зазначеного закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Outcome: approved