Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Кіровограда, Управління МВС України в Кіровоградській області та просить стягнути на її користь завдану їй незаконними діями органу дізнання прокуратури та суду моральну шкоду в сумі 20000 грн., витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн., які вона понесла у зв'язку із здійсненням захисту в адміністративній справі а також витрати на правову допомогу, які вона понесла у зв'язку із розглядом даної справи у сумі 1218 грн., які вона просить стягнути з відповідачів солідарно. Свої вимоги вона обґрунтовує тим, що 13 червня 2013 року відносно неї був складений протокол про адміністративне корупційне правопорушення, який був направлений до Світловодського міськрайонного суду. У провину позивачу ставилося те що вона обіймаючи посаду психолога групи поліграфічних обстежень центру практичної психології при УМВС України в Кіровоградській області, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною у порушення вимог ст. 18 ЗУ «Про міліцію» займалась оплачуваною діяльністю у салоні краси «Я», який розташований за адресою м. Світловодськ вул. Леніна, 57, а саме надавала послуги з манікюру. Обставини, які зазначені у протоколі не відповідали дійсності, оскільки вона не надавала послуги, не займалась оплачуваною діяльністю, а лише за домовленістю з керівником салону [PERSON] у свій вільний час навчалася мистецтву манікюру. Крім цього щодо неї працівниками міліції застосовувались незаконні дії, які виражались у вчиненні психологічного тиску, залякуванні, висловлювання погроз у настанні негативних наслідків як для неї так і до власників салону. 05.11.2013 року постановою судді Світловодського міськрайонного суду її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, а провадження у справі було закрите у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Не погодившись із вказаною постановою вона оскаржила її до апеляційного суду Кіровоградської області, який постановою від 12.12.2013 року скасував постанову суду першої інстанції та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях адміністративного правопорушення. Події пов'язані із незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності негативно вплинули на її стан здоров'я, завдали нестерпних душевних страждань, були зруйновані її життєві плани та соціальні зв'язки. Обставини щодо здійснення на неї психологічного та фізичного тиску встановлені постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2013 року та не підлягають доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Крім цього позивач вказує на те, що вона зверталась до Світловодського міськрайонного суду із аналогічним позовом. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 17.03.2014 року її позовні вимоги були задоволені частково. Вказане рішення суду було скасоване рішенням апеляційного суду Кіровоградської області та у позові їй було відмовлено у зв'язку з тим що до участі у справі не був залучений належний відповідач. Водночас у своєму рішенні апеляційний суд Кіровоградської області погодився із тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких позивачеві було завдано моральної шкоди. Зазначене рішення апеляційного суду Кіровоградської області залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та докази, що їх стверджують. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Прокуратури міста Кіровограда позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пославшись на недоведеність доводів позивача стосовно причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями посадових осіб ВВБ УМВС України та завданою шкодою, а також не довів у чому саме полягають незаконні дії посадових осіб прокуратури. Представник Управління МВС України в Кіровоградській області у судове засідання не з'явився, надавши до суду заперечення проти позову у яких зазначив, що позивачем не доведено якими саме діями співробітників УМВС їй спричинена шкода, не доведений факт наявності моральних страждань. (а.с.73-75). Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, надавши до суду заперечення проти позову у яких зазначив, що позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про настання для неї тяжких наслідків у зв'язку із ситуацією, в якій вона опинилась через притягнення її до адміністративної відповідальності. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до постанови Світловодського міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року (а.с.12-13) [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого. 1 ст. 172-4 КУпАП, а провадження в адміністративній справі стосовно неї було закрите у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Не погодившись із постановою Світловодського міськрайонного суду [PERSON] оскаржила її до апеляційного суду Кіровоградської області. За наслідками апеляційного розгляду постановою від 12.12.2013 року апеляційний суд Кіровоградської області задовольнив апеляційну скаргу [PERSON], скасував постанову Світловодського міськрайонного суду від 05.11.2013 року та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.14-17) Скасовуючи постанову Світловодського міськрайонного суду апеляційним судом Кіровоградської області у мотивувальній частині постанови було зазначено, що пояснення [PERSON] стосовно здійснення на неї психологічного та фізичного тиску з боку працівників міліції знайшли своє підтвердження доказами, зокрема, поясненнями свідків (а.с.16). У зв'язку із незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності та вчиненням щодо неї незаконних дій посадовими особами органів міліції, [PERSON] зверталась до Світловодського міськрайонного суду із позовом до Прокуратури міста Кіровограда, Управління МВС України в Кіровоградській області та Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органами досудового розслідування, прокуратури та суду та просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. та 6000 грн. витрат на правову допомогу. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 17.03.2014 року встановлено, що [PERSON] була заподіяна моральна шкода та у цій частині позовні вимоги суд задовольнив частково, стягнувши на її користь 15000 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, позов задоволено у повному обсязі та на її користь було стягнуто 6000 грн. На вказане рішення відповідачами Прокуратурою міста Кіровограда, Управлінням МВС України в Кіровоградській області та Головним управлінням Державної казначейської служби України були подані апеляційні скарги. За наслідками розгляду апеляційних скарг рішення Світловодського міськрайонного суду від 17.03.2014 року було скасоване, та апеляційним судом Кіровоградської області ухвалено нове рішення від 04.06.2014 року, яким у позові [PERSON] було відмовлено (а.с. 23-24). Відмовляючи у позові [PERSON] апеляційний суд Кіровоградської області встановив, що суд першої інстанції правильно визначився з фактичними обставинами, при яких позивачеві завдано моральної шкоди, але неправильно визначив порядок її відшкодування, а саме не притягнув до участі у справі державне казначейство України. Вказане рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 04.06.2014 року залишено без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року (а.с.25-26). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Беручи до уваги зазначені обставини, суд погоджується з доводами позивача [PERSON] та її представника щодо доведеності факту заподіяння їй моральної шкоди, наявність якої була встановлена рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04.06.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", у випадках передбачених статтею 1 вищезазначеного Закону, громадянинові відшкодовується, в тому числі моральна шкода. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з відповідними змінами моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я у порушенні права власності, прав наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми та інших негативних наслідків. Вирішуючи питання щодо стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу [PERSON] спричинена моральна шкода, проте з урахуванням характеру, тривалості моральних страждань та істотності змін в життєвих та інших стосунках позивача, достатньою компенсацією її моральних страждань буде грошова сума у 10000 грн. Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодуванню підлягають також і витрати пов'язані з отриманням нею правової допомоги. Судом встановлено, що позивачкою були укладені договори про надання правової допомоги з адвокатами (а.с. 27-37). За надані послуги позивачкою згідно квитанцій були сплачені кошти у сумі 7218 грн. Суд вважає, що вказані витрати підлягають стягненню на користь позивачки [PERSON] з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку Судові витрати у вигляді судового збору повинні бути віднесені за рахунок відповідного Державного бюджету України. На підставі викладеного та ч. 1 ст. 1176, п.2.ч.2 ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 1,2,3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року,

Outcome: partial