Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати недійсним та скасувати рішення Херсонської міської ради № 759 від 09 серпня 2012 року «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо складення державних актів на право власності, спільної сумісної власності і договорів оренди земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), та передачу ділянок у власність, спільну сумісну власність і в оренду» в частині затвердження проекту землеустрою та технічної документації із землеустрою щодо складення державного акту на право власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з пунктом 66 Додатку до рішення [PERSON] земельної ділянки загальною площею 576 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 387163, кадастровий номер 6510136900:01:001:0260, загальною площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану у [ADDRESS] , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 651010001002916. В обґрунтування позову вказали, що 09.08.2012 р. рішенням Херсонської міської ради №759 передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0576 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2012 р. відповідачка оформила державний акт на вищевказану земельну ділянку, яка межує із їх ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважають, що оскаржуване рішення та державний акт підлягають скасуванню, оскільки частина спірної земельна ділянка, згідно плану відводу земельної ділянки є проїздом загального користування, яка використовується на протязі багатьох років. Вказують, що при складенні технічної документації по виготовленню державного акту відповідачці не були виконані вимоги законодавства, зокрема не було узгоджено межі між суміжними землекористувачами, що призвело до порушення їх прав. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 19.10.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2016 року задоволено заяву представника позивачів про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку. 13.04.2017 року представником Херсонської міської ради подано заперечення на позовну заяву, у яких просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що оскаржуване рішення міської ради відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте відповідно до повноважень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.11.2017 року у справі призначено комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу землеустрою, провадження у справі зупинено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2018 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд. 19.06.2018 року представником відповідачки [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому просив застосувати наслідки пропущення строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вказав, що під час підготовки ДП "Херсонгеоінформ" технічної документації на земельну ділянку, яка у подальшому буде передана у власність [PERSON] , акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 16.09.2011 р. від домоволодіння [ADDRESS] був підписаний суміжним на той час землекористувачем [PERSON] . З дати підписання останньої, як суміжним землекористувачем, акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 16.09.2011 р., розпочав відліковуватися строк позовної давності для звернення до суду для оскарження узгоджених меж землекористувачів, який сплинув через 3 роки - 15.09.2014 р. Зазначає, що у зв`язку із зміною землекористувачів суміжних земельних ділянок, права та зобов`язання попередніх земелекористувачів суміжних земельних ділянок на підставі вищевказаних правочинів переходили до нових землекористувачів, в тому числі і до позивачів. З підстави набуття прав та зобов`язань суміжного користувача земельної ділянки під домоволодінням [ADDRESS] спочатку [PERSON] , а у подальшому позивачами, строк позовної давності для оскарження погоджених меж, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення не переривався, а на час звернення позивачів до суду сплинув. Зазначає, що [PERSON] з дати набуття права власності на земельну ділянку ніколи не забороняла жодній особі у праві на прохід та/чи проїзд через дану частину земельної ділянки. Крім того, навіть і не могла нікому забороняти оскільки починаючи з 2008 року вона зареєстрована і постійно мешкає у [ADDRESS] за станом здоров`я взагалі не відвідує. У той же час, позивачі придбали суміжну земельну ділянку 10.11.2014 р., тобто через 6 років після того, як [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до м. Києва. Позивачі не довели факту порушення їх прав оскаржуваним рішенням Херсонської міської ради. На його думку, єдиною причиною звернення позивачів до суду є відмова [PERSON] продати позивачам належну їй земельну ділянку разом із будівлею за заниженою неринковою вартістю, яка останню не влаштовувала, у зв`язку із чим, позивачам неодноразово було відмовлено у продажі земельної ділянки з домоволодінням. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2018 року витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2019 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/12632/16-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2019 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 13.11.2020 р. представником відповідачки [PERSON] адвокатом Рибченко О.Г. подано відзив на позов, додаткові обґрунтування на підставі матеріалів, долучених до справи під час проведення судової земельно-технічної експертизи, у якому, зокрема вказав, що рішення Херсонської міської ради №759 від 09.08.2012 р. не порушує законодавства України, прийняте в межах компетенції Херсонської міської ради, підстави для визнання рішення та виданого на його виконання державний акт на право приватної власності на землю від 18.10.2012 р. відсутні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків. В судовому засіданні представник позивачів відмовилася від допиту свідка, який не прибув в судове засідання, що було підтримано позивачами. Позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Рибченко О.Г. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв. Допитана в судовому засіданні 19.04.2021 р. свідок [PERSON] суду пояснила, що працює головою квартального комітету. У 2002-2003 роках до неї зверталася [PERSON] , з домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] та повідомляли, що [PERSON] примушує їх підписати документи на приватизацію землі. Коли Свиридовичі придбали будинок, була свідком скандалу, [PERSON] кричала, що спірна земельна ділянка її та вона не буде прибирати свій автомобіль. Сварилися мешканці 23 будинку, що вивели трубу на вулицю, казали, що це спільна ділянка, а [PERSON] кричала, що то її приватизована ділянка. У [PERSON] в будинку мешкають квартиранти, які не реагують на зауваження, свої автомобілі ставлять так, що інші автомобілі не мають змоги заїхати або проїхати. Їй особисто про приватизацію [PERSON] ділянки стало відомо у 2015 році, вона особисто їй повідомила. Проїзду там не має, прохід не більше 3 метрів, коли стоїть автомобіль, то вільно пройти там не можливо. Вона не була свідком погодження меж між співвласниками земельних ділянок. [PERSON] не погоджувала межі з іншими власниками сусідних земельних ділянок, оскільки люди казали, що вона їх заставляла, а вони відмовилися підписувати. [PERSON] особисто у будинку не проживає, там проживають квартиранти. [PERSON] померла, у неї залишився син. Вона особисто телефонувала [PERSON] та скаржилася на квартирантів, що вони відпускають собак, автомобілі ставлять абияк, а вона їм все дозволяє. Точно не може сказати чи казала їй [PERSON] , що вона дозволяє квартирантам ставити автомобілі в проїзді. Суд, заслухавши вступні слова позивачів, їх представника, представника відповідачки, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонської міської ради ХІХ сесії міської ради VI скликання від 09.08.2012р. №759 "Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності, спільної сумісної власності і договорів оренди земельних ділянок для будівництва обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), та передачу ділянок у власність, спільну сумісну власність і в оренду" вирішено затвердити проекти землеустрою та технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності, спільної сумісної власності і договорів оренди земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), громадянам за списком згідно з додатком; передати у власність, спільну сумісну власність та в оренду громадянам земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), за списком згідно з додатком, зазначеним у пункті 1 (арк. справи 98-104 том 1). Згідно додатку до рішення міської ради від 09.08.2012 р. №759, п. 66 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вирішено виділити у власність 576 кв.м із земель запасу. 10.11.2014 року, за договором дарування житлового будинку, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на житловий будинок зареєстровано 10.11.2014 р., що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №29267878 від 10.11.2014 р. (арк. справи 19-21 том 1). 10.11.2014 року, за договором дарування земельної ділянки, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900:01:001:0876; площа земельної ділянки складає 0,0471 га. Право власності за [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано 10.11.2014 р., що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №29267878 від 10.11.2014 р. (арк. справи 22-24 том 1). За договором дарування частини житлового будинку від 10.11.2014 р., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на 1/2 вказаної частини будинку зареєстровано 10.11.2014 р., що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №29271358 від 10.11.2014 р. (арк. справи 13-15 том 1). Листом №С-5421 від 24.06.2016 р. Виконавчий комітет Херсонської міської ради на заяву [PERSON] , [PERSON] щодо державного акту на право власності на земельну ділянку, по [ADDRESS] проінформувало, що вказаний державний акт видано на підставі рішення міської ради від 09.08.2012 р. №759, яким земельну ділянку, площею 0,0576 га по [ADDRESS] передано у власність [PERSON] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вищезазначене рішення прийнято на підставі заяви [PERSON] та погодженого відповідними службами міста та області проекту землеустрою, перший примірник якого зберігається у Міжрегіональному управлінні Держгеокадастру у м. Херсоні та Автономній Республіці Крим, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 р. №1553 "Про затвердження Положення про Державний фонд документації із землеустрою". Вказана документація містить погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, який мав бути підписаний ними, як суміжним земелекористувачем. Відповідальність за достовірність інформації про суміжників та достовірність їх підписів несе землекористувач. На день надання відповіді, підстав вважати рішення міської ради від 09.08.2012 р. №759 таким, що прийнято з порушенням законодавства не має. Роз`яснено про право звернення до суду (арк. справи 11 том 1). Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради депутатів трудящих від 27.04.1953 р. №373 "Про відвід земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва", вирішено відвести земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва площею від 300 до 600 кв.м, згідно поданих заяв, зокрема, [PERSON] (арк. справи 31 том 1). Листом від 29.05.2001 р. №К-1513, міським головою на заяву [PERSON] та [PERSON] про збереження земель загального користування між ділянками [ADDRESS] повідомлено, що рішенням міськвиконкому від 19.12.00 №531 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м. Згідно з матеріалами інвентаризації, затвердженими рішенням міськвиконкому від 27.04.1953 №373, площа земельної ділянки складала 400 кв.м. За рішенням міськвиконкому від 22.11.1972 №595/21 межі ділянок [ADDRESS] і №27 змінені, тобто [PERSON] відведено ділянку площею 100 кв.м із суміжної земельної ділянки [PERSON] . Землі загального користування (проїзд) [PERSON] та його спадкоємиці [PERSON] не відводились. Бюро технічної інвентаризації при виготовленні технічного паспорту на домоволодіння від 27.07.00 помилково не зробило запис "землі загального користування". Площа ділянки в межах плану перевищує площу 500 кв.м, що також підтверджує наявність земель загального користування. [PERSON] необхідно звернутись до бюро технічної інвентаризації для внесення відповідного запису і не чинити перешкод суміжним землекористувачам у користуванні вказаним проїздом (арк. справи 33 том 1). Копія листа була надіслана і [PERSON] . З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0576 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] із земель Херсонської міської ради; кадастровий номер земельної ділянки 6510136900:01:001:0260, складеного Херсонським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру "Херсонгеоінформ" (арк. справи 74-96 том 1) вбачається, що запропоновано відведення у власність 0,0576 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, прохід загального користування не позначений. За Рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради за № 137 від 21.05.2013 року, домоволодіння за [ADDRESS] , поділено на два окремих домоволодіння між співвласниками [PERSON] та [PERSON] та присвоєно окремі поштові адреси, відповідно [ADDRESS] ( [PERSON] ) та 23-а ( [PERSON] ) (арк. справи 29 том 1). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №26081253 від 27.08.2014 р., [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, площею 0,0471 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 26 том 1). Як вбачається з технічної документації (абрису земельних ділянок), між земельними ділянками за [ADDRESS] та [ADDRESS] , існує земельна ділянка загального користування (проїзд/прохід) для землекористувачів даних земельних ділянок. Крім того, дану технічну документацію було в 2014 році також погоджено з власником суміжної земельної ділянки за [ADDRESS] - [PERSON] , яка своїм підписом підтвердила наявність земельної ділянки загального користування. Вказане дає суду підстави зробити висновок, що станом на 2014 рік, жодний з співвласників суміжних земельних ділянок за [ADDRESS] , [ADDRESS] , не був обізнаний та не міг бути обізнаний, що спірна земельна ділянка загального користування (проїзд/прохід), передана у власність [PERSON] . Судом встановлено, що позивачі про факт передачі проходу/проїзду у власність Відповідачки, дізнались у 2016 році після неодноразових конфліктів, які виникали між сторонами від відповідачки, після чого звернулися до Херсонської міської ради, з приводу даного питання. З матеріалів технічної документації вбачається, що при її складенні по виготовленню Державного акту на ім`я [PERSON] не були виконані вимоги законодавства, а саме не були узгоджені межі між суміжними землекористувачами, а саме з [PERSON] та [PERSON] (які були власниками домоволодіння за [ADDRESS] на той час), що призвело до порушення прав Позивачів, як правонаступників в даних правовідносинах [PERSON] , внаслідок чого в схему документа на право приватної власності гр. [PERSON] ввійшла частина земельної ділянки загального користування (проїзд/прохід) яким користувались щонайменш 4 землекористувача суміжних земельних ділянок. Згідно висновку № 18-706/707 від 20.03.2019 року комплексної земельно-технічної експертизи з питань землеустрою, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що - конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , які зазначено в правовстановлюючій документації на земельну ділянку, з фактичною на час експертного огляду не відповідають плану відводу земельне ділянки при наданні її у користування [PERSON] , а згодом і його спадкоємиці [PERSON] , згідно рішення виконкому Херсонської міської ради від 27.04.1953 за №373 та рішення виконкому Херсонської міської ради від 19.12.2000 р. за №531.; - до складу земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] . яка була передана у власність [PERSON] згідно державного акту на право на землю від 18.10.2012 року, ввійшли землі загального користування (прохід/проїзд), які існували станом на час надання земельної ділянки грн. [PERSON] (станом на 1953 рік), а згодом і його спадкоємиці [PERSON] (станом на 2000р.), загальною площею станом на 1953 та 2000 рік 137,9 кв.м / 2 = 68,95 кв.м; - розроблений Херсонським державним підприємством геодезії та картографії та кадастру «Херсонгеоінформ» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0576 кв.м, за адресою [ADDRESS] із земель ХМР та його затвердження в цілому не відповідають вимогам земельного законодавства чинного станом на 09.08.2012р.; - згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 18.10.2012 року, виданого [PERSON] , відсутня вільна земельна ділянка, яка розміщена між земельними ділянками, розташованими в м. Херсоні за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , що може використовуватись суміжними землевласниками, як прохід/проїзд загального користування; - не існує технічної можливість проходу, та проїзду автотранспорту до земельної ділянки площею 0,0471га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900:01:001:0876, що належить [PERSON] та [PERSON] , не використовуючи при цьому частину земельної ділянки, що за фактом є проїздом розташованим за адресою [ADDRESS] , і яка була передана у власність [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю від 18.10.2012 року (арк. справи 4-48 том 2). Експертом в мотивувальній частині експертизи зазначено, що з наданих на дослідження матеріалів вбачається, що відносно первинних документів, зокрема плану відводу земельної ділянки при наданні у користування [PERSON] (у 1953р.), земельна ділянка, яка розміщена між ділянками за адресами [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] мала використовуватися зазначеними суміжними землекористувачами як проїзд/прохід загального користування. Наявність земельної ділянки загального користування (проїзду) дало можливість затвердити мирову угоду, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , рішенням Суворовського районного суду м.Херсона у справі № 2-3834 від 11.01.2002 року, оскільки до частини земельної ділянки площею 465,4 кв.м. домоволодіння по [ADDRESS] можливо потрапити тільки по землям загального користування (проїзду). У ході експертного огляду встановлено, що до земельної ділянки по [ADDRESS] є єдиний в`їзд у ворота [ADDRESS] через частину земельної ділянки по [ADDRESS] (фото 1, 3, 4, додатку 1 до висновку експерта). Прохід до земельної ділянки по [ADDRESS] можливо встановити через в`їзд у ворота №2 або вздовж стіни літньої кухні літ. Д на мал. №6 через частину земельної ділянки по [ADDRESS] (фото 1, 3, 4, додатку 1 до висновку експерта). Стосовно проїзду, або проходу через земельні ділянки по [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , та по [ADDRESS] , шо межують із земельною ділянкою по [ADDRESS] , то у ході візуального огляду експертом встановлено, що забудова вище перелічених земельних ділянок не дає змоги встановити прохід чи проїзд до земельної ділянки по [ADDRESS] (фото 21-28 додатку 1 до висновку експерта). Тобто, до складу земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] , яка була передана у власність [PERSON] згідно державного акту на право на землю від 18.10.2012 року, ввійшли землі загального користування (прохід/проїзд), які існували станом на час надання земельної ділянки [PERSON] (станом на 1953 рік), а згодом, і його спадкоємиці [PERSON] (станом на 2000р.). Також, експертом в зазначеній експертизі було встановлено, що Проект землеустрою 2012 р. не відповідає вимогам діючого законодавства за складом, а саме в наданій на дослідження копії Проекту відсутні обов`язкові документи та відомості, а саме: Умови відведення земельної ділянки. Креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі Проект землеустрою 2012 не відповідає також вимогам діючого законодавства за змістом, а саме: в складі досліджуваної копії Проекту землеустрою наявні копії плану відводу земельної ділянки по [ADDRESS] ), відведеної управлінням головного архітектора м. Херсон Зезніку В.П., згідно рішення виконкому ХМР депутатів трудящих від 27.04.1953 за № 373, яка не відповідає оригіналу, що міститься в додатково наданих на дослідження матеріалах інвентарної справи № 8201. Невідповідність полягає в тому, що в оригіналі Плану, є частина земельної ділянки з написом «Загальний проїзд», в той час, як в копії Плану, що міститься в Копії проекту, такий надпис відсутній. Тобто, експерт вбачає, що вихідні данні, надані замовником Проекту є недостовірними, що впливає на прийняття проектних рішень. На кадастровому плані земельної ділянки по [ADDRESS] , що є складовою частиною Проекту відображено опис меж земельної ділянки, в якому вказано адреси суміжних земельних ділянок, без зазначення землевласників і землекористувачів. Акт встановлення меж земельної ділянки площею 0,0576 по [ADDRESS] від 16.09.2011 року, який міститься у складі Проекту, від імені суміжного землевласникам ділянки по [ADDRESS] , підписано [PERSON] , тоді як станом на 16.09.2011р. співвласниками домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] , яка не погоджувала зазначені межі. Як наслідок, кадастровий план земельної ділянки складено без відображення усіх суміжних землекористувачів земельної ділянки, що відводилась у власність Відповідачки та межі цієї ділянки не погоджені з усіма суміжними землевласниками тощо. Аналогічну позицію, щодо того, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок повинні погоджуватись (в т.ч. з суміжними землевласниками) та затверджуватись в порядку встановленому ЗК України, знайшли своє відображення в Постанові Верховного суду від 22.01.2020 по справі №551/1135/17, в якій Верховний Суд не погодившись з позицією об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019р. по справі № 580/168/16, зазначив, що непогодження меж з суміжним землевласником призвело до порушення прав і законних інтересів останнього, що є підставою для визнання рішення міської ради недійсним. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої та частини третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно положень ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 4 ст. 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Положеннями статті 12 Земельного кодексу України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок. Таким чином, у відповідності до Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом безоплатної передачі земель у приватну власність громадянам. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються. Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 125 цього Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Підпунктом в) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року № 1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Матеріали інвентаризаційної справи домоволодіння за адресою: [ADDRESS] містять генеральний план (схема) будівлі від 17.01.1951 р., в якому позначений загальний проїзд площею 3,5 кв.м з урахуванням змін станом на 25.03.1953 р., 25.02.1955 р. (арк. 44 інвентаризаційної справи). План земельної ділянки по [ADDRESS] в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , свідчить, що [PERSON] , на підставі рішення виконкому Херсонської міськради депутатів трудящих № 373 від 27.04.1953 року, відведено земельну ділянку, площа якої визначена в 400 кв.м, при цьому, на плані є загальний проїзд 3,5 Х 39,2 м (арк. 13 інвентарної справи). Тобто, за рішенням міськвиконкому від 27.04.1953 року за № 373, площа виділеної земельної ділянки в [ADDRESS] складала 400 кв.м. В подальшому, рішенням міськвиконкому від 22.11.1972 року за № 595/21 межі ділянок за [ADDRESS] та № 23 змінено, а [PERSON] відведено додатково ділянку площею 100 кв.м із суміжної земельної ділянки [PERSON] . Землі загального користування (проїзд загального користування), [PERSON] та його спадкоємиці [PERSON] не відводились. Разом з тим, рішенням Херсонської міської ради за № 759 від 09 серпня 2012 року «Про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність» передано у власність відповідачці [PERSON] , окрім ділянки якою вона користується, також частину ділянки загального користування - заїзд до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Матеріали дослідженої експертизи, в тому числі фототаблиці наглядно відображають, що з вулиці Молодіжної є загальниц проїзд до домоволодіння [ADDRESS] , власниками якого є позивачі, так і до домоволодіння [ADDRESS] , власником якого є відповідачка. Будь-якого рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки із земель загального користування та можливості надання її у власність [PERSON] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) міською радою не приймалось та матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що відповідачці фактично виділено у власність земельну ділянку, яка згідно генерального плану є проїздом/проходом (земля загального користування). Оскаржене рішення Міськради порушує приватні (майнові, матеріальні) права позивачів на вільне користування загальним проходом/проїздом, які підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством, оскільки рішенням не враховано, що частина земельної ділянки є проїздом, а технічна можливість проходу та проїзду автотранспорту до земельної ділянки позивачів [ADDRESS] не використовуючи частину земельної ділянки [ADDRESS] , яка передана у власність [PERSON] не існує та такий виділ не відповідає Генеральному плану та не погоджувався суміжними землекористувачами. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Херсонської міської ради за №759 від 09 серпня 2012 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0576 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень, за адресою: [ADDRESS] підлягає скасуванню в частині, що стосується [PERSON] . Крім того, з огляду на скасування вказаного рішення, державний акт про право приватної власності на землю, виданий [PERSON] також підлягає скасуванню, з огляду на те, що Відповідачеві на підставі оспорюваних документів передано у приватну власність земельну ділянку загального користування «Проїзд», яка відповідно до ч. 3 ст. 83 ЗК України не може передаватись у приватну власність. При цьому суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки обирає передбачений законом спосіб захисту прав позивачів, який випливає з підстав позову, в тому числі виходячи з норм права, на які позивачі посилаються у позовній заяві. Представником відповідачки [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється за приписами ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, ч.1 ст.261 ЦК України. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3,4 ст.267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. У випадку встановлення того, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). В судовому засіданні встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом 18.10.2016 року, при цьому вказуючи на те, що про існування спірного рішення дізналися у червні 2016 року, отримавши лист Виконавчого комітету Херсонської міської ради. З досліджених матеріалів справи встановлено, що позивачами не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки про те, що прийняття оскаржуваного рішення стало відомо у червні 2016 року, попередній власник домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] при оформленні її права власності на земельну ділянку у квітні 2014 року також не могла знати про право власності [PERSON] на прохід, оскільки при виготовленні її документації межі земельних ділянок від Є до А у кадастровій документації є межами Херсонської міської ради (том 1 арк. справи186-188), абрис земельної ділянки (том 1 арк. справи 256) містить наявність проходу з [ADDRESS] , акт погодження меж земельної ділянки від 20.01.2013 року (том 1 арк. справи 26) містить абрис, за яким від Ж до А є землями Херсонської міської ради, а не земельної ділянки № [NUMBER] , землекористувачем якої є [PERSON] , при цьому вказаний акт погоджувався, як Херсонською міською радою, так і [PERSON] , аналогічним є і викопіювання кадастрового плану земельної ділянки з позначенням прохолоду (том 1 арк. справи 270). Крім того, станом на 16.09.2011 р. співвласником домоволодіння [ADDRESS] був [PERSON] , який 16.09.2011 р. уклав з [PERSON] договір міни. З будь-ким з вказаних осіб межі земельної ділянки не погоджувалися. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено окремо, оскільки представником позивачів до закінчення дебатів заявлено про поданння протягом п`ят днів доказів їх понесення. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Рішення в повному обсязі складено 05 листопада 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved