Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3915 від 07.05.2008. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 3915, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 78500 грн зі сплатою 16,2% річних, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 07.05.2018 року на придбання будинку. Відповідно до 1.5-1.6.1.1 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 1324,78 грн, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з червня 2008 року. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] , 07.05.2008 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки. За вказаним договором поруки поручитель зобов`язалася у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 21.09.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 82964,32 грн, яка складається з: 39467,07 грн - борг за кредитом; 24583,64 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 01.06.2017р.; 8124,38грн - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з серпня 2014 р. по вересень 2018 р.; 7092,91 грн - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з квітня 2015 р. по вересень 2018 р., 2046,27 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.04.2015р. по 21.09.2018р.; 1650,05 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 21.09.2018р.. У зв`язку з чим позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 82964,32 грн, а також стягнути з відповідачів в рівних частках понесені судові витрати: судовий збір в сумі 1921 грн. Представник відповідачів надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованим, з огляду на наступне. По-перше враховуючи п. 7.8 Кредитного Договору, ст. 259, 267 ЦК України вимоги про стягнення нарахованих сум до 04.10.2016 року є такими, що заявлені з пропуском встановлених строків позовної давнини, що є підставою для відмови в частині вимог про стягнення нарахованих сум до 04.10.2016 року. По-друге, в позовній заяві зазначено, що оригінал Кредитного Договору та Договору Поруки фактично знаходиться в приміщенні філії - Луганського обласного управління АТ Ощадбанк» за попередньою юридичною адресою: м. Луганськ, вул. Шевченка, 1, а м. Луганськ, що зараз не є підконтрольним українській владі. Також у захопленому приміщенні знаходиться інформація по кредитах, яка зберігалася в АБС «Скарб-6» до 29.08.2011 року, яка була перенесена на цифрові носії інформації. З наданої позивачем копії Кредитного Договору вбачається, що місцем його укладання було Лутугинська філія банку № 7901 за адресою: Луганська обл. , м. Лутугине, вул. Крупської, 22 , проте у заяві позивача від 19.02.2015 року № 42-11/18 «Щодо захопленого майна банку» відсутнє посилання на захоплення невстановленими особами Лутугинської філії банку № 7901 за адресою: Луганська обл., м. Лутугине, вул. Крупської, 22 . Факт наявності відповідної кредитної справи у захопленому приміщенні банку за адресою: м. Луганськ, вул. Шевченка. 1 , факт того, що інформація по кредитах, яка збереглася в АБС «Скарб-6» до 29.08.2011 року, яка була перенесена на цифрові носії інформації, знаходиться у захопленому приміщенні банку за адресою: м. Луганськ, вул. Шевченка, 1 , позивач належними та допустимими доказами не підтвердив. По-третє, в позовній заяві зазначено про те, банк свої обов`язки по Кредитному Договору виконав у повному обсязі, що виписки по рахунках позичальника та доданий до позовної заяви меморіальний ордер від 24.09.2011 року № 254783_1 на суму 61 173,33 грн. це підтверджують. Зазначений меморіальний ордер не містить усіх обов`язкових реквізитів передбачених законодавством, зокрема, підписів, штампу банку. Даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції за цим меморіальним ордером, встановити неможливо. Платником у цьому меморіальному ордері зазначений [PERSON] , що виключає факт того, що цей документ може підтверджувати факт отримання [PERSON] кредитних коштів. Тому зазначений документ не може вважатися первинним бухгалтерським документом та належним та допустимим доказом по справі. Водночас до суду не наданий оригінал цього документу чи його належним чином засвідчена копія, а надана лише засвідчена роздруківка з програми. Тобто, меморіальний ордер від 24.09.2011 року № 254783 1 не підтверджує факту надання [PERSON] кредиту, а підтверджує факт здійснення якихось внутрішньобанківських операцій. У зв`язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що працівниками Банку на виконання вимог Тимчасового порядку надання та супроводження кредитів клієнтам роздрібного бізнесу, а також відкриття та обслуговування рахунків за участю підрозділів бек-офісу, затвердженого постановою правління AT «Ощадбанк» від 05.02.2013 № 64 сканувались оригінали документів кредитних справ, в тому числі кредитні договори та договори поруки, та в подальшому зберігались на електронних носіях інформації Банку, а оригінали кредитних справ було передано на збереження до сховищ філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк». Скановані копії документа роздруковано та додано до позову. Позивачем надано достатню кількість доказів на підтвердження укладення Договору про іпотечний кредит № 3915 від 07.05.2008, його підписання та досягнення згоди сторін щодо всіх суттєвих умов та змісту Договору, а саме: копію кредитного договору; копію договору поруки; копію меморіального ордеру; виписки по рахунку; копію іпотечного договору від 07.05.2008 року; копію витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек № 18509497 від 12.05.2008; копію витягу з Державного реєстру правочинів № 5884196 від 07.05.2008; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192920512 від 13.12.2019; копію Договору купівлі-продажу жилого будинку від 07.05.2008, на який було надано кредитні кошти згідно п. 1.2. Кредитного договору; копію заяви про отримання грошових коштів від [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку; копію договору добровільного страхування від нещасних випадків від 19.11.2013 № НВ_П 1301673; копію договору добровільного страхування майна від 19.11.2013 № 130133; копії кредитних заявок [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2008 щодо надання Кредиту; копію витягу від 11.12.2019 з Першого всеукраїнського бюро кредитних історій щодо зобов`язань [PERSON] .. У відзиві на позовну заяву представник відповідачів також не зазначає з яких саме причин він ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу. Згідно із Узагальнюючою податковою консультацією щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 05.07.2012 № 583, банківські виписки є первинними документами. Також надані Банком виписки по рахункам Позичальника затверджені у плані рахунків бухгалтерського обліку банків України, який в свою чергу, затверджений Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 р. N 280 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України". Просив задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник відповідачів надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів. Надана позивачем копія графіку погашення кредиту не містить підпис позичальника, містить тільки підпис посадової особи банку. Окрім того, позивачем не надано оригіналів документів, доданих до позовної заяви та відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, попередньо надали до суду через представника заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №3915, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 78500 грн зі сплатою 16,2% річних, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 07.05.2018 року на придбання будинку за договором купівлі-продажу від 07.05.2008р., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до 1.5-1.6.1.1 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 1324,78 грн, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з червня 2008 року. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 07.05.2018 року. Відповідно до п.1.6.1.1 нарахування процентів здійснюється, починаючи з дня видачі кредиту до закінчення строку вказаного в п.1.2 договору. Відповідно до п.2.1 договору виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим іпотечним договором нерухомого майна - предмету іпотеки, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язався точно в строки обумовлені Договором повернути Кредит в сумі 78500 грн, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором (а.с. 8-10). З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором про іпотечний кредит №3915 від 07.05.2008 року між [PERSON] , Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та [PERSON] 07.05.2008 року був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит №3915 від 07.05.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с.11). Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно копії меморіального ордеру №254783_1 від 24.09.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 61173,33 грн (а.с.16). Відповідно до копії іпотечного договору від 07.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу Луганської області Суперфіном Б.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2694, який перевірив істотні умови даного договору, засвідчив вірність підписів сторін, перевірив їх дієздатність та вніс відомості до державного реєстру щодо заборони відчуження, іпотекодавець - [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю - ВАТ "Державний ощадний банк України" в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором про іпотечний кредит №3915 від 07.05.2008 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114-116). Згідно копії витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 18509497 від 12.05.2008 року, до державних реєстрів внесено інформація щодо зобов`язання за Договором про іпотечний кредит № 3915 від 07.05.2008, а саме: строк виконання основного зобов`язання - 07.05.2018, розмір основного зобов`язання - 78500,00 грн, об`єкт обтяження - будинок, житловий з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; іпотекодержатель - ВАТ «Державний ощадний банк України», іпотекодавець - [PERSON] , що також підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192920512 від 13.12.2019 року (а.с.117, 133). Відповідно копії Договору купівлі-продажу жилого будинку від 07.05.2008 року [PERSON] придбав в [PERSON] та [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] , що також підтверджено копією витягу з Державного реєстру правочинів № 5884196 від 07.05.2008 року (а.с.118, 119-120). На виконання п. 1.4.3. Договору про іпотечний кредит № 3915 від 07.05.2008 року 19.11.2013 року між [PERSON] та АТ "ПРОСТО-страхування" були укладені договір добровільного страхування від нещасних випадків № НВ_П 1301673 та договір добровільного страхування майна від 19.11.2013 № 130133 (а.с. 121-128). Згідно копії кредитних заявок [PERSON] та [PERSON] 23.04.2008 року звернулися до ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо надання Кредиту в сумі 78500 грн (а.с.129-131). Відповідно до копії витягу від 11.12.2019 року з Першого всеукраїнського бюро кредитних історій наявна інформація щодо надання 07.05.2008 року [PERSON] кредиту в сумі 78500,00 грн та існуюча заборгованість за основним боргом та процентами 64050,71 грн (а.с.134-135). Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 21.09.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 82964,32 грн, яка складається з: 39467,07 грн - борг за кредитом; 24583,64 грн - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 01.06.2017р.; 8124,38грн - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з серпня 2014 р. по вересень 2018 р.; 7092,91 грн - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з квітня 2015 р. по вересень 2018 р., 2046,27 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.04.2015р. по 21.09.2018р.; 1650,05 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 21.09.2018р. (а.с. 16). Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257, 259 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як передбачено 7.8 Кредитного договору року сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. П. 1.5 договору про іпотечний кредит №3915 від 07.05.2008 року передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами в сумі 1324,78 грн, починаючи з червня 2008 року. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 07.05.2018 року. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця до 30 числа місяця, наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 01 квітня 2015 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту та до 01 липня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з 01 травня 2015 року та за вимогою про стягнення процентів з 01 серпня 2014 року. З позовом банк звернувся до суду 08 жовтня 2019 року, отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за період з 01.04.2015 по 08.10.2016 року та за процентами за період з 01.07.2014 року по 08.10.2016 року банк звернувся поза межами строку позовної давності. Що стосується застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту, та трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №1217/15672/16-ц, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що до вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, за прострочення сплати відсотків, трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту і відсотків підлягають застосуванню наслідки пропуску строку. У зв`язку з цим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково у розмірі 37721,02 грн, з яких: борг за кредитом у розмірі - 23062,87 грн; відсотки за користування кредитом 09 жовтня 2016 року по 06 травня 2018 року у розмірі 10322,93 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з жовтня 2016 року по вересень 2018 року у розмірі 2147,33 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з жовтня 2016 року по вересень 2018 року у розмірі 1030,42 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з жовтня 2016 року по 21.09.2018 року у розмірі 793,52 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з жовтня 2016 року по 21.09.2018 року у розмірі 363,95 грн. Відповідно до ст.554 ЦК України У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Із п.4.2 Договору поруки № 3256, укладеного 07.05.2008 року, вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього Договору не пред`явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.4 вказаного Договору поруки закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань поручителя. Таким чином, вказані умови договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України установлено саме цим договором. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що боржник (а відтак і поручителі) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07.05.2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця рівними частинами у розмірі та строки, визначені договором. Із системного аналізу умов договору поруки №3256 вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково зі стягненням з відповідачів заборгованості в солідарному порядку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню 436,74 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial