Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Лашківської сільської ради, в якому просить стягнути заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 травня 2014 року згідно рішення 29 сесії Лашкіської сільської ради 6 скликання №50-29/14 достроково припинено його повноваження як Лашківського сільського голови та звільнено з вказаної посади. З 16 травня 2014 року він уже не працював на посаді сільського голови. Зазначає, що в зв'язку з його звільненням, було прийнято рішення про виплату йому компенсації за невикористану відпустку, яку отримав на картковий рахунок 18 березня 2015 року. Вказує на те, що несвоєчасна виплата належних йому при звільненні розрахункових коштів є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який становить 205 робочих днів, а тому просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що [PERSON] не було надано своєї трудової книжки, для належної відмітки про звільнення, у зв'язку з чим вони не могли нарахувати йому виплати при достроковому звільненні, тому просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішення 29 сесії Лашкіської сільської ради 6 скликання №50-29/14 від 15 травня 2014 року достроково припинено повноваження [PERSON] як Лашківського сільського голови у зв'язку із порушенням Конституції України, законів України (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Рішенням 29 сесії Лашкіської сільської ради 6 скликання №53-29/14 від 15 травня 2014 року прийнято виплатити компенсацію за невикористану чергову відпустку за відпрацьований період з 12 листопада 2013 року по день припинення повноважень Лашківського сільського голови [PERSON], 15 травня 2014 року (а.с. 7). Згідно довідки Лашківської сільської ради від 13 березня 2015 року [PERSON] у лютому 2015 року нараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1527 гривень 88 коп. (а.с. 8). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу в день звільнення не було виплачено всіх сум, належних йому до виплати. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Посилання представників відповідача на те, що зі сторони відповідача немає вини, в неотриманні коштів позивачем, оскільки саме відсутність трудової книжки, унеможливлює провести нарахування виплат при звільненні, суд не бере до уваги, оскільки вказані відповідачем обставини не свідчать про відсутність його вини та не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, представниками відповідача не доведено відсутності вини останнього у невиплаті належних позивачеві у день звільнення коштів та не надано жодного доказу на підтвердження своєї правоти, а тому, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу належних сум в день звільнення відбулась з вини відповідача. Вина відповідача у не своєчасній виплаті заробітної плати, суд вбачає і у відповідній спалаті коштів, які надійшли від Лашківської сільської ради в сумі 1272,63 гривні, які були отримані через бакомат [PERSON] 19 березня 2015 року, що підтверджується довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" Кіцманського відділення від 20 березня 2015 року (а.с. 9) та довідкою по картковому рахунку: [NUMBER] (а.с. 10). Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України відвід 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Судом встановлено, що за останні два календарні місяці роботи сумарний розмір заробітної плати позивача [PERSON], а саме за березень та квітень 2014 року, без виключення сум відрахування на податки, становив 5608 гривень 18 коп.. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у березні 2014 року - 20 робочих днів та в квітні 2014 року - 22 робочих дні, а відтак, середньоденна заробітна плата [PERSON], за останні два місяці становитиме (5608 гривень 18 коп.) / (20 робочих днів+22 робочих дні = 42 робочих днів) = 133 гривні 52 коп. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні, що відповідатиме „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Період затримки розрахунку, за який позивач просить стягнути середній заробіток складає: з 16 травня 2014 року по 18 березня 2015 року та становить 205 робочих дні. Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 16 травня 2014 року по 18 березня 2015 року буде складати: 133 гривні 52 коп. * 205 = 27371 гривня. 60 коп., де 133 гривні 52 коп. - середньоденна заробітна плата, а 205 - кількість робочих днів за даний період. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні [PERSON] всіх сум, що належали йому на день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 56, 116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: approved