Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір № ДФ-119789-2601 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку. На підставі договору банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок у іноземній валюті та приймає на нього грошові кошти у сумі 20 090,09 дол. США, строком з 05.12.2014 року по 06.03.2015 року, з процентною ставкою 10,50% річних. Вказала, що 04 грудня 2014 року між нею та ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" укладено договір про відкриття поточного рахунку [NUMBER] та відкрито поточний рахунок [NUMBER], залишок коштів на якому складає 19 818, 12 дол. США. Зазначила, що 26 січня 2015 року та повторно 29 січня 2015 року вона зверталася до відповідача з заявами про розірвання депозитного договору ДФ-119789-2601 від 05.12.2014 року та про повернення коштів, а 30 січня 2015 року з вимогою про повернення коштів з депозитного рахунку [NUMBER], однак ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" відмовив у задоволенні даних вимог. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивачка просила стягнути з ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" на свою користь належні їй кошти за договором № ДФ-119789-2601 від 05.12.2014 року у розмірі 20 090, 09 дол. США, за договором [NUMBER] від 04.12.2014 року у розмірі 19 818, 12 дол. США, проценти за користування депозитними коштами за договором № ДФ-119789-2601 у сумі 398, 77 дол. США, 3% річних за неналежне виконання зобов'язань за договором [NUMBER] у сумі 1 995, 58 грн. та пеню за цим договором у розмірі 154 105, 70 грн., зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити їй проценти за даними договорами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь витрати за надання правової допомоги у розмірі 5 тис. грн. та 121, 80 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що дійсно між позивачкою та ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" було укладено 05 грудня 2014 року договір № ДФ-119789-2601 про строковий банківський вклад та 04 грудня 2014 року договір про відкриття поточного рахунку [NUMBER] та відкрито поточний рахунок [NUMBER]. Вказав, що на дату подачі позовної заяви дійсно Банк не здійснив перерахунку позивачці коштів за вказаними договорами у розмірі 39 908, 21 дол. США, оскільки вимоги [PERSON] є вимогами кредитора та не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" тимчасової адміністрації (а.с. 40-43). Ухвалою Подільського суду м. Києва від 04 березня 2015 року залучено Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі. 18 червня 2015 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва позов [PERSON] до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", третя особа - Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3% річних, процентів у розмірі 10, 5% річних та зобов'язання донарахувати та виплатити проценти, визначені договором за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ДФ-119789-2601 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку (а.с. 6-7). На підставі даного договору банк відкрив Вкладнику депозитний рахунок у іноземній валюті та прийняв на нього грошові кошти у сумі 20 090,09 дол. США, строком з 05.12.2014 року по 06.03.2015 року, з процентною ставкою 10,50% річних. 04 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського фізичної особи [NUMBER] (а.с. 107-110). Відповідно до п. 1.1. даного договору позивачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунки ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", що підтверджується меморіальним ордером від 05 грудня 2014 року (а.с. 8). 26 січня 2015 року позивачка звернулася до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" з заявою про розірвання депозитного вкладу ДФ-119789-2601 від 05.12.2014 року та виплачу грошей через касу відділення № 1 (а.с. 11), повторне звернення було подано нею 29 січня 2015 року (а.с. 12). 30 січня 2015 року [PERSON] зверталася до відповідача з заявою про повернення коштів з депозитного рахунку [NUMBER] ( а.с. 13). У зв'язку з невиконанням вимог щодо зазначених заяв, 02 лютого 2015 року позивачка звернулася до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" зі скаргою. Однак, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, вимоги позивачки не могли бути виконані, оскільки у Банку було запроваджено тимчасову адміністрації. З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12 лютого 2015 року з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" було запроваджено Тимчасову адміністрацію (а.с. 28). Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №93 від 30 квітня 2015 року продовжено повноваження уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" по 11.06.2015 року (а.с. 98). Представник відповідача у судовому засіданні зазначав, що 11 червня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 370 вирішено відкликати банківську ліцензію в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та ліквідувати останнє. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 червня 2015 року прийнято рішення № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначення уповноваженою особи Фонду на ліквідацію банку (а.с. 95-96). У зв'язку з тим, що відповідач не повернув кошти за договором № ДФ-119789-2601 від 05.12.2014 року у розмірі 20 090, 09 дол. США та за договором [NUMBER] від 04.12.2014 року у розмірі 19 818, 12 дол. США, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що із заявою про повернення сум за договорами вона неодноразово зверталась до відповідача, а саме 16 січня 2015 року, 29 січня 2015 року, 30 січня 2015 року та 02 лютого 2015 року. З позовом до відповідача про стягнення коштів [PERSON] звернулась 05 лютого 2015 року. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось та судом встановлено не було. Позивачка до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не зверталася. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої ліквідатору у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивачки в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. Що стосується вимог про стягнення з відповідача 121 грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову, то в цій частині позовні вимоги теж задоволенню не підлягають, оскільки дана заява була вирішена судом по суті в установленому ЦПК України порядку. Вимоги щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 5 тис. грн., задоволенню також не підлягають, з огляду на наступне. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу згідно вимог ст. 88 ЦПК України також не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed