Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] 15.07.2020 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 21.04.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі по тексту- відповідач, ТзОВ «МІЛОАН», кредитор), та нею, [PERSON] (далі по тексту - позивач, позичальник) було укладено кредитний договір № 6498954 (далі - Кредитний Договір, Договір) на суму 6 000 грн на 30 днів, строк повернення 21.05.2019, плата за користування кредитом у вигляді процентів складає 1.4 % в день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Вважає, що при укладенні вищевказаного Договору згідно з Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних» порушені її права як споживача, що вбачається у ненаданні інформації, яка стосується суті наданих кредитором фінансових послуг, встановлення несправедливих умов щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором та порушення вимог щодо обробки її персональних даних. Просить визнати недійсним кредитний договір № 6498954 від 21.04.2019. На адресу суду 18.08.2020 від ТзОВ «МІЛОАН» надійшов відзив, відповідно до якого відповідач не погоджується із позовними вимогами [PERSON] , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 21.04.2019 між ТзОВ «МІЛОАН» та позивачем було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 6498954 та цього ж числа відповідно до умов договору перераховано на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. Вважають, що як при укладенні договору так і при наданні пропозиції про укладення договору було дотримано вимог Законів України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних». Станом на дату складання відзиву заборгованість [PERSON] за договором про надання кредиту № 6498954 від 21.04.2019 перед ТзОВ «Мілоан» відсутня, оскільки між ТзОВ «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» (далі по тексту ТзОВ «ФК «Кредит - Капітал») укладено договір відступлення прав № 37 - МЛ від 30.07.2019, а тому ТзОВ «ФК «Кредит - Капітал» є новим кредитором. Крім цього, [PERSON] тривалий час користується кредитним послугами ТзОВ «Мілоан», починаючи із грудня 2018, уклавши 3 кредитні договори, фінансові зобов`язання по 2-х з яких успішно виконала, сплативши комісію, відсотки за користування кредитними коштами та пеню, зокрема, за договором про надання фінансового кредиту № 996761 від 03.12.2018 та договором про надання фінансового кредиту № 2496273 від 05.03.2019. Просять відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договору про надання кредиту № 6498954 від 21.04.2019. На адресу суду 04.09.2020 від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТзОВ «ФК «Кредит - Капітал» надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого третя особа підтвердила відступлення права вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] . Вважають аргументи позивачки безпідставними, необґрунтованими, відзив ТзОВ «Мілоан» підтримують в повному обсязі, просять відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Позивачем [PERSON] відповіді на відзив, у встановлений ухвалою суду від 03.08.2020 строк, до суду не надіслано. Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрито позовне провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26.08.2020 в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Мілоан» про витребування доказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю. Ухвалою від 26.08.2020 залучено до участі в справі товариство з обмеженою відповідальністю ТзОВ «ФК «Кредит - Капітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого клопотання просить справу розглядати у її відсутність. У судове засідання представник відповідача ТзОВ «Мілоан» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Просить справу розглядати у відсутності представника, про що зазначив у відзиві та у поданих на адресу суду заявах. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТзОВ «ФК «Кредит - Капітал» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Подав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі письмових доказів, поданих сторонами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про порушення відповідачем норм встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання інформації, яка стосується суті фінансових послуг, суд зазначає наступне. 21.04.2019 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6498954 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позивачем був отриманий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок 6 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,40 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна відсоткова ставка за кредитом складає 707,00 %, термін користування кредитом 30 календарних днів, сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки за кредитом, складає 3 486,00 грн (а.с.8 - 10). Як встановлено із змісту кредитного договору кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. В додатку 1 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів) (а.с. 10 зворотна сторона). Згідно хронології дій щодо укладення кредитного договору № 6498954 від 21.04.2019: 21.04.2019 о 10:46 було розпочато введення позичальником даних по заяві, 21.04.2019 о 11:37 було надіслано ідентифікатор (код), який в подальшому був введений [PERSON] для здійснення акцепту пропозиції ТзОВ «Мілоан» та 21.04.2019 о 12:00 кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с.66). Відповідно до платіжного доручення № 11334266 від 21.04.2019 на рахунок [PERSON] було перераховано кошти в сумі 6 000 грн від ТзОВ «Мілоан» згідно договору № 6498954 (а.с. 52). Відповідно до п. 6.1, 6.2 Кредитного договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб - сайті товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно - цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Згідно з п. 6.3 Кредитного договору приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Факт підписання договору сторонами не оспорюється. Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Посилання позивача, як на підставу задоволення позову на невиконанням відповідачем вимог ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи із наступного. Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-III від 12.07.2001 (далі по тексту ЗУ №2664-III) є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Згідно з ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки, позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, то позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин). Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) стаття 11 в редакції Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 частину другу не містить. Посилання позивача на дану норму не є підставою для відхилення доводів позивача та не здійснення перевірки судом надання споживачеві інформації до укладення договору про споживчий кредит, визначеній ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ №2664-III, що узгоджується з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Згідно змісту Правил надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан» приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо. Тобто, підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення її з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Крім того, посилання позивача на порушення відповідачем ч. 2 ст. 12 ЗУ №2664-III, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються самим Договором, а саме п. 5.1., згідно якого позичальник підтверджує, що: до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є Товариство, мету збору персональних даних, а також про права позичальника - суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана йому Товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за договором та інші цілі визначені Правилами; надав згоду на те, що Товариство має право звертатись за інформацією про фінансовий стан Позичальника до третіх осіб, які пов`язані з Позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Позичальника перед Товариством на підставі цього Договору, Товариство має право передати персональні дані та іншу інформацію про Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись: Бюро кредитних історій, Кредитним установам, факторинговим компаніям, суду, правоохоронний органам, адвокатам) для захисту своїх законних прав та інтересів та стягнення Заборгованості за Договором для відступлення прав вимоги за цим договором Товариству не потрібно будь-яке погодження Позичальника; до підписання цього Договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами наданняфінансовихкредитів (послуг) Товариством,що розміщені на веб-сайті Товариства miIoan.ua та є невід`ємною частиною цього договору. Отже, відповідач в повній мірі поінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства. Доводи позивача про необізнаність її з усіма умовами Договору через укладенням цього договору у короткий проміжок часу (протягом 15 хвилин) суд оцінює критично, оскільки позивач не підтвердила належними доказами відсутність у неї можливості ознайомитися з правилами надання кредиту, договору оферти щодо отримання кредиту та іншою інформацією, розміщеною на сайті відповідача, до безпосереднього укладення оспорюваного договору, а не під час процедури отримання одноразового ідентифікатору електронного цифрового підпису та його виконанням. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами у справі, відповідачем виконано умови Договору в частині перерахування на банківську картку позичальника грошових коштів у сумі 6 000, 00 грн. Доказів на спростування отримання коштів за договором у розмірі 6 000 грн та користування ними позивачем не надано. Таким чином, при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними. Таким чином, аналізуючи спірний кредитний договір № 6498954, в сукупності з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.215, ч.1 і ч.3 ст.203 ЦК України, суд дійшов висновку, що при укладенні та підписанні зазначеного правочину сторонами було додержано усіх вимог, передбачених нормами чинного законодавства, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов`язкових для даних видів договорів, при підписанні спірного договору позивач погодилась з його умовами, перерахування на рахунок позивача кредитних коштів ніким не оспорюється, а тому умови зазначеного правочину не суперечать принципу добросовісності, підстав для визнання недійсним договору позики як в окремих частинах, так і вцілому, які наведені позивачем, судом не встановлено. Вирішуючи питання про порушення відповідачем норм встановлених п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно п.1.5.2. п.1. кредитного договору проценти за користування кредитом складають 2 520,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; річна відсоткова ставка за кредитом складає 707.00%. Згідно з п.п. 4.1. п. 4 кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Так, згідно розрахунку [PERSON] , який міститься у позовній заяві, сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов кредитного договору становить 3 600 грн (6000х(2х365)%/365х30=3 600 грн), що, на думку позивача, становить більше 50 відсотків суми отриманого кредиту, та є непропорційно великою сумою по відношенню до вартості наданих послуг. Разом з тим, суд не погоджується з вищевказаною позицією позивача, оскільки сума компенсації у разі невиконання умов Договору становитиме 3 000 грн (6 000 грн х 50%), тобто суму, що не перевищує п`ятдесят відсотків вартості продукції, оскільки в договорі розмір пені зазначений у розмірі 2.00 % від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим договором, в зв`язку з чим доводи позивача щодо несправедливості п.4.1 Договору є необґрунтованими та безпідставними. Суд вважає, що під час укладення спірного договору дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога позивача про визнання п. 4.1 Кредитного договору недійсним до задоволення не підлягає. Вирішуючи питання про порушення відповідачем абз. 5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, який підписаний сторонами, позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є Товариство, мету збору персональних даних, а також про права позичальника - суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана йому Товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за договором та інші цілі визначені Правилами; надав згоду на те, що Товариство має право звертатись за інформацією про фінансовий стан Позичальника до третіх осіб, які пов`язані з Позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Позичальника перед Товариством на підставі цього Договору, Товариство має право передати персональні дані та іншу інформацію про Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись: Бюро кредитних історій, Кредитним установам, факторинговим компаніям, суду, правоохоронний органам, адвокатам) для захисту своїх законних прав та інтересів та стягнення Заборгованості за Договором для відступлення прав вимоги за цим договором Товариству не потрібно будь-яке погодження Позичальника; до підписання цього Договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами наданняфінансовихкредитів (послуг) Товариством,що розміщені на веб-сайті Товариства miIoan.ua та є невід`ємною частиною цього договору Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 (далі по тексу ЗУ №2297-VI) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 ЗУ №2297-VI - згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Відповідно до ч. 1 -3 ст. 10 ЗУ №2297-VI використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Під час формування заявки на сайті відповідача [PERSON] самостійно надала персональну інформацію в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, без якої укладення договору було б неможливим. Крім того, позивач підписавши з відповідачем кредитний договір надала згоду на обробку своїх персональних даних (п. 5.1). Таким чином, зважаючи на надання згоди на обробку персональних даних як під час підписання кредитного договору так і під час реєстрації на сайті відповідача, позивач погодився на обробку таких даних чітко визначивши цілі, умови та строки використання персональних даних, а тому твердження позивача, що відповідач не повідомив його про умови та строки обробки його персональних даних є безпідставним. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 ЗУ №2297-VI підставами для обробки персональних даних є, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Згідно з п.5, 11 ч. 2 ст. 8 ЗУ №2297-VI суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних. Відсутність у кредитному договорі пункту щодо пред`явлення вимоги володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних та/або відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для визнання спірного пункту договору недійсним. Крім того, відкликання згоди чи заперечення проти обробки своїх персональних даних можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. А тому твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист персональних даних» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 6498954 від 21.04.2019, був укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не порушують вимог Закону України «Про захист персональних даних. Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed