Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вимогами про визнання відносин між ним та ТОВ ШП ХАЕР з теплопостачання до кв. [ADDRESS] припиненими та здійснити перерахунок оплати за послуги теплопостачання та провести відповідні коригування розміру заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] за період з 31.10.2016 року по 08.04.2019 року заборгованість за теплопостачання в розмірі 15171,75 грн., однак ніяких послуги з теплопостачання від відповідача він не отримував, оскільки попередній власник квартири здійснив відключення від централізованого опалення, тому, вважає, що не має ніяких зобов`язань перед позивачем. Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, де вони зазначають, що [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , та за період з 31.10.2016 року по 08.04.2019 року утворилась заборгованість за теплопостачання в розмірі 15171,75 грн., що і стало підставою звернення з відповідною позовною заявою до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] . Також зазначив, що проведення позивачем будь-яких робіт із відключенням квартири від централізованого опалення є самовільним, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, а тому позов не підлягає задоволенню. В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, але подали суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі, в свою чергу позивач наполягав на задоволенні позовних вимог а представник відповідача заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2013 року, відповідачу [PERSON] належать на праві власності квартира [ADDRESS] . Вказана квартира (в подальшому магазин) включена до системи централізованого теплопостачання, яке здійснюється ТОВ «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт». При цьому судом встановлено і підтверджено позивачем в позовній заяві, що централізоване опалення в належній їй нерухомості відключене колишнім власником шляхом відрізання труб, а також актами зафіксовано факт самовільного демонтажу опалювальних приладів у вищевказаній квартирі. Відповідач здійснює опалення приміщення автономно. Разом з тим, надані позивачем суду дані, свідчать про те, що таке відключення проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому не тягне за собою звільнення позивача від обов`язку оплачувати послуги з централізованого теплопостачання. Вказані висновки суду обґрунтовуються наступним. Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Також зазначеною статтею Закону України передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів врегульовано «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила). Відповідно до вказаних Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.п.24-26 Правил). При відключенні обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п.п.2.1,2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року №169 "Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 №4"). Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання у суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту у частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Мінбуду, архітектури та ЖКГ України від 22.11.2005 №4, встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади (п.1.2 порядку). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.07 №169 було внесено зміни до наказу Мінбуду, архітектури та ЖКГ України від 22.11.2005 №4, які унеможливлює відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку у цілому та з ініціативи усіх споживачів. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що всі власники квартир (споживачі) багатоквартирного будинку [ADDRESS] виявили ініціативу від`єднатися від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, і що їх волевиявлення було прийнято та оформлено в установленому законодавством порядку. Відповідного рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, не приймалося. Наданий позивачем акти про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 13.05.2013 та 12.08.2013 року також не підтверджує правомірності дій позивача та складений в порушення відповідних норм чинного законодавства, передбачених при складення даних документів. Так, пунктом 2.1 Порядку визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період. Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Згідно з п. 2.7 Порядку після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Однак, акти від 13.05.2013 та 12.08.2013 року не містять відповідного погодження постійно діючою міжвідомчою комісією з розгляду питань щодо відключення від мереж ЦО та ГВП. Більше того, як було уже зазначено вище, станом на 2013 рік законодавство взагалі не передбачало можливості відключення від ЦО і ГВП окремих квартир (приміщень в багатоквартирному будинку). Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що позивач відключився від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченого законодавством, тобто самовільно, що є неприпустимим. В свою чергу Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)». У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено». У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання». Установивши, що в справі, яка переглядається, попередній власник вищевказаної квартири не дотримався встановленої законом процедури, здійснивши самовільне відключення від мережі централізованого опалення та не надавши акт міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення житлового будинку в цілому від централізованого опалення, а отже відсутні правові підстави для припинення нарахування позивачеві оплати за постачання теплової енергії. Крім цього слід зазначити, що відключенні від мереж централізованого опалення без дотримання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власників квартир зі сплати за послуги з теплопостачання. На підставі вищевикладеного, вимоги позивача щодо захисту прав споживачів та визнання відносин припининими є не правомірними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до переконання щодо необхідності відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed