Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду м з вказаним вище позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), а саме: невідшкодовану частину матеріальної шкоди в розмірі 10.857,97 грн.; моральну шкоду в розмірі 4.000,00 грн. та судові витрати в розмірі 487,20 грн., вказуючи на те, що 30 січня 2014 року на вулиці Ніжинська, 16 в місті Одесі сталося ДТП за участю транспортних засобів «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач). Позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальних збитків на загальну суму 23.838,00 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля та запчастин). Винним у вчиненні ДТП було визнано Відповідача, що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/2194/14-п від 14.03.2014 року. [PERSON] на час скоєння ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, придбаний у Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО- страхування» (далі - Страховик). 16.05.2014 року Страховик сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 12.980,03 грн. Таким чином, за розрахунками позивача, на день звернення до суду із позовом залишок невідшкодованої матеріальної шкоди внаслідок ДТП складає суму 10.857,97 грн. (23898,00 - 12980,03 = 10857,97). Добровільно відшкодувати залишок заподіяної шкоди відповідач, безпосередньо з вини якого відбулась зазначена дорожньо-транспортна пригода, не бажає. Також, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яка обґрунтована тим, що автомобіль був придбаний позивачем внаслідок довготривалого накопичення грошових коштів, обмеження себе в багатьох речах, тощо, а злісне небажання винною особою відшкодувати спричинені збитки спричинило позивачу душевних страждань та переживань. Посилаючись на викладене, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, відповідач проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що сума як матеріальної так і моральної шкоди безпідставні та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України. Представник Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав письмову заяву про розгляд справи за відсутністю представника товариства. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як випливає з матеріалів справи, 30 січня 2014 року на вулиці Ніжинська, 16 в місті Одесі сталося ДТП за участю транспортних засобів «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Даний факт підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2014 року по справі № №522/2194/14-п, якою [PERSON] визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] є власником транспортного засобу «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим 28.11.2009 року. [PERSON] на час скоєння ДТП мав поліс № АЕ/0925599 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, придбаний у Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО- страхування», строк дії якого з 26.02.2013 року до 25.02.2014 року. З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, Страховиком було проведено експертне автотоварознавче дослідження, звіт № 02-002 від 22.02.2014 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] складає 22.689,23 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р., № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» (страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50.000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, безумовна франшиза - 5.00,00 (п'ятсот) гривень). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону), розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом встановлено, а сторонами не оскаржувалась, що позивач [PERSON] 16.05.2014 року отримав від ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВННЯ» страхове відшкодування в розмірі 12.980,03 грн. Таким чином, невідшкодованою залишилася сума збитків у розмірі 9.709,20 грн. та франшиза в розмірі 500,00 грн. Також, позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 4.000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням автомобіля, унеможливлення протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його цільовим призначенням, що призвело до порушення звичного укладу особистого життя, нормальних життєвих зв'язків, він був змушений відволікатися від своїх звичних справ на вирішення питань, пов'язаних із ДТП, приймати участь в проведенні огляду і товарознавчого дослідження, що також спричиняло йому значні незручності психологічного характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2.000,00 гривень. На підставі викладених вище обставинах та норм діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1167, 1187, 1194 ЦК України,

Outcome: partial