Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на наступні обставини. 11.03.2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 0339_0888 від 11.03.2020 року. Відповідно до п.п. 2.1-2.4.3, 3.3.3 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язувався належним чином використати і повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надавався в розмірі 32000,00 грн на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10.03.2025 року на споживчі цілі. За користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Позичальник зобов`язувався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 533,33 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 05 числа місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та процентів, відповідно до послідовності, визначеної договором. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами, (ст. 629 ЦК України) Банк свої обов`язки, визначені кредитним договором виконав повністю та належним чином, що підтверджується копією договору про споживчий кредит № 0339_0888 від 11.03.2020 року та банківськими виписками по рахунках позичальника. Виписки по банківським рахункам позичальника, які надаються Банком в обґрунтування позовних вимог, отримано з автоматизованої банківської системи «БАРС- Millennium», впровадження якої розпочато відповідно до Постанови правління AT «Ощадбанк» № 343 від 05.11.2007 року «Про проведення підготовчих робіт до переходу на автоматизовану банківську систему «БАРС Millennium». Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» АБС «БАРС-Millennium» здійснювалось/здійснюється на виконання вимог та в порядку визначеному положенням. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.03.2018 року у справі № 225/4626/15-ц надав роз`яснення щодо врахування виписок по банківським рахункам клієнта, як доказів по справі, а саме: «Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково - касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно, залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору, укладеного між клієнтом і банком, то такий документ є доказом, який судом оцінюється відповідно до вимог ЦПК України». Згідно з ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Пунктами 4.3.1-4.3.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язався: належним чином виконувати всі умови за договором та взяті на себе договором зобов`язання; у строки, обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором; у випадку порушення умов договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки; відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з договору. Відповідно до п.п. 3.1.1, 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої його неповерненої частини кредиту (включаючи суму нарахованих процентів та інших платежів) служать виписки з рахунків, відкритих у банку для обліку заборгованості позичальника за цим договором по основній сумі боргу за кредитом, нарахованих процентах та інших платежах. Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року по справі 185/10319/15-ц та постанові від 07.11.2018 року по справі № 607/122/15-ц зазначив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Таким чином, обрання певного засобу парового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Позичальник більше двох місяців поспіль неналежним чином виконував зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми боргу за кредитом та сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, у відповідності до п. 3.1.1 договору, на підставі виписок по банківським рахункам позичальника. Враховуючи вищевикладене у банка є всі підстави для дострокового повернення всієї існуючої заборгованості за кредитом та звернення до суду за захистом свого порушеного права. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума заборгованості відповідача за договором, станом на 12 серпня 2020 року становить 35071 грн. 63 коп., що складається з: - борг за кредитом в сумі - 30417,12 грн.; - проценти за користування кредитом з 30.06.2020 року по 12.08.2020 року в сумі - 4629,30 грн.; - інфляційні втрати банку з червня 2020 року по липень 2020 року за прострочення сплати кредиту в сумі - 1,03 грн.; - інфляційні втрати банку з червня 2020 року по липень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі - 2,94 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 09.06.2020 року по 12.08.2020 року в сумі - 8,58 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 09.06.2020 року по 12.08.2020 року - 12,66 грн. В порушення приписів норм матеріального права відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 35071,63 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. (а.с. 1-3). Ухвалою судді від 12 жовтня 2020 року позовна заява акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без руху (а.с. 38-39). Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 47-48). В судове засідання представник позивача Світич Павло Володимирович, який діє на підставі довіреності від 07.07.2020 року (а.с. 67-68) не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 66). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся про виклик до суду на інформаційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення (а.с. 63). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчиненням іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь - кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було призначено на 13 травня 2021 року був повідомлений завчасно, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України. З боку відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Також, не надходив і відзив і на позовну заяву акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 13.05.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача АТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 11.03.2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 0339_0888 від 11.03.2020 року. Відповідно до п.п. 2.1-2.4.3, 3.3.3 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язувався належним чином використати і повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачу був наданий кредит в розмірі 32000,00 грн. на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10.03.2025 року на споживчі цілі. За користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних та здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 533,33 грн., сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 05 числа місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та процентів, відповідно до послідовності, визначеної договором. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. Пунктами 4.3.1-4.3.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язався: належним чином виконувати всі умови за договором та взяті на себе договором зобов`язання; у строки, обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором; у випадку порушення умов договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки; відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з договору. Відповідно до п.п. 3.1.1, 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої його неповерненої частини кредиту (включаючи суму нарахованих процентів та інших платежів) служать виписки з рахунків, відкритих у банку для обліку заборгованості позичальника за цим договором по основній сумі боргу за кредитом, нарахованих процентах та інших платежах. Позичальник більше двох місяців поспіль неналежним чином виконував зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми боргу за кредитом та сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, у відповідності до п. 3.1.1 договору, на підставі виписок по банківським рахункам позичальника. Враховуючи вищевикладене у банка є всі підстави для дострокового повернення всієї існуючої заборгованості за кредитом та звернення до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, банк свої обов`язки, визначені кредитним договором виконав повністю та належним чином, що підтверджується копією договору про споживчий кредит № 0339_0888 від 11.03.2020 року (а.с. 7-12) та банківськими виписками по рахунках позичальника (а.с. 18-21). Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, станом на 12.08.2020 року в сумі - 35071,63 грн. з яких: 30417,12 грн. - борг за кредитом; 4629,30 грн. - проценти за користування кредитом з 30.06.2020 року по 12.08.2020 року; 1,03 грн. - інфляційні втрати банку з червня 2020 року по липень 2020 року за прострочення сплати кредиту; 2,94 грн. - інфляційні втрати банку з червня 2020 року по липень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 8,58 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 09.06.2020 року по 12.08.2020 року; 12,66 грн. - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 09.06.2020 року по 12.08.2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). Відповідно до договору, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно вимог чинного законодавства України. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання договору про споживчий кредит № 0339_0888 від 11.03.2020 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторонни письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На даний час відповідачем [PERSON] заборгованість в розмірі 35071,63 грн. не була сплачена. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на законі, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у сумі 35071,63 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102,00 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 43). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved