Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні, посилаючись на те, що розпорядженням Озерненського сільського голови №8 від 03.02.2011 року позивач був прийнятий на роботу на посаду водія у місцеву пожежно-сторожову охорону Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. 07.07.2017 року позивач був звільнений з займаної посади, проте у день звільнення трудова книжка йому видана не була, після чого він неодноразово (05.10.2017 року, 17.10.2017 року) звертався письмово та усно з проханням видачі йому трудової книжки. Позивач вказує, що без трудової книжки він не може працевлаштуватися, так як відповідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993 року при влаштуванні на роботу робітники повинні надати трудову книжку, оформлену у встановленому порядку. Також позивач письмово звертався до сільської ради про видачу довідки про середню заробітну плату, проте відповідь не отримав. 20.02.2018 року позивач надав розрахунок позовних вимог, в якому вказує, що відповідно до довідки Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №33 від 11.1.2017 року середньомісячний заробіток позивача склав 4653 грн. (4826 грн. + 4480 грн. / 2), отже середній заробіток на день складає 155,10 грн. (4653 грн. / 30 днів), що на думку позивача є невірним. Правильним є середньоденний заробіток 218,3 грн. (4653 грн. / 19,5 днів). Сума виплати середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 07.07.2017 року по 10.06.2019 року складає 104784 грн. У зв`язку з зазначеним, враховуючи уточнені позовні вимоги позивач просить стягнути з Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки при звільненні у розмірі 104784 грн., та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій просив позов розглянути у його відсутність та задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав. В попередніх судових засіданнях представник Ніца П.Г. позов не визнавав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що вини в діях сільської ради, а саме в не видачі трудової книжки [PERSON] не має. При прийнятті справ від попередніх керівників сільської ради, [PERSON] , який виконував обов`язки голови Озерненської сільської ради, трудової книжки [PERSON] в сейфі не бачив. В сейфі були лише документи зазначені в акті від 13.01.2017 року. [PERSON] отримував свою трудову книжку ще в січні 2017 року з метою оформлення пенсії та її не повернув. Свідок [PERSON] , повідомив, що працював секретарем сільської ради до 12.01.2017 року. [PERSON] працював з 03 лютого 2011 року у пожежній охороні. Його трудова книжка, як і всіх працівників, зберігалася у сейфі. Журнал руху трудових книжок зберігався у шафі. [PERSON] брав трудову під розпис для оформлення пенсії у кінці 2016 року в листопаді - грудні. Потім повернув йому, розписався і все, повернув до сейфу. Заповнював трудові книжки секретар, підписував сільський голова. Після нього трудові книжки приймав наступний секретар - [PERSON] Коли він в травні був поновлений на посаді наявність книжок у сейфі не перевіряв, його не допустили. При повторному допиті свідок [PERSON] , повідомив, що йому знайомий журнал, який надав [PERSON] , журнал був наявний, коли він приступив до роботи у листопаді 2010 року. Ведення цього журналу він не продовжував, вирішив почати інший із погодженням із головою та у зв`язку з порадами секретарів інших сільських рад, тому що йому було не зрозуміло, які данні вносилися до старого журналу і чому одним почерком. Зберігався журнал обліку трудових книжок у шафі. На момент початку його роботи у сейфі були не всі трудові книжки, не було трудових книжок працівників дитячого садку. В новому журналі він вніс нові графи, вів його до 2016 року. За час його роботи у сейфі вже були всі трудові книжки, біля 35 книжок. Інші працівники пожежної служби також на даний час вже звільнені, у 2017 році, їм трудові книжки при звільнені видавалися, йому це відомо. Журнал містить запис, що він виготовлений у 2006 році, за логікою, записів про працівників до 2006 року в ньому не повинно бути. Не всі записи, що повинні бути після 2006 року внесені. Він трудові книжки не передавав під час складання повноважень, оскільки [PERSON] турбували лише ключ та печатка. Акт прийому-передачі номенклатури справ не був складений, тому що комісія депутатів, в тому числі [PERSON] , відмовилися їх складати. Акт складали потім без нього. [PERSON] повернув трудову книжку 09 червня 2017 року, коли він був обраний вдруге секретарем сільської ради. (у травні 2017 року) при цьому сказав, я у тебе взяв, тобі і повертаю. Після цього трудова книжка залишилася у сільській раді. Свідок [PERSON] повідомив суду, що з жовтня 2010 року до грудня 2016 року був головою Озерненської сільської ради. Вже потім у суді по справі за його ( [PERSON] ) позовом про поновлення на роботі дізнався, що [PERSON] трудову книжку після звільнення не видали. Коли він був головою сільської ради трудова книжка [PERSON] була в наявності, він її підписував. Куди вона ділася, він не знає. Справи, печатки, трудові книжки після звільнення у січні 2017 року не передавав [PERSON] , так як не мав доступу до сільської ради. [PERSON] брав трудову книжку в кінці 2016 року для оформлення пенсії, як тракториста колгоспу, повернув її до сільської ради, про що робилися записи секретарем [PERSON] у журналі. Йому відомо, що трудової книжки [PERSON] також не має. У січні 2017 року, коли головою сільської ради став [PERSON] була, а потім стало відомо, що її немає. Він сам отримав трудову книжку в кінці березня поштою у простому конверті. Свідок [PERSON] повідомив, що в його присутності, та у присутності депутатів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відкривав сейф та складав акт. [PERSON] доставав папки із сейфу, оголошував їх назви та вносив до акту. Номенклатурні справи не приймали. Трудові книжки були, проте скільки він не знає. Щодо наявності на той момент трудової книжки [PERSON] йому не відомо. Чи був журнал ведення трудових книжок йому також не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] запросив його для складання акту. [PERSON] отримав ключі та печатку. Все, що було у сейфі було переписано, трудові книжки в тому числі. Йому не відомо чи вносили номери трудових книжок до акту. Свідок [PERSON] повідомила, що як вбачається з матеріалів пенсійної справи [PERSON] звертався до ПФУ щодо призначення пенсії, він надавав трудову книжку, яку було йому повернуто. Копії трудової містяться в пенсійній справі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст. 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 3,21,43,45,55 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Права людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.ч. 1,2,4,5 ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Правовідносини, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 ( 301-93-п ) "Про трудові книжки працівників", Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (Інструкція № 58) та іншими актами законодавства. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №8 від 03.02.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.70). Дані обставини також підтверджуються відомостями з копії трудової книжки (а.с.109). Розпорядженням Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №29 від 06.07.2017 року [PERSON] був звільнений з посади водія МПСО Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.69). Згідно ч.ч.1,2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до пунктів 2.4, 2.5, 4.1 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 "Про трудові книжки працівників" визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Таким чином, як вбачається з наведених законодавчих актів, трудова книжка видається робітнику в день звільнення з відміткою про причини звільнення. Відповідачем не надано суду відомостей щодо видачі трудової книжки [PERSON] з 06.07.2017 року - дати прийняття розпорядження Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про його звільнення. Заявами від 05.10.2017 року (а.с.5), від 17.10.2017 року (а.с.6), та від 06.11.2017 року (а.с. 24) позивач звертався до в.о. голови Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про видачу йому трудової книжки, довідки про його середній заробіток та копію розпорядження про звільнення. Листом Головного управління Держпраці в Одеській області від 03.08.2017 року за №15-К-1247/03-13-11060 (а.с. 7-8) повідомлено [PERSON] про розгляд його звернення на Урядову гарячу лінію 1545 щодо порушення відносно нього законодавства про працю керівництвом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області у частині незаконного звільнення, а саме встановлено, що в порушення вимог законодавства України щодо дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці керівником Установи відносно [PERSON] не проводились: 1) в подвійному розмірі годинної ставки оплати праці за роботу в надурочний час, що є порушенням статті 106 КЗпП України та статті 12 ЗУ «Про оплату праці»; 2) нарахування та оплата за роботу у світкові та не робочі дні у подвійному розмірі, що є порушенням статті 107 КЗпП України та статті 12 ЗУ «Про оплату праці»; 3) нарахування та оплата за роботу у нічний час, що є порушенням статті 108 КЗпП України та статті 12 ЗУ «Про оплату праці»; 4) індексація заробітної плати у червні 2017 року, що є порушенням частини 6 статті 95 КЗпП України та статті 33 ЗУ «Про оплату праці». Також в порушення вимог частини 4 статті 115 КЗпП України, статті 21 ЗУ «Про відпустки», заробітна плата за весь час відпустки не виплачена не пізніше, ніж за три дні до її початку. Так, розпорядженням від 14.03.2017 року №08 «Про надання відпустки» надана щорічна відпустка 15.03.2017 року. Заробітна плата за весь час відпустки перерахована на вкладний рахунок лише 28.03.2017 року, що підтверджується зведеною відомістю сум для зарахування на рахунки від 28.03.2017 року. Встановлено, що [PERSON] був звільнений з посади водія 07.07.2017 року на підставі 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, документальне підтвердження щодо ознайомлення [PERSON] під розписку з розпорядженням від 06.07.2017 року №29 в Установі відсутнє. Виконуючий обов`язки сільського голови [PERSON] не звернувся письмово до виборного органу первинної профспілкою організації (профспілкового представника) за отриманням згоди на звільнення [PERSON] , що є порушенням вимог статті 43 КЗпП України, ані усні, ані письмові пояснення щодо підстав застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] у вихідний день або відмови [PERSON] без поважних причин від виконання своїх обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, не надав. Остаточне вирішення питання щодо поновлення порушених трудових прав має бути вирішено у судовому порядку. Розділом 7 Інструкції № 58 визначено порядок обліку трудових книжок, а саме на підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: а) книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277 ( v0277202-95 ); б) книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277. До книги обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них вносяться усі операції, пов`язані з одержанням і витрачанням бланків трудових книжок і вкладишів до них із зазначенням серії та номера кожного бланку. Книга ведеться бухгалтерією підприємства. Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них і книга обліку руху трудових книжок мають бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені підписом керівника підприємства і печаткою. Бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок. По закінченні кожного місяця особа, яка відповідає за ведення трудових книжок, подає бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них і про суми, що одержані за заповнені трудові книжки і вкладиші до них, з додатком прибуткового ордеру каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт за формою, затвердженою наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 227. В пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Представник відповідача в своїх запереченнях на позов вказує, що позивач отримував трудову книжку з метою оформлення пенсії та не повернув її до сільської ради. Однак, згідно довідки Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 27.02.2018 року №2032/05 [PERSON] звертався до управління 19.10.2016 року №3093 із заявою про призначення пенсії за віком як трактористу. У призначенні пенсії відмовлено рішенням №110 від 09.12.2016 року, яке надіслано на адресу [PERSON] Додатково повідомлено, що у відмовній пенсійній справі відсутній оригінал трудової книжки (а.с.91). Згідно заяви (а.с. 146 ) [PERSON] отримав оригінал трудової книжки в Ізмаїльському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області 24.01.2017 року. В своїх поясненнях [PERSON] зазначає, що повернув трудову книжку після цього до сільської ради. Дані обставини також підтверджуються свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] , та дані обставини не спростовані відповідачем. Крім того, оскільки відповідач не надав жодної відповіді [PERSON] , щодо наявності чи відсутності трудової книжки в сільській раді до вирішення справи в суді, не запропонував виготовити дублікат трудової книжки, суд приходить до висновку, щодо наявності вини роботодавця в затримці видачі трудової книжки. Крім того, суд не приймає до уваги журнали обліку трудових книжок наданих відповідачем, оскільки в них не міститься інформація щодо працевлаштування [PERSON] , інформація щодо отримання [PERSON] трудової книжки для оформлення пенсії, та вони не оформлені належним чином, у відповідності до Інструкції № 58. Згідно зі ч.6 ст.235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п. 4.1 Інструкції № 58 у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, установленому п.2.10 Інструкції №58. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 8 лютого 1995р., №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка, відповідно до п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). При визначені розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу суд враховує надані представником відповідача відомості, в тому числі довідку розрахунок (а.с. 106), згідно якого середньоденна заробітна плата складає 238,62 грн. Згідно розрахунку а.с. 246 кількість днів вимушеного прогулу з 07.07.2017 року по 10.06.2019 року складає 480. Тобто сума середнього заробітку за цей час складає (480*238, 62 грн) 114537, 60 грн. Однак, виходячи з диспозитивності судового процесу, суд приходить до висновку, щодо стягнення середнього заробітку в сумі 104784 грн., оскільки саме в такому розмірі заявлено вимоги позивачем. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] , щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та наявності підстав для їх задоволення. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд враховує положення ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В ході розгляду справи [PERSON] надавав правову допомогу на підставі ордеру серії ОД №359951 від 06.11.2017 року. Згідно розрахунку а.с. 66 представником позивача визначено розмір витрат на правничу допомогу адвоката та зазначено перелік послуг. Відповідно до квитанції а.с. 67 [PERSON] сплатив адвокату Рубцову В.Г. за його послуги 3000 грн. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved