Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою. Свої вимоги мотивувала тим, що з 04.05.2000року по 12.02.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] , з дозволу її матері [PERSON] , яка є власником господарства, що по [ADDRESS] , не будучи зареєстрованим за цією адресою, залишився проживати в приміщенні літньої кухні за вищевказаною адресою. На даний час в будинку по [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: це вона, її син [PERSON] , 2002 р.н та її брат [PERSON] , 1979 р.н. [PERSON] , не будучи ні членом моєї сім`ї, ні власником житлового будинку та господарстких споруд, що по [ADDRESS] , не бажає добровільно залишити місце нашого спільного проживання, постійно зловживає алкогольними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє зі нею сварки, погрожує спалити житловий будинок, обзиває її нецензурними словами та постійно кривдить її. 13.04.2020 року працівником Миколаївського ВП ГУНП у Львівській області стосовно кривдника [PERSON] винесено терміновий заборонний припис серії [NUMBER] та зобов`язано його залишити місце проживання постраждалої особи. В даний час [PERSON] знову повернувся та проживає в господарстві по [ADDRESS] та продовжує її всіляко кривдити та ображати, у звязку з чим просила заяву задоволити. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила таку задоволити. Заінтересована особа [PERSON] до суду не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року. Розділ IV глави 13Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , існує загроза продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Враховуючи наведе вище, суд погоджується із доводами заявниці, та вважає, що саме наведені нею заходи обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист постраждалої особи від кривдника. Відтак, заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved