Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Панасенко Павло Петрович звернувся до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «Турагенство «Наутілус», Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства «Турагенство «Наутілус» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 52700 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 14 січня 2020 року між Приватним підприємством "Турагентство "Наутілус" в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір доручення про надання туристичних послуг - туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* . При цьому даний договір укладався з метою потрапити в 1 Етап акції «Раннє бронювання 2019-2020» від ТОВ «Туристична Компанія» Анекс Тур». 14 січня 2014 року [PERSON] на виконання умов договору було сплачено ПП «Турагенство «Наутілус» першу частину (25% вартості туру), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14/01 від 14 січня 2020 року, згідно з якою [PERSON] було прийнято від [PERSON] передоплату за туристичні послуги в сумі 16000 гривень. Не зважаючи на це, Приватним підприємством «Турагенство «Наутілус» тур за умовами раннього бронювання відповідно до заявки [PERSON] у Туроператора заброньовано не було. Разом з тим, директор Приватного підприємства «Турагенство «Наутілус» ввела [PERSON] в оману, повідомивши, що тур заброньовано, та 31 січня 2020 р. [PERSON] було сплачено ПП «Турагенство «Наутілус» другу частину оплати за туристичні послуги в сумі 16000 грн. Будучи введеною в оману щодо бронювання туру, 13 серпня 2020 р. [PERSON] сплатила ПП «Турагенство «Наутілус» повну вартість туру. Однак в порушення умов договору від 14.01.2020 р. [PERSON] та членам її родини ПП «Турагенство «Наутілус» не було надано квитки, ваучери, страхові поліси для здійснення туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* та тур не відбувся. При цьому, директор Приватного підприємства «Турагенство «Наутілус» [PERSON] в телефонному режимі пояснила [PERSON] , що захворіла, у зв`язку з чим не надала останній документи для здійснення туристичної поїздки. З метою з`ясування обставин щодо бронювання Приватним підприємством «Турагенство «Наутілус» туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* для [PERSON] та членів її сім`ї і самостійного отримання документів для здійснення подорожі остання на початку вересня 2020 року звернулася до Туроператора TOB «Туристична компанія «Анекс Тур», де їй повідомили, що тур на неї та членів сім`ї не заброньовано. З листопада 2020 року [PERSON] на ім`я директора Приватного Підприємства «Турагенство «Наутілус» [PERSON] було направлено лист-претензію, в якому [PERSON] пропонувала [PERSON] повернути грошові кошти за нездійснену подорож в сумі 52700 в строк до 15 листопада. Вказаний лист-претензію [PERSON] отримала 06.11.2020 р., однак до цього часу [PERSON] грошові кошти нею не повернуті. Таким чином, ПП «Турагенство «Наутілус»» було порушено умови договору доручення про надання туристичних послуг від 14 січня 2020 року, не виконано умови договору та не надано замовлені [PERSON] туристичні послуги у вигляді подорожі до Туреччини в строк з 16.09.2020 р. по 25.09. 2020 року, у зв`язку з чим [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на суму 52700 грн. та моральної шкоди. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.12.2020 відкрито провадження у справі. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.02.2021 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.04.2021 виправлено описку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.08.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в письмових поясненнях просив проводити розгляд справи без його участі. Пояснив, що 11.08.2014 між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» та Приватним підприємством «Турагенство «Наутілус» укладено договір №834А/14, за яким турагент зобов`язується за винагороду надати послуги Туроператору з реалізації Турпродукту шляхом укладання договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. Від ПП «Турагенство «Наутілус» до туроператора не надходили заявки на бронювання туристичних послуг за параментрами: туристична поїздка до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* на ім`я [PERSON] і членів її сім`ї, а також кошти. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 14 січня 2020 року між Приватним підприємством "Турагентство "Наутілус" в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено Договір доручення про надання туристичних послуг - туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5*. 14 січня 2020 року [PERSON] на виконання умов договору було сплачено ПП «Турагенство «Наутілус» першу частину (25% вартості туру), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14/01 від 14 січня 2020 року, згідно з якою [PERSON] було прийнято від [PERSON] передоплату за туристичні послуги в сумі 16000 гривень. Приватним підприємством «Турагенство «Наутілус» тур за умовами раннього бронювання відповідно до заявки [PERSON] у Туроператора заброньовано не було, що підтверджується відомостями наданими ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур». 31 січня 2020 р. [PERSON] сплачено ПП «Турагенство «Наутілус» другу частину оплати за туристичні послуги в сумі 16000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/01. 13 серпня 2020 р. [PERSON] сплатила ПП «Турагенство «Наутілус» повну вартість туру в розмірі 20700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 13/08 В порушення умов договору від 14.01.2020 р., [PERSON] та членам її родини ПП «Турагенство «Наутілус» не надано квитки, ваучери, страхові поліси для здійснення туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* та тур не відбувся. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом. Положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Тож, із п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», убачається, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Із Закону України «Про туризм» слідує, що цей Закон визначає загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму та спрямований на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Він встановлює засади раціонального використання туристичних ресурсів та регулює відносини, пов`язані з організацією і здійсненням туризму на території України. Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про туризм» визначено, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Крім того, положеннями вказаної норми Закону, визначено, що суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність, зокрема, є туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Згідно з ч. 1 ст. 19-1 Закону України «Про туризм» будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити відомості про: 1) місце надання туристичних послуг, програму туристичного обслуговування; 2) характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорію; 3) характеристику готелів та інших об`єктів, призначених для надання послуг з тимчасового розміщення, у тому числі місце їх розташування, категорію, строки і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування під час туристичної подорожі; 5) мінімальну кількість туристів у групі, а також інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи, не пізніше ніж за три дні до початку туристичної подорожі; 6) ціну туристичних послуг. Положеннями ч.ч. 9,12,15 ст. 20 Закону України «Про туризм», визначено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Обов`язки суб`єктів туристичної діяльності визначені положеннями ст. 24 Закону України «Про туризм», зокрема, надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом; надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором; відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю. Як встановлено судом, 14 січня 2020 року між Приватним підприємством "Турагентство "Наутілус" в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено Договір доручення про надання туристичних послуг - туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5*. За даним договором, позивач сплатила відповідачу грошові кошти в загальній сумі 52700 грн, а відповідач порушив умови договору, а саме не здійснила бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста, у зв`язку з чим позивачу не надано квитки, ваучери, страхові поліси для здійснення туристичної поїздки до Туреччини з 16 по 25 вересня 2020 року з проживанням в готелі Asteria Kremlin Palace 5* та тур не відбувся. Відповідно до п.2.1.1 договору доручення про надання туристичних послуг від 14.01.2020, турагент зобов`язався здійснити бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста. Якщо туроператор не може підтвердити замовлення протягом трьох робочих днів, оплачена сума туристу повертається, або, за згодою туриста йому пропонується інший варіант відпочинку. Відповідно до п.3.2.3 договору доручення про надання туристичних послуг від 14.01.2020, турист має право на відшкодування матеріальних збитків у випадку невиконання чи неналежного виконання умов даного договору. Таким чином, за загальним правилом, передбаченим Договором, його укладення та здійснення остаточної оплати туру туристом можливе лише після одержання турагентом від туроператора підтвердження на тур, тобто акцептування туроператором пропозиції туриста щодо бажаного туристичного продукту. Статтею 230 ЦК України врегульовано правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме: 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У свою чергу згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Надаючи юридичну кваліфікацію діям сторін, суд приходить до висновку, що позивач при укладанні спірного правочину діяв під впливом обману зі сторони відповідача щодо відсутності перешкод для укладання Договору та наявності підстав для проведення повної оплати туристичного продукту у той час, коли насправді через нездійснення відповідачем бронювання туристичного продукту та, відповідно, відсутності підтвердження такого бронювання з боку туроператора, правові підстави для укладення Договору та проведення повної оплати туристичного продукту позивачем були відсутні. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Доводи позивача щодо того, що вона при укладенні спірного Договору діяла під впливом обману, та щодо умисного введення її в оману відповідачем останнім не спростовано, будь-яких доказів на спростування вказаних тверджень позивача відповідачем суду всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надано. Таким чином, суд уважає, що стороною позивача доведено як факт обману, так і наявність умислу в діях відповідача, а тому матеріальна шкода в сумі 52700 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Суд, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалістю, істотних вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.10.2020, укладеного між [PERSON] та керуючим бюро адвокатом Панасенком П.П., клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надавати клієнту юридичні послуги, зокрема, представляти в суді, надавати консультації. Додатковою угодою від 27.10.2020 сторони обумовили гонорар адвоката в розмірі 10000 грн., які сплачені [PERSON] за квитанцією №0.0.1885892738.1 від 27.10.2020. На думку суду зазначені витрати на правову допомогу є співмірними з обсягом надання правової допомоги, наданої позивачу, а тому підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Вказаний висновок відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного суду у справі 640/18402/19 від 28 грудня 2020 р. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, а тому витрати на правову допомогу стягуються з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved