Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою Херсонської області у травні 2014 року проведено перевірку за зверненням голови Херсонської обласної державної адміністрації щодо законності надання громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради. Встановлено, що розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації №9 від 13.01.2010 року надано дозвіл громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 79 осіб) на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м. Херсона) зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному. Розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації №57 від 27.01.2010 року затверджено проект землеустрою та надано у власність земельні ділянки загальною площею 132,9 га (землі сільськогосподарського призначення) зі складу земель запасу, розташовані на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона), для ведення особистого селянського господарства громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 79 осіб). 05.03.2010 року громадяни отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Раніше вказані земельні ділянки перебували у користуванні КСП «Овочевий» Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона. Разом з тим, відведення земельних ділянок у власність здійснено з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства. За інформацією Херсонської міської ради відповідно до Генерального плану м. Херсона, затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 26.12.03 №443, зазначені земельні ділянки знаходяться на території садибної забудови та зелених насаджень. Розташування цих земельних ділянок не відповідає Генеральному плану м. Херсона. Зазначена територія повинна використовуватись для продовження житлової забудови району «Таврійський» та для розміщення садибної житлової забудови. Крім того, відповідно до п.3.18 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських та сільських поселень» розміщення житлових будинків з присадибними ділянками передбачається саме у зоні садибної забудови. Таким чином, місце розташування земельних ділянок, наданих громадянам для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогам Генерального плану м. Херсона. Містобудівною документацією м. Херсона не передбачено розміщення особистих селянських господарств на даних земельних ділянках. З 2003 по 2010 рік зміни до Генерального плану м. Херсона не вносились. Земельні ділянки, які передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, Генеральним планом м. Херсона не передбачені для даних потреб. Також встановлено, що громадянка [PERSON] згідно розпорядження Цюрупинської районної державної адміністрації №353 від 23.04.2008 року отримала у власність земельну ділянку площею 1,5314 га на території Цюрупинської міської ради для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ№941555 від 10.06.2008 року виданого [PERSON] Таким чином, гр. [PERSON] не мала право на отримання у 2010 році у власність земельної ділянки площею 1,71 га на території Херсонської міської ради для ведення особистого селянського господарства, а розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації №9 від 13.01.2010 року та №57 від 27.01.2010 року винесено з порушенням вимог ст.ст.116,121 ЗК України. Надання земельних ділянок у власність громадянам здійснено з порушенням вимог ст.ст.116,118,121 ЗК України, ст.ст.17,20 Закону України «Про основи містобудування», ст.1, ч.4 ст.3, ч.2 ст.12 Закону України «Про планування і забудову територій», що є підставою для визнання розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року №3-рн/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує на орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Оскільки органи Державної інспекції сільського господарства України не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду, з даним позовом звертається прокурор, який набуває статусу позивача. Так як при відведенні у власність земельних ділянок порушено вимоги законодавства щодо порядку надання у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, а також порушено вимоги містобудівного законодавства, то наведене вказує на наявність визначених ч. 2 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва прокурором у даній справі інтересів держави. У зв'язку з тим, що прокурором дане порушення вимог законодавства при наданні земельних ділянок у власність громадянам виявлено у травні 2014 року є підстави для поновлення строку для звернення з позовною заявою до суду. З даних підстав просить суд поновити строк на звернення з позовною заявою до суду, визнати незаконним (недійсним) розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації №9 від 13.01.2010 року, яким надано дозвіл відповідачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м. Херсона) зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному, визнати незаконним (недійсним) розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації №57 від 27.01.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність земельні ділянки загальною площею 132,9 га (землі сільськогосподарського призначення) зі складу земель запасу, розташовані на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона), для ведення особистого селянського господарства відповідачам та визнати недійсним державні акти на право власності на земельні ділянки видані відповідачам для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати їх повернути дані земельні ділянки до земель запасу Херсонської міської ради. В судовому засіданні представник позивача доповнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №512693, виданий [PERSON] 05.03.2010 року, площею 2,0 га, розташовану на території Херсонської міської ради (кадастровий номер 6510136300:01:001:0028), надану для ведення особистого селянського господарства та уточнив позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів повернути земельні ділянки до земель державної власності, а не до земель запасу Херсонської міської ради. Просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Херсонської обласної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених у позові та пояснив суду, що дійсно земельні ділянки, які були передані у власність відповідачам, відповідно до Генерального плану міста Херсона знаходяться на території садибної житлової забудови і зелених насаджень та не передбачені для ведення на них особистого селянського господарства. Представник Херсонської міської ради в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та пояснив суду, що місце розташування земельних ділянок, наданих відповідачам для ведення особистого сільського господарства, не відповідає вимогам Генерального плану м. Херсона у якому дані земельні ділянки знаходяться на території садибної забудови та зелених насаджень. Відповідач [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явились, на адресу суду надали заяви, згідно яких просили суд розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON], представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, в зв'язку з чим суд вважає можливим проводити розгляд справи в їх відсутність. Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Судом встановлено, що прокуратурою Херсонської області на підставі постанови №11 від 12.05.2014 року проведено перевірку за зверненням голови Херсонської обласної державної адміністрації щодо законності надання громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради.(а.с 381). З матеріалів справи судом встановлено, що розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації №9 від 13.01.2010 року надано дозвіл громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 79 осіб) на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м. Херсона) зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному.(а.с.196). У подальшому розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації №57 від 27.01.2010 року затверджено проект землеустрою та надано у власність земельні ділянки загальною площею 132,9 га (землі сільськогосподарського призначення) зі складу земель запасу, розташовані на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона) для ведення особистого селянського господарства громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 79 осіб) (а.с.197). 05.03.2010 року зазначені громадяни отримали державні акти на право власності на земельні ділянки (а.с.215 -377 ). З пояснень представника позивача та матеріалів справи, а саме листа Управління Держземагентства у м. Херсоні №01-11-120/1 від 27.05.2014 року судом встановлено, що раніше вказані земельні ділянки перебували у користуванні КСП «Овочевий» Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона. На підставі постанови Ради міністрів України від 30.05.1984 року №231 (згідно генерального плану міста) в межу міста Херсона було передано 306,3 га земель радгоспу із зазначеними землями включно.(а.с.28-30). Разом з тим, відведення земельних ділянок у власність здійснено, на думку суду, з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства. Так, згідно частин 6-9 ст. 118 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент прийняття спірних розпоряджень, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація, або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У листі Херсонської міської ради від 15.05.2014 року №8-4035-11/15, наданому на запит прокуратури Херсонської області, зазначено, що відповідно до Генерального плану м. Херсона, затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 26.12.03 №443, вказані земельні ділянки знаходяться на території садибної житлової забудови та зелених насаджень. Розташування цих земельних ділянок не відповідає Генеральному плану м. Херсона. Зазначена територія повинна використовуватись для продовження житлової забудови району «Таврійський» та для розміщення садибної житлової забудови.(а.с.34). Крім того, відповідно до п.3.18 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських та сільських поселень» розміщення житлових будинків з присадибними ділянками передбачається саме у зоні садибної забудови. Таким чином, на думку суду, місце розташування земельних ділянок, наданих громадянам для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогам Генерального плану м. Херсона. Крім того, містобудівною документацією м. Херсона не передбачено розміщення особистих селянських господарств на даних земельних ділянках. З 2003 по 2010 рік зміни до Генерального плану м. Херсона не вносились, як це було встановлено в судовому засіданні та під час дослідження матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення. Регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. Згідно із ст. 1 ч.4, ст.3 ч.2 ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові визначення розвитку, планування, забудови та іншого використання територій населеного пункту. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням із спеціально уповноваженими органами з питань містобудування і архітектури. Генеральним планом населеного пункту визначаються потреби в територіях для забудови та іншого використання, потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій. Як встановлено судом, земельні ділянки, які передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, Генеральним планом м. Херсона не передбачені для даних потреб. Відповідно до Генерального плану міста Херсона пріоритетним видом використання території, на якій розташовано спірні земельні ділянки громадян, є саме житлова забудова. Крім того, згідно із ст.ст. 18,19 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово - цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої території. При розробці та реалізації містобудівної діяльності суб'єкти містобудівної діяльності зобов'язані дотримуватись основних завдань та заходів щодо забезпечення сталого розвитку населених пунктів та екологічної безпеки територій. Таким чином, внаслідок надання Херсонською обласною державною адміністрацією громадянам у власність земельних ділянок з порушенням вимог Генерального плану міста Херсона, на цей час не можливо реалізувати містобудівну документацію в частині використання території для містобудівних потреб та забезпечення сталого розвитку міста Херсон, що є порушенням вимог ст.ст.18,19 Закону України "Про основи містобудування". Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-93цс13 від 23.10.2013 року державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116,118 ЗК України. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу. Даною нормою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що надання спірних земельних ділянок у власність громадянам здійснено з порушенням вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, ст. ст. 17, 20 Закону України «Про основи містобудування», ст.1, ч.4 ст.3, ч.2 ст.12 Закону України «Про планування і забудову територій», що є підставою для визнання розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року №3-рн/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує на орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до ч.1,3 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 3 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Частинами 3,6 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №459/2011, Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої згідно зі ст.6 цього Закону належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Оскільки органи Державної інспекції сільського господарства України не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду, з даним позовом звертається прокурор, який набуває статусу позивача. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Так як при відведенні у власність земельних ділянок порушено вимоги законодавства щодо порядку надання у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, а також порушено вимоги містобудівного законодавства, то наведене вказує на наявність визначених ч. 2 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва прокурором у даній справі інтересів держави. На думку суду у зв'язку із тим, що прокурором дане порушення вимог законодавства при наданні земельних ділянок у власність громадянам виявлено у травні 2014 року, а тому є всі законні підстави для поновлення строку для звернення з позовною заявою до суду. До посилань представника відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду та він не підлягає поновленню, суд відноситься критично та не може прийняти його до уваги, оскільки позивачем дане порушення вимог законодавства при наданні земельних ділянок у власність громадянам виявлено у травні 2014 року, а відтак строк позовної давності підлягає поновленню на законних підставах. До посилань представника відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що даний спір вже розглядався у порядку адміністративного судочинства, і ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року у справі №2-а-6352/10/2170 залишено без розгляду адміністративний позов заступника прокурора Херсонської області до департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, Херсонської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії, суд відноситься критично, оскільки у справі, яка розглядається, вбачається спір, який виник з інших підстав, позовні вимоги пред'явлено до інших осіб, та ці справи не є тотожними. Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання представника [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на те, що статтею 140 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, і такої підстави, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку у ЗК України не передбачено. Так, відповідно до п.5 правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-57цс13 від 19.06.2013 року посилання у заяві на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст.140 ЗК України й, що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки у ст.140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, яке набуто в установленому законом порядку. Разом з тим, у справі, яка розглядається, судом встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved