Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

09 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що він маючи намір укласти правочин щодо передачі речових прав на належне йому нерухоме майно, проте 20.06.2020 року довідався, що все його нерухоме майно знаходиться під арештом, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна, з яких вбачається, що 11.02.2009р. за №8450561 у Реєстрі зареєстровано обтяження на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: арешт всього нерухомого майна. Зазначене обтяження зареєстровано на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 10.02.2009, ВП №11314556, в рамках виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області за рішенням суду від 08.12.2009 р. у справі №2-829/09 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" в особі Київської філії "Індустріалбанк" заборгованості по кредиту. Він звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття зазначеного арешту, проте було отримано відповідь від 19.08.2020 року №64536 про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників станом на 19.08.2020 року, виконавчі провадження, у яких боржником є [PERSON] на виконні Відділу ДВС не перебувають, тому зняття арешту з майна за постановою виконавця неможливе та запропоновано звернутись до суду. На цей час будь-якої заборгованості перед ПАТ АКБ "Індустріалбанк" він не має, що підтверджується довідками, наданими Регіональним відділенням у м. Києві. Тобто виконавче провадження щодо нього завершено, борг за виконавчим провадженням сплачено, а арешт не знято, що суперечить законодавству України та порушує його права, тому він звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: -поновити строк позовної давності на подання цього позову та прийняти до розгляду позовної заяви про зняття арешту з майна; -витребувати у Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про відкриття виконавчого провадження №11314556 від 10.02.2009р. та постанову про закінчення даного виконавчого провадження; -визнати неправомірним рішення Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з усього належно позивачу майна; -скасувати постанову Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у частині накладення арешту на все належне йому нерухоме майно; -зобов`язати Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного йому нерухомого майна; -вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 11.02.2009 за №8450561 щодо обтяження арештом всього нерухомого майна боржника; -стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. 13 жовтня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 грудня 2020 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, суду надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 18 лютого 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24 травня 2021 року. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі, відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 грудня 2009 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного комерційного банку ?Індустріалбанк? по кредитному договору №КRCК/0330/100/07 від 07.06.2007 року заборгованість по кредиту 46018,84 грн. та 490,18 грн. судових витрат (а.с.10). На основі цього рішення було видано виконавчий лист, який було подано до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції та згідно виконавчого листа було відкрито виконавче провадження від 10.02.2009, ВП №11314556. В рамках цього виконавчого провадження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 11.02.2009р. за №8450561 у Реєстрі зареєстровано обтяження на належне [PERSON] на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: було накладено арешт всього нерухомого майна [PERSON] (а.с. 6). Позивач сплатив вказаний борг АКБ ?Індустріалбанк?, про що свідчать довідки вищевказаного банку №14.04.01-33-990 від 05.08.2020 року та №14.04.01-33-1378 від 02.10.2020 року про те, що [PERSON] не має жодних обов`язків перед банком та не має діючих кредитних договорів (а.с. 12, 13). [PERSON] звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття зазначеного арешту, проте отримав відповідь від 19.08.2020 року №64536 про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників станом на 19.08.2020 року, виконавчі провадження, у яких боржником є [PERSON] на виконанні Відділу ДВС не перебувають, тому зняття арешту з майна за постановою виконавця неможливе та запропоновано звернутись до суду (а.с. 11). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно ч.3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Відповідно до ч.1 ст.31-1 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. При цьому, суд вбачає, що скасування заборони (архівний запис) на все майно, власником якого є [PERSON] , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є підставою для виключення запису про обтяження номер 8450561 від 11 лютого 2009 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з майна позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для подальшого існування такого виду обтяження, та його існування перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю.

Outcome: partial