Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.10.2002 року вона уклала шлюб із [PERSON], який було зареєстровано цього ж дня Маньківською сільською радою Бершадського району вінницької області за актовим записом №142. [INFO] у них народився син [PERSON]. Шлюб між сторонами було розірвано та на підставі рішення Бершадського районного суду від 04.08.2004 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх сина. Однак, [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконує, ухиляється від сплати аліментів, не цікавиться життям сина, не спілкується з ним та не відвідує його. Дитина проживає разом з матір'ю, вітчимом та братом, яких вважає своєю єдиною сім'єю. Даний позов надійшов до суду 11.05.2018 року, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 14.05.2018 року, після самовідводу судді Гуцола В.І., був переданий судді Губко В.І. Ухвалою суду від 16.05.2018 року було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 10.07.2018 року. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті, надав до суду заяву, в якій визнав позов та просив справу розглядати без його участі. Представник служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації Смакоус Ж.Л. також надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та додала висновок служби про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дитини з "[PERSON]" на "[PERSON]" було змінено відповідно до розпорядження Бершадської РДА від 21.05.2014 року №200 (а.с.24). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 07.09.2004 року. В подальшому [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на "[PERSON]". Відповідно до виконавчого листа №2-1138/2004 (а.с.11), [PERSON], зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання їх сина до його повноліття. Однак, відповідно до довідок ВДВС Бершадського РУЮ (а.с.12,13,) останній ухиляється від сплати аліментів у зв'язку з чим станом на 31.01.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 44443,30 грн. (розрахунок заборгованості а.с.19-20). Про ухилення відповідача від утримання сина свідчать також ухвала Бершадського районного суду від 15.06.2007 року (а.с.14) про його розшук, як боржника, довідки про результати його розшуку (а.с.17,18) та постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.09.2008 року (а.с.16). Ухилення [PERSON] від сплати аліментів стало причиною того, що позивачці надавалась державна допомога на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів з 2008 по 215 роки на загальну суму 27425,10 грн., що вказано у довідці УПіСЗН від 30.03.2018 року (а.с.21-23). Крім того, відсутність участі батька у житті [PERSON] доведена також довідкою Серебрійської сільської ради №168 від 05.04.2018 року (а.с.25) та №113 від 27.03.2018 року (а.с.26), довідкою Березівської ЗОШ №27 від 02.04.2018 року (а.с.27), довідкою сімейного лікаря №25 від 08.05.2018 року (а.с.28) та письмовими показами свідків (а.с.29-30). Ці ж докази підтверджують те, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом зі своєю матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON] та братом [PERSON]. Саме мати та вітчим опікуються ним, дбають про його успіхи та здоров'я, забезпечують усім необхідним. Зазначені обставини, а також те, що відповідач не приймає участі у житті сина, його вихованні та утриманні, стало причиною того, що Бершадською РДА 09.07.2018 року було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року визначено, що особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, жодним чином не проявляє інтересу щодо життя, навчання та розвитку свого сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, як і не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON], буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що сплачені позивачем при зверненні з цим позовом до суду відповідно до квитанції № 74 від 11.05.2018 р. та 2000 грн. витрат на правову допомогу згідно квитанцій № 16/18, "17/18 від 10.05.2018 року, які є співмірними із розрахунком суми гонораром та часом, витраченим адвокатом на підготовку документів по справі, що в сукупності складає 2704,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved