Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український прогрес" про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що знайшовши рекламне оголошення в газеті "Волинь" про швидке отримання грошей під низький відсоток, [PERSON] з'явилася в офіс ТОВ "Український прогрес" в м. Луцьк, де їй було повідомлено, що компанія може надати кредит в розмірі 20\~000 грн. терміном в 60 місяців, однак обов'язковою умовою для отримання грошей є сплата 1600 грн. Так, 27.02.2015 року між сторонами було укладено угоду №202540 на отримання позики в розмірі 20\~000 грн. Кошти мали надійти на рахунок позивача до кінця дня. Не отримавши кошти в обумовлений термін, позивач в телефонному режимі зверталася до відповідача, де їй повідомили, що кошти на рахунок поступлять 02.03.2015 року, однак їй необхідно внести додатково 1 800 грн., як комісія банку, що і було зроблено позивачем. Проте зателефонувавши до консультанта, [PERSON] повідомили, що коштів не буде, тому 05.03.2015 року вона надіслала заяву про розірвання угоди № 202540 та повернення їй сплачених коштів. Кошти на даний час не повернули. 05.07.2015 року до позивача зателефонувала бухгалтер відповідача та запропонувала поновити договір запевнивши, що кошти неодмінно будуть на рахунку до 10.07.2015 року, однак потрібно сплатити ще 4\~000 грн., що і було зроблено позивачем, проте кошти на її рахунок не надійшли, тому вона 21.10.2015 року подала заяву про розірвання угоди № 202540 та повернення сплачених коштів. Враховуючи вищевикладене та те, що кошти досі позивачу не повернуті, вона звернулася в суд з даним позовом та просить стягнути з ТОВ "Український прогрес" на її користь 7\~400 грн., судові витрати та витрати за надання правової допомоги. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовні заяві та заяві, яка надійшла на адресу суду по електронній пошті просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2015 року між [PERSON] та ДП «Омега-прогрес» ТОВ "Український прогрес" було укладено договір № 102540 про надання консультаційних та інформаційно-роз'яснювальних послуг, предметом якого є надання інформаційно-роз'яснювальних та консультаційних послуг, оформлення договорів з дотриманням вимог чинного законодавства в Україні (а.с. 9). Відповідно до п. 3.1. договору, вартість послуг становить 1 600 грн. Згідно угоди № 202540 від 27.02.2015 року, укладеною між ТОВ "Український прогрес" та [PERSON], предметом якої є надання системи послуг, спрямованих на отримання позики у розмірі 20 000,00 грн.(а.с. 10). Однією з умов одержання коштів, у відповідності до п. 6.3 Додатку 2 (а.с. 11-12) до Угоди є оплата фінансового забезпечення, зазначеного у Додатку 1 (а.с. 8) до Угоди, яке у даному випадку було узгоджено сторонами у розмірі 1 600 грн. При невиконанні гарантій, зазначених у ст. 11, компанія зобов'язується повернути замовнику будь-яку раніше сплачену суму коштів, з урахуванням індексу інфляції, протягом 3 банківських днів, після чого угода втрачає юридичну силу (п. 11.5. Додатку №2 до угоди № 202540). Факт оплати послуг [PERSON] по угоді № 102540 підтверджується чеком від 27.02.2015 року на суму 1600 грн. (а.с. 16), квитанцією від 02.03.2015 року на суму 1800 грн. (а.с. 16), а також чеком від 10.07.2015 року на суму 4\~000 грн. (а.с. 17). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З листа ТОВ "Український прогрес" за вих. № 483 від 12.03.2015 року вбачається, що угода була активована та позивач включена в об'єднання замовників з 28.02.2015 року. Для участі в процедурі видачі дозволів на отримання позики необхідно сплатити щомісячну оплату протягом місяця за реквізитами компанії (а.с. 13). Також судом встановлено, що 05.03.2015 року [PERSON] подала заяву про розірвання угоди № 202540 від 27.02.2015 року та листом ТОВ "Український прогрес" за вих. № 550 від 20.03.2015 року (а.с. 14) її повідомлено, що заява розглянута та відповідно до п.2 ст. 9 Додатку 2 до Угоди, розірвання угоди за ініціативою замовника з моменту набуття угоди юридичної сили та до отримання дозволу регулюється наступним чином: повертається раніше сплачена замовником сума чистих платежів протягом 20 днів після закриття Об'єднання Замовників. Крім того, з аналогічною заявою позивач зверталася 21.10.2015 року на що їй був направлений лист від 30.10.2015 року (а.с. 15), з аналогічним змістом, викладеним в попередньому листі. З листа Ковельського міського відділу УМВС України у Волинській області № 5/2261 від 23.04.2015 року вбачається, що під час проведення перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення в діях службових осіб ТОВ "Український прогрес" не встановлено (а.с. 19). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за угодою № 202540 від 27.02.2015 року, суд вважає, що сплачені кошти позивачем підлягають примусовому поверненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 487,20 грн. судового збору. Жодних доказів, які б свідчили про те, що позивачем було понесено витрати на юридичну допомогу, суду не надано, тому вимога про стягнення з відповідача витрат за надання юридичної допомоги не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial