Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

07 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона уклала з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення в м. Севастополь, вул. Хрустальова,12) договір депозитного вкладу «Стандарт на 6 місяців» строком на 6 місяців з 15 жовтня 2013 року по 15 квітня 2014 року, включно зі ставкою 17 відсотків річних, період нарахування відсотків - 1 місяць. Сума вкладу становила 1 000,00 грн. з можливістю поповнення, що підтверджувалося заявою SAMDN1000738626940 на оформлення вкладу «Стандарт 6 місяців». Особових рахунок по вкладу для нарахування відсотків № [NUMBER], за карткою банку № [NUMBER]. На вказаному рахунку позивач має власні заощадження в сумі 17500 грн., а всього коштів з нарахованими відсотками - 17874,14 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. Так як позивач уклала договорі депозитного вкладу у м. Севастополь АР Крим, то рахунок був відкритий на території АР Крим, там же вона отримала картку банку. Позивач на даний час перебуває у Сумській області, однак при зверненнях до ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було відмовлено в поверненні та реструктуризації банківського вкладу. Посилаючись на ст.ст. 1058, 1066, 1074, 1075 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» 31810,67 грн., а саме: суму вкладу, відсотки та інфляційні витрати на суму вкладу за період з 15.04.2014 року по 07.07.2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, надіслав заяву про відкладення судового розгляду на тій підставі, що представник знаходиться у щорічній відпустці, проти позову заперечує. Суд вже відкладав розгляд справи за клопотанням представника відповідача з причин зайнятості останнього. При цьому суд вважає, що повторна неявка відповідача у даній справі з причин знаходження у щорічній відпустці чи його зайнятості як представника у іншій справі не є підставою для повторного відкладення розгляду справи, оскільки ця обставина не позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості направити в судове засідання іншого представника. Крім того, в матеріалах справи (а.с.65-68) маються заперечення на позовну заяву, де викладена позиція відповідача. З заперечень вбачається, що по-перше, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу та не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитних рахунках на момент розгляду справи судом, а саме: оригіналів договору про відкриття рахунку, оригіналів квитанцій про внесення грошових коштів на рахунок, доказів щодо знаходження спірних грошових сум на рахунку. По-друге, відповідач вважає незаконною вимогу позивача про стягнення нарахованих відсотків, оскільки ці проценти по суті є бонусами і нараховуються на спеціальний бонусний рахунок, який не є поточним рахунком. Бонуси можна витратити тільки в рамках мережі «Бонус +» при здійсненні певних покупок у ТСП-партнерів Банку, і не можна отримати готівкою, безготівковим переводом або перерахуванням на інший рахунок. По-третє, відповідач посилається на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Постановою НБУ № 260 припинено діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим. З травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не має можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Також відповідач зазначає, що при наявності оригіналів документів на окупованій території АРК орган країни-окупанта -АНО «ФЗВ», за рахунок майна відповідача, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «Приватбанк», договори якими були укладені з Філілєю Кримське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», при цьому вказує, що це є загальновідомим фактом і не потребує доведення в порядку ст. 61ЦПК України. Крім того, відповідач посилається на те, що по законодавству Російської Федерації зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, в тому числі вкладникам філії Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ»). За вказаних обставин, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» був укладений договір шляхом підписання позивачем заяви, SAMDN1000738626940 на оформлення вкладу «Стандарт 6 місяців» за основною картою договору № [NUMBER] з терміном дії по 15.04.204 року включно відповідно до укладеного договору сума вкладу становить 1000,00 грн. зі сплатою 17% річних з можливістю поповнення суми вкладу щомісячно(а.с.8). Судом в судовому засіданні досліджено оригінал даної заяви, наданої позивачем. Платіжним дорученням від 15 жовтня 2013 року позивач внесла суму вкладу у розмірі 1000,00 грн. за договором SAMDN1000738626940 (а.с.9). Судом в судовому засіданні досліджено оригінал даного платіжного доручення, наданого позивачем. Як вбачається із заяви [PERSON], 18 лютого 2015 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про виплату всієї суми коштів, що маються на рахунку № SAMDN1000738626940 (а.с. 13). З довідки, виданої Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що за депозитним договором SAMDN1000738626940 на рахунку, що відкритий [PERSON] станом на 07 травня 2014 року маються кошти в сумі 17 874,14 грн. (а.с.10). Судом в судовому засіданні досліджено оригінал даної довідки, наданої позивачем. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що документи щодо укладення договору банківського кладу (заява на оформлення вкладу, довідка) є неналежним доказом, оскільки дані документи були видані самою банківською установою ПАТ КБ «ПриватБанк», крім того, суд не приймає до уваги і доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу, оскільки у своїй письмовій відповіді [PERSON] від 18 грудня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» сам визнає [PERSON] своїм клієнтом, при цьому Банк посилається не на відсутність договору банківського вкладу, а на неможливість здійснювати банківське регулювання на окупованій території АР Крим (а.с.12). Суд також вважає, що в даному випадку правовідносини, що виникли із договору банківського вкладу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дані правовідносини пов'язані з наданням фінансових послуг і захистом інтересів споживачів фінансових послуг, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також це питання роз'яснено і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ за позовами про захист прав споживачів». Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст.ст. 15, 23, 526, 626, 611,1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до п.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти у готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу з закінченням встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивач зверталася з письмовою заявою до відповідача за місцем своєї реєстрації про повернення їй вкладу за договором SAMDN1000738626940, який було відкрито на території АР Крим, що стверджується її заявами від 18 лютого 2015 року) (а.с.12). ПАТ КБ «Приватбанк» на вказану заяву від 10 грудня 2014 року повідомив позивачу про неможливість задоволення її вимог, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму на підставі Постанови НБУ №260 від 06 травня 2014 року (а.с.13). Як видно з матеріалів справи, відмовляючись повертати грошові кошти, відповідач посилається на відсутність законодавчої бази, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи України в Криму з врахуванням тих змін, які відбулися останнім часом у суспільстві. Суд вважає, що відмова відповідача у поверненні вкладу є незаконною. Так. відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Суд вважає, що посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року N 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим" та Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", є недоречними оскільки положення даних нормативних актів не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу, а твердження, що позивач повинен звернутися до Автономної некомерційної організації "Фонд захисту вкладників" в Кримському федеральному окрузі Російської Федерації, вважав безпідставним, оскільки позивачка є громадянкою України, військовослужбовцем (а.с.11), і на даний час проживає та проходить військову службу в м. Суми. Суд не бере до уваги заперечення відповідача з того приводу, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування, що за зобов'язаннями Кримського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» відповідає автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» Російської Федерації (АНО «ФЗВ»), і що позивач зобов'язаний звертатись з вказаної організації з оригіналами договорів, оскільки стороною договору є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не відокремлений структурний підрозділ на території АР Крим. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридична особа, тому згідно із чинним законодавством, яке регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами. На даний час ПАТ КБ «ПриватБанк» не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому є належним відповідачем і повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав відповідає нормам діючого законодавства. Як було вказано вище, позивачем було укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу SAMDN1000738626940, за основною картою договору № [NUMBER] з терміном дії до 15 квітня 2015 року, що підтверджується заявою на оформлення вкладу (а.с.8), платіжним дорученням про внесення грошової суми до вкладу (а.с.9), довідкою Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» про наявні грошові кошти на рахунку [PERSON] (а.с.10). Враховуючи умови вищевказаного договору банківського вкладу SAMDN1000738626940 та той факт, що позивачем було подано до ПАТ «КБ «ПриватБанк» заяву про повернення вкладу та нарахованих відсотків від 18 лютого 2015 року, то з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню власні кошти позивача та нараховані на них проценти у сумах, зазначених у виписці по рахунку, які не спростовані відповідачем та з якими погоджується суд. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд вважає вірним вказаний позивачем період прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме: з 13 грудня 2014 року по 07 квітня 2017 року (день звернення до суду з позовом), та суму розрахунку. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 17874,14грн.13.12.201407.04.2017 Розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Розрахунок інфляційних збитків . Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Грудень 2014 - Березень 2017103 103.1 105.3 110.8 114 102.2 100.4 99 99.2 102.3 98.7 102 100.7 100.9 99.6 101 103.5 100.1 99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 100.9 101.1 101 101.8172.4117 874.0030 816.5612 942.56 Всього: 12 942.56 Згідно розрахунку інфляційні збитки за вказані періоди складають 12 942,56 грн. Так, при сумі боргу 17874,00 грн. та при сукупному індексі інфляції за вказані періоди, інфляційні збитки склали 12942,56 грн. Перевірка судом розрахунку індексу інфляції за час прострочення проведено на підставі листа Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р, яким надано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Однак в своїх вимогам позивач [PERSON] просить стягнути інфляційні збитки за порушення виконання зобов'язань з відповідача у розмірі 11 515,93 грн. та надає відповідний розрахунок в своїй позовній заяві. Суд не може вийти за межі позову та задовольняє позовні вимоги в цій частині в розмірі, вказаному позивачем 11 515,93 грн. Таким чином, внаслідок проведеного аналізу матеріалів справи та наведених вище норм діючого законодавства, отриманих розрахунків, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань щодо повернення суми банківського вкладу та процентів на неї за зверненням вкладника [PERSON] у спосіб, передбачений умовами договору. З огляду на викладене, з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню власні кошти позивача за договором SAMDN1000738626940 в сумі 17 874,14 грн. та нараховані відсотки за період з 15.04.2014 року по 07.04.2017 року у сумі 2 420,60 грн. та інфляційні витрати на суму вкладу за період з 15.04.2014 року по 07.04.2017 року у розмірі 11 515,93 грн., а всього: 31 810,67 грн. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Визначаючи розмір судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі ст. ст. 15, 526, 626, 611, 711, 1058-1061, 1074 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживача»,

Outcome: approved