Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач 07.11.2014 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання заповіту нікчемним . Підставою для позову вважає те, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER]. До дня своєї смерті, [INFO], [PERSON], склала заповіт про те, що вона є єдиним спадкоємцем земельної ділянки площею 2,5216 га, яка належала їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту серії [NUMBER] від 01.08.2007 року та земельної ділянки площею 2,522 га, яка належала їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту серії [NUMBER] від 02.06.2001 року, які розташовані на території Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Монастирищенського нотаріального округу Черкаської області. 26.03.2013 року [PERSON] склала ще один заповіт, посвідчений секретарем Половинчицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, яким ще раз підтвердила, що вона є єдиний спадкоємець на зазначені земельні ділянки. При своєму житті [PERSON] неодноразово наголошувала, що тільки вона буде спадкоємцем на все її майно, що підтверджується вищезазначеними заповітами. В установлений ст.1270 ЦК України в шестимісячний строк вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Після закінчення цього строку, вона звернулась до приватного нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину та дізналася, що відповідач у справі [PERSON] також подала заяву про прийняття спадщини, і надала заповіт від 20.03.2013 року, посвідченого секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Відповідно до цього заповіту [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] на все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось. Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України, право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний відповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Частиною 4 ст.207 ЦК України передбачено, що, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Також, даною нормою закону передбачено, що підпис іншої особи на тексті правочину посвідчується нотаріально або посадовою особою за місцем проживання особи, яка вчиняє правочин. Заповіт від 20 березня 2013 року викликає обґрунтовану підозру в його легітимності оскільки: [PERSON] при своєму житті ніколи і ні з ким не заводила розмов про те, що має намір визначити спадкоємцем після своєї смерті будь-кого іншого, крім неї, що підтверджується заповітами від [INFO] та від 26.03.2013 року. У заповіті від 20.03.2013 року, який надано відповідачем, відмічено, що (пряма мова): "заповіт складено о 12 год. 20 хв. на прохання заповідача за допомогою технічних засобів...", при цьому не роз'яснено, які технічні засоби та для чого були використані, що не відповідає вимогам закону. У заповіті від 20.03.2013 року підпис [PERSON] та рукописний запис про власноручне його підписання дуже відрізняється від таких записів та підписів відповідача, вчинених в присутності приватного нотаріуса та секретаря Половинчицької сільської ради, що викликає обґрунтований сумнів, що в заповіті від 20.03.2013 року такий запис та підпис виконано власноручно [PERSON] Свої позовні вимоги, вона обґрунтовує вищевикладеними обставинами та висновком судово-почеркознавчої експертизи про проведення якої заявить клопотання. Підставою для подачі даної позовної заяви стало те, що відповідач у справі оспорює заповіт від 26.03.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи, і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Крім цього, законність та обґрунтованість позовних вимог можуть підтвердити свідки. Частиною 1 ст.1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав свобод чи інтересів. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції": "Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших, не передбачених законом, підстав". Відповідно до абз.4, п.7 зазначеної Постанови: "Подання доказів можливе на наступних стадіях процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишити заяву без руху та повертати заявнику". Просить визнати нікчемним заповіт від 20 березня 2013 року, посвідчений секретарем сільської ради с.Жовтневе, Монастирищенського району, Черкаської області, виданий від імені [PERSON], [INFO], на ім"я [PERSON] та стягнути судові витрати. 18.11.2014 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає в повному обсязі та вважає його безпідставним через наступне. Позивач зазначає в позовній заяві, що дізналася про заповіт, складений [PERSON] 20.03.2013 року після звернення до приватного нотаріуса Монастирищенського нотаріального округу по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто через 6 місяців після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Проте, [PERSON] у справі №702/1370/13-ц Монастирищенського районного суду, зазначала, що провідувала 26.03.2013 року [PERSON] в с.Жовтневе Монастирищенського району та їй остання повідомила, що підписувала в сільській раді заповіт, через що [PERSON] вирішила скласти новий на ім"я [PERSON], який був посвідчений секретарем Половинчицької сільської ради Монастирищенського району. У позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] в своєму житті ніколи, і ні з ким не заводила розмов про те, що має намір визначити після своєї смерті спадкоємцем будь-кого іншого крім неї, що посвідчується відповідними заповітами. Згідно ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач у будь-який час має право скласти новий заповіт. Саме це й було зроблено покійною [PERSON], після того, як її стан здоров"я погіршився, вона не могла себе самостійно обходити, через що вона змушена була забрати її до себе в домоволодіння в с.Жовтневе Монастирищенського району, де вона проживала до дня своєї смерті. Ст.1256 ЦК України визначено, що нотаріус та інші посадові, службові особи не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту. Посилання у позовній заяві на зазначення у тексті оспорюваного заповіту від 20.03.2013 року, що він виконаний за допомогою технічних засобів, але не зазначено яких та для чого вони були використанні та, що це не відповідає закону також є необгрунтованим. Вважає, що технічними засобами є комп"ютерна техніка, за допомогою якої було виконано текст заповіту. Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що у двох інших заповітах, а саме: заповіті від [INFO], посвідченого приватним нотаріусом Монастирищенського нотаріального округу та в заповіті від 26.03.2013 року, посвідченого секретарем Половинчицької сільської ради є аналогічний запис про те, що заповіт складено за допомогою технічних засобів. Які це технічні засоби (марка виробника, серія та дата виготовлення не зазначено). Щодо здійснення права на заповіт особисто, [PERSON] особисто підписувала заповіт 20.03.2013 року. Її особа була встановлена, дієздатність перевірена. Заповіт посвідчений секретарем Жовтневої сільської ради. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання нікчемним заповіту від 20.03.2013 року складеного [PERSON] в повному обсязі. У судових засіданнях позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що [PERSON] проживала одиноко, а тому вона допомагала їй, коли вона захворіла : надавала матеріальну допомогу продуктами харчування, купляла ліки, відвозила її на лікування своїм особистим транспортним засобом, розраховувалась за проведену операцію. Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки покійної зберігалися у неї, так як покійна уклала задовго до своєї смерті договори оренди з СФГ, керівником якого вона є. На її користь покійна склала заповіти щодо земельних ділянок, які їй належали. Після смерті [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса з приводу оформлення спадщини, де їй повідомили, що заяву про прийняття спадщини подала [PERSON], яка є спадкоємцем всього майна [PERSON] за останнім заповітом покійної. Вважає, що підпис на заповіті від 20.03.2013 року виконаний не покійною [PERSON], так як він відрізняється від її підписів на документах, підписаних нею раніше, а також тому, що вона не мала ніколи наміру змінювати заповіт. У судове засідання 08.06.2016 року позивач не з»явилася, подала заяву про підтрмання позову та про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судових засіданнях підтримала пояснення позивача та вважає, що у позивача є достатньо підстав вважати, що заповіт від імені [PERSON] підписаний не нею. У судовому засіданні 08.06.2016 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що спірний заповіт посвідчено з порушенням ст.ст. 1248, 1253 ЦК України з врахуванням положень ст.ст.202-203, 215, 1257 ЦК України, а з показань свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] не могла прочитати сама заповіт та двері при посвідченні заповіту відкривала відповідач [PERSON] Було порушено вимоги щодо форми та посвідчеення заповіту, тому просить позов задоволити та стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях позов не визнала та пояснила, що покійна приходилась родичкою її матері, про що підтверджуючих документів суду на даний час надати не може. Її мати спілкувалась із покійною часто, а тому, коли вона захворіла, сільському голові с.Жовтневе [PERSON] зателефонувала сільський голова с.Шабастівка [PERSON] та повідомила, що вона у тяжкому стані і потребує сторонньої допомоги. Її мати запропонувала [PERSON] переїхати жити до них, але вона спочатку відмовилась. Коли її треба було провести операцію, вона дала кошти на її лікування. Хто відвозив покійну у Черкаси на операцію, їй невідомо. Після операції [PERSON] ставало все гірше і тоді вона погодилась переїхати жити до її матері. Це було в кінці лютого, на початку березня 2013 року. Оскільки вона особисто на той період часу працювала в м.Києві, то періодично здійснювала догляд за [PERSON] її мати та вона. З часом стан здоров»я її покращився, вона почала з допомогою сторонніх осіб пересуватися по будинку, двічі виходила самостійно на вулицю за допомогою милиць. В цей період часу її провідували її знайомі, а також сільський голова с.Шабастівка. Покійна приймала знеболюючі ліки : трамадол, дімедрол та інші, які у вигляді ін»єкцій робила її мати. Після одного з приїздів [PERSON] [PERSON] заявила, що хоче зробити заповіт на її ім»я. 20.03.2014 року вона зателефонувала секретарю Жовтневої сільської ради [PERSON] з питання, чи є вона на місці, так як [PERSON] бажає зробити заповіт. Секретар відповіла, що так і вона автомобілем племінника - [PERSON] з його допомогою привезли [PERSON] в приміщення [PERSON] сільської ради. Вони завели її в кімнату до секретаря сільської ради і залишили з нею наодинці. Інших осіб при складенні заповіту, не було. Вона лише двічі відчиняла двері, пересвідчитись чи [PERSON] себе добре почуває, так як була кволою та хворою, щоб вона не впала з стільця. Після оформлення заповіту, [PERSON] повіз [PERSON] додому, а вона оплатила державне мито, забрала свій паспорт та паспорт [PERSON] і поїхала на роботу в м.Київ. Паспорт [PERSON] зберігався в неї до смерті [PERSON] Стверджує, що заповіт 20.03.2013 року підписала саме [PERSON] Це ж підтвердив і висновок експертизи. При посвідчені заповіту особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено, заповіт посвідчено уповноважною особою. Стан здоров»я дозволяв їй скласти заповіт, так як після цього заповіту на ім»я позивача вона склала ще один заповіт, підпис на якому ставила не [PERSON], що підтверджено рішенням суду. Свідки, які допитані в судовому засіданні, підтвердили факт наявності радості у заповідача після складення на її ім»я заповіту, що свідчить про її добру волю на вчинення даного правочину. Посить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні 08.06.2016 року предствник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримала заперечення відповідача [PERSON] та додатково пояснила, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підписи та записи на заповіті зроблені особисто [PERSON], а тому підстави для визнання заповіту нікчемним відсутні, просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судових засіданнях представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов не визнала та пояснила, що заповіт від 20.03.2013 року приблизно з 12 до 13 години підписувала [PERSON] в її присутності. При цьому інших осіб не було, вона на запитання реагувала та відповідала адекватно, тому довідку про її стан здоров»я вона не брала. На вигляд [PERSON] була блідою, кволою. Державне мито за оформлення заповіту сплачувала [PERSON] Дані про заповіт вона відправила поштою у Міністерство юстиції України і отримала підтвердження про внесення даних до Державного реєстру. [PERSON] була цього дня в приміщенні сільської ради, але перед приходом [PERSON] вона її попросила покинути приміщення, так як мала оформляти заповіт. Тому вважає, що позов не підлягає до задоволення. У судове засідання 08.06.2016 року представник відповідача [PERSON] сільської ради не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову покладається на думку суду. [PERSON], надала згоду на допит її в якості свідка та показала, що вона працює секретарем Жовтневої сільської ради. В її обов»язки входить вчинення нотаріальних дій. 20.02.2013 року, приблизно о 12 годині, до неї зателефонувала [PERSON] і запитала, чи є вона на робочому місці, так як необхідно зробити заповіт. У приміщенні сільської ради була бухгалтер [PERSON], яку вона попросила звільнити приміщення, так як вона буде оформляти заповіт, оскільки при цьому не повнен бути ніхто присутнім. [PERSON] привезли [PERSON] з [PERSON], вона зробила заповіт, який [PERSON] підписала, і вони її забрали додому. Під час складення заповіту [PERSON] відкривала двері в кімнату, де вона знаходилась з [PERSON], що вона їй заборонила робити. Її номер мобільного телефону є майже у всіх жителів села, вона його вивісила на робочому столі, щоб кому було необхідно, міг з нею зв»язатися. На заповітах вона ставить відтиск печатки виконкому, яка зберігається у сейфі, чи в неї. У сільського голови є інша печатка - сільської ради. Заповіт, який вона склала, [PERSON] не могла прочитати, так як був дрібний шрифт і в неї текст поплив, а тому вона особисто зачитала його текст вголос, після чого його [PERSON] підписала. Підпис нею виконувався з труднощами. Запис про те, що текст заповіту [PERSON] прочитала особисто, нею записано тому, що вона немає юридичної освіти, а тому незнає, як повинно було бути. Запис від руки, зроблений у заповіті, зроблено особисто [PERSON] під її диктовку. 14 чи 15 квітня надійшла відповідь, що даний заповіт зареєстровано в реєстрі, про що надіслано було витяг. Вона має право оформити нотаріальну дію особі, яка проживає на території їх села без реєстрації. Паспорт [PERSON] їй дала [PERSON] При оформленні заповіту вона запитувала у [PERSON] з приводу державних актів, на що отримала відповідь, що їх в неї немає. Чи давала вона довідку про те, що [PERSON] проживала постійно в с.Жовтневе, не пам»ятає. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що він працює сільським головою села [PERSON]. 20.03.2013 року він був на роботі, але чи на робочому місці був весь час, сказати не може. [PERSON] та [PERSON] цього дня не бачив. До нього в кінці лютого чи на початку березня зверталася голова села Шабастівки з приводу того, що [PERSON] дуже хвора та чи згідні вони її забрати до себе. На заповітах, складених секретарем сільської ради, ставиться відтиск печатки виконкому, яка зберігається в сейфі, або у секретаря. [PERSON] він знає, наскільки йому відомо проживає він один після розлучення з дружиною, десь працює. [PERSON] він особисто не знав, а тому чи бачив її того дня, сказати не може. Свідок [PERSON] показала суду, що вона працює бухгалтером [PERSON] сільської ради. 20.03.2013 року з 08 години 30 хвилин вона знаходилась на своєму робочому місці. [PERSON] попросила її покинути приміщення, де вони сиділи, так як вона мала оформляти заповіт. Це було приблизно в обідню пору, о 12-13 годині. Спочатку вона пішла в бар до дівчат, а тоді додому. Коли вона виходила з приміщення сільської ради, бачила як під»їхав автомобіль і [PERSON] витягував з [PERSON] чужу жінку, яку вона бачила вперше. Можливо вона її раніше бачила, але особисто з нею незнайома. Чи вони її бачили, вона сказати не може, так як пішла в іншу сторону. [PERSON], допитана в якості свідка, показала суду, що вона є матір»ю відповідача [PERSON] Покійна [PERSON] доводилась їй далекою родичкою, а тому вони з нею спілкувалися, їздили одна до одної в гості. Вона допомагала покійній продуктами, одягом, купувала ліки, давала кошти на лікування. Покійна завжди їй казала, що хоче переписати її земельні ділянки на неї, так як вона їй постійно допомагає. Вона заперечувала і казала, що якщо вона має намір це зробити, щоб робила на її дочку [PERSON], так як вона вже стара. У 2011 році покійна їй скаржилася, що отруїлася міндобривами, коли працювала у [PERSON]. Вона її відправляла на лікування, дала 100 грн, але покійна не пішла. В кінці січня - на початку лютого їй зателефонувала сусідка та повідомила, що [PERSON] сильно захворіла, майже не встає. Коли вона приїхала до неї, її жінка від Червоного Хреста готувала до лікарні. Вони її відвезли в Монастирищенську ЦРЛ, де вона проходила лікування біля 2 тижнів. Особисто вона давала кошти покійній та сама купувала необхідні ліки, провідувала її майже кожного дня. Чеки, які їй видавали за купівлю ліків, вона віддавала покійній. Потім [PERSON] направили у Черкаси на обстеженння, так як запідозрили онкозахворювання. Вона особисто дала їй 1000 грн для проведення хірургічної операції. У Черкаси вона не їздила, там покійну провідувала її рідна сестра. Наскільки їй відомо, покійну в м.Черкаси на операцію возили автомобілем [PERSON]. Після повернення з Черкас, вона просила покійну переїхати до неї жити, але вона відмовилась і проживала в себе. Одного разу їй зателефонувала сусідка та сказала, що [PERSON] сільська рада привезла дрова палити, але вона дуже хвора, майже не встає. В кінці лютого 2013 року, чи на початку березня, сільський голова села Шабастівки зателефонував їх сільському голові, який передав їй, що [PERSON] потребує догляду. Вона разом з [PERSON] привезли її до неї додому. Коли вона її забирала до себе, порадила взяла свої документи, щоб не пропали. Покійна забрала паспорт, пенсійне посвідчення, трудову та інше. Вона в неї запитала на рахунок державних актів на земельну ділянку, на що покійна відповіла, що їх забрала [PERSON], так як вона була винна їй грошові кошти. [PERSON] сказала, що [PERSON] поставила її перед вибором: або повертай кошти, або державні акти і більше їй грошей не дала, завезла її до нотаріуса і зробили заповіт на землю, але за ці гроші вона не погоджується віддати їй землю. Також [PERSON] забрала квитанції, які вона їй залишала, коли купляла ліки. По дорозі до них, вони заїхали в Шабастівську сільську раду, де в їх присутності сільський голова телефонувала до [PERSON] з приводу державних актів. Розмови вона не чула, але чула, що сільський голова сказала до неї, що на даний час купівля-продаж землі заборонена. [PERSON] казала, що вона дала земельні ділянки в оренду на 5 років, а потім має їх намір забрати, так як [PERSON] платить їй мало коштів. З сільської ради вони поїхали до неї додому, де стали проживати разом з покійною. Вона доглядала за покійною, так як вона практично була лежача і не могла без сторонньої допомоги ходити, готовити чи обходити себе. Їй ставало все гірше і вона хотіла зробити заповіт на неї, але вирішили, чекати на її дочку [PERSON]. [PERSON] приїхала 18 чи 19 числа, а 20 зробили заповіт в сільській раді. У сільську раду покійну возила біля 12 години її дочка [PERSON] разом з сусідом [PERSON], який на даний час служить в АТО. Привіз додому покійну [PERSON] сам, приблизно через годину, так як [PERSON] поїхала в м.Київ. Вона запитала в покійної, де її паспорт, на що вона відповіла, що його забрала [PERSON]. Покійна була щаслива, що зробила заповіт, так як казала, що тепер може спокійно помирати. Покійну в неї вдома провідувала два чи три рази Шабастівський сільський голова, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Станом на 20 березня покійна себе погано почувала, вона їй робила ін»єкції з дімедролом та трамадолом кожного вечора, в інколи і вдень, так як в покійної були сильні болі. Напередодні вона також їй робила ін»єкцію. Призначення ліків робив фельдшер с.Шабастівка, а за ліками вона їздила в м.Монастирище. Пенсійна карточка покійної разом з кодом до неї, були в дівчат у магазині, так як вона боялась, що витратить кошти, а тоді не буде за що жити, а тому залишила її в магазині. Карточку їй передала сільський голова, коли [PERSON] ще була жива. Допитана в якості свідка [PERSON], показала суду, що вона працює сільським головою села Шабастівка. Покійна [PERSON] проживала на території села Шабастівка. [PERSON] захворіла, до неї прийшла соціальний працівник і повідомила, що вона в тяжкому стані, в будинку холодно, не топиться, дрова вологі. Вона взяла мішок дров з сільської ради і завезла до покійної, розтопили в будинку. Вона її запитала, що будуть робити далі, так як вона онкохвора. ([PERSON] возили її на операцію, але хіміотерапію вона відмовилась проходити). Вона стала з нею розмовляти на рахунок переїзду її в будинок престарілих, на що вона відповіла категоричною відмовою. Тоді вона запитала на рахунок рідні. До тітки [PERSON] у село Сатанівку вона не хотіла їхати, а погодилась, щоб зв»язатися з ріднею з с.Жовтневе. Вона зетелефонувала до сільського голови села [PERSON] і розповіла йому про ситуацію, яка склалася з [PERSON], щоб повідомили родичів. Вона не знала прізвища, а лише ім»я [PERSON], а тепер вона вже знає, що це [PERSON]. Покійна казала, що їй [PERSON] багато допомагала, багато чого давала. Цього дня в обідню пору чи після обіду, до неї заїхала [PERSON] і повідомила, що вона забирає [PERSON] до себе. Про наявність заповітів їй нічого невідомо, про них вона дізналась лише в суді. Вона особисто провідувала покійну приблизно 3 рази, 26.03.2013 року приблизно о 12 годині, пробула в неї недовго. Пенсійну карточку покійної їй віддали дівчата з магазину, так як покійна їм її залишила, щоб мати можливість брати продукти в магазині, яку вона разом з залишком грошей віддала приблизно у березні 2013 року. Їй відомо, що у покійної була рідна сестра та рідний брат, які вели неправильний спосіб життя. Рідний брат покійної помер, дітей у нього точно небуло. Знає, що у сестри покійної також дітей не було, але чи є вона на даний час живою і де проживає, яке її прізвище, їй невідомо, так як з покійною та її матір»ю вони посварилися і не спілкувалися дуже-дуже давно; Свідок [PERSON] показала суду, що вона є рідною тіткою [PERSON]. У неї 07.07.2013 року помер брат і вона заїжджала до [PERSON] про це повідомити та провідала покійну [PERSON]. Сестра мала їхати за уколами в Монастирище і тому її дочка залишилась з [PERSON]. До покійної заїжджала також жіночка, як їй потім сказали, що це була сільський голова з с.Шабастівка. З приводу земельних ділянок покійна [PERSON] казала, що хоче зробити заповіт на [PERSON] чи [PERSON], а коли вона до неї приїхала, [PERSON] казала, що вже зробила на [PERSON] заповіт і показувала їй. Вона тексту не читала, так як без окулярів не бачить, але бачила слово заповіт та підпис на ньому. [PERSON], допитана в якості свідка, показала суду, що вона двоюрідна сестра [PERSON]. Знає, що тітка [PERSON] хворіла і переїхала жити до тітки [PERSON]. Покійна приходила до неї позичати кошти на лікування, але їй вона не позичила, а позичила тітці [PERSON] 1000 грн, які вона дала покійній на лікування. Покійна казала, що коли приїде [PERSON] з Києва, вона на неї перепише землю. Особисто вона заповіту не бачила. Вона особисто залишалась з нею, коли тітка [PERSON] їздила в м.Монастирище їй по ліки. Покійну тітка забрала до себе жити в кінці лютого чи на початку березня 2013 року, де вона проживала до дня смерті. Допитана в якості свідка [PERSON], показала суду, що покійна [PERSON] є їх родичкою. Після смерті її матері [PERSON] їй дуже багато чим допомагала, а особливо, коли вона захворіла. Після повернення з лікування з м.Черкаси, [PERSON] пропонувала [PERSON] їхати жити до неї, але вона відмовилась. В кінці лютого - на початку березня 2013 року [PERSON] забрала її до себе. Коли вона її провідувала, [PERSON] казала, що чекає, коли приїде [PERSON] з Києва і вона перепише на неї землю. Коли помер їх брат, вона провідувала [PERSON], яка їй сказала, що дуже рада, так як вже зробила заповіт на [PERSON]. 23.03.2013 року вона бачила заповіт на столі в кімнаті, де лежала [PERSON], але його не читала. Свідок [PERSON] показав суду, що він є сином [PERSON]. Йому відомо, що велися неодноразово розмови з покійною на рахунок землі. Покійна хотіла переписати земельні ділянки на його матір. Коли були перші розмови, на це ніхто не звертав уваги, так як вона була молодою і ніхто не міг подумати, що вона так рано піде з життя. Коли вже вона захворіла, знову пішли розмови про заповіт. Він особисто при складені заповіту не був, а лише чув від матері про те, що покійна зробила заповіт. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: - в частині позовних вимог до сільської ради позов не підлягає до задоволення, як пред»явлений до неналежного відповідача: - згідно розяснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса; - в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі N 6-16344св07 висловлена наступна правова позиція: "Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК); - нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності; - виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення»; - ст. 1251 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування; - таким чином, при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування (у даному випадку секретар сільської ради) фактично виконує функції нотаріуса; -враховуючи наведене, а також те, що секретарем Жовтневої сільської ради посвідчено спірний заповіт, сільська рада не є належним відповідачем у справі про визнання нікчемним заповіту, так як спірні правовідносини жодним чином не зачіпають її права та інтереси; - отже, належним відповідачем у даній справі є [PERSON], на користь якої було складено спірний заповіт. Сільська рада може бути лише третьою собою без самостійний вимог на предмет спору; - відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача; -якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Таке розяснення викладене в узагальненні спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»; - в частині позовних вимог до [PERSON] позов підлягає до частквого задоволення, так як : - позивач як на підставу для подання позову посилається на нікчемність заповіту щодо недодержавння його форми та посвідчення на підставі ст.1257 ЦК України та щодо відсутності підпису заповідача на заповіті від 20.03.2013 року; - разом з тим, згідно висновку експертів № 1787/1788/16-32 від 11.05.2016 року рукописні записи в заповіті від 20 березня 2013 року "Мною [PERSON]....і власноручно підписано" виконано однією особою-[PERSON] та підпис у заповіті від 20 березня 2013 року також виконано [PERSON] (т.1 а.с.221-229); - сумніви позивача з приводу підпису заповіту іншою особою не можуть бути підставою для задоволення позову, так як рішення суду повинно грунтуватись на доказах, досліджених у судовому засіданні. Доказів, які б підтвердили дані пояснення позивача, суду не надано, пояснення ж сторони не допитаної в якості свідка, не є доказом, відповідно ч.2 ст.57 ЦПК України, а тому в задоволенні позову з цієї підстави необхідно відмовити, а також відмовити у стягненні витрат за проведення судової почерковознавчої експертизи, так як дана підстава не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та суду не було надано оригіналів підтверджуючих документів понесених витрат позивачем; - разом з тим, відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; - згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому; - з показань свідка [PERSON], яка як секретар сільської ради посвідчувала заповіт від 20 березня 2013 року від імені [PERSON], даних нею під час судового розгляду за її згодою, судом встановлено, що заповідач не могла прочитати самостійно текст заповіту внаслідок вади зору, а тому вона його зачитала вголос заповідачу. Запис про прочитання нею заповіту записала помилково, так як не має юридичної освіти. Під час складення заповіту відповідач [PERSON] двічі відкривала двері у кімнату, де відбувалося посвідчення заповіту; - за змістом ст.ст. 1248, 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися у присутності не менш як двох свідків. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків; - оскільки секетарем сільської ради не було дотримано вимог щодо посвідчення заповіту за даних обставин при свідках, суд вважає, що позов з цієї підстави підлягає до задоволення; - про вірність тлумачення положень законодавства свідчить і судова практика, зокрема ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 27.06.2007 визнано недійсним заповіт, що був прочитаний вголос та зроблено запис у заповіті не заповідачем, а особою, що його посвідчила, так як у даному випадку була порушена норма ч.2 ст.1248 ЦК, яка передбачає, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, а також рішення Верховного Суду України від 6 квітня 2011 року в справі № 6-1968св09 та від 23.02.2011 року в справі № 6-3216св10; - судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на корись позивача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved