Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій просила визнати недійсними повністю іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. та договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р., відповідно до яких в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов'язань передана квартира [ADDRESS], загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м. 08 листопада 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та подала до суду уточнену позовну заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] про визнання недійсними іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. та договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, що 28 березня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №014/1800/74/85161/1, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №456. Відповідно до п.1.2. вказаного договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю ([PERSON].) на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2007 р. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року у цивільній справі №2-1406/11 квартира [ADDRESS], була визнана її особистою власністю. Без її відома та без її дозволу колишній чоловік уклав Іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. Жодної нотаріальної згоди-заяви на передання вказаної квартири в іпотеку не надавала. Також [PERSON] зазначила, що 31 січня 2008 року між її колишнім чоловіком [PERSON] та відповідачем Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., зареєстровано в реєстрі за №488, Відповідно до п.1.2 вказаного договору наступної іпотеки предметом наступної іпотеки є квартира [ADDRESS]. Вважає вказаний договір недійсним з урахуванням наступного. [INFO] у шлюбі народилась спільна з відповідачем [PERSON] донька - [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представниками (у т.ч., законними представниками) документів. За проживання громадян без реєстрації місця проживання чи перебування на батьків (як законних представників), відповідно до ч. 1 ст. 197 КупАП начальником або заступником начальника територіального органу внутрішніх справ може бути накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 17 до 51 грн. Абзац 5 ст.3 «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (абз. 7 ст. З та ст. 6 цього Закону), проте договір наступної іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У квартирі, яка є предметом наступної іпотеки, на час укладання договору проживали і проживають, зареєстровані на даний час неповнолітні діти [PERSON]: [PERSON] і [PERSON] ([INFO]), та що у зв'язку з неповерненням коштів позичальником [PERSON] за цим кредитом може стати позбавлення неповнолітніх дітей, єдиного місця проживання - квартири, що є предметом наступної іпотеки. З огляду на викладене, на думку позивача є підстави вважати, що Договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2003 р, недійсним у зв'язку з тим, що при його укладенні відповідачем [PERSON] в порушення вимог Закону України "Про охорону дитинства"), ст. 177 СК України та пп. 3 ч. 1 ст.71 ЦК України не встановлено факт права користування предметом іпотеки малолітніх дітей іпотекодавця та не отримано для цього дозволу Органу опіки та піклування, чим порушено право неповнолітніх дітей. Згоду на укладення договору наступної іпотеки [PERSON] також не надавала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та надав суду пояснення, в яких додатково посилався на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.04.2013 у справі №2/638/2557/13 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова про зміну прізвища дитини. Вказаним рішенням суду було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON]. Шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку31 серпня 2010 року. Дитина проживає разом з позивачкою. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та надав суду пояснення про те, що малолітня дитина [PERSON] ([INFO]) дійсно з дати народження постійно проживала разом з батьками за адресою: [ADDRESS], в тому числі на дату укладення спірних договорів іпотеки та наступної іпотеки. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав того, що вони не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного законодавства України, про що до матеріалів справи подав письмові заперечення. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, наведені сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судовим розглядом справи встановлено, що 27.02.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], було укладено кредитний договір №014/1800/74/85161, відповідно до якого Відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 171 700,00 доларів США (сто сімдесят одна тисяча сімсот доларів США 00 цент), строком по 28.03.2027 р. Згідно п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 31 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON], був укладений ще один кредитний договір №014/1800/82/96993, відповідно до якого [PERSON] у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 184 620,00 доларів США (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять доларів США 00 цент) з відсотковою ставкою 14 %, строком по 31 січня 2018 року. 28 березня 2007 р. в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань передбачених кредитним договором №014/1800/74/85161 між Банком та гр. [PERSON] був укладений іпотечний договір за №014/1800/74/85161/1. 31 січня 2008 р. в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань передбачених кредитним договором №014/1800/82/96993 між Банком та гр. [PERSON] був укладений договір наступної іпотеки за № 014/1800/82/96993/1. Предметом іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 та договору наступної іпотеки №0147/1800/82/96993/1 виступає нерухоме майно - квартира [ADDRESS], предмет іпотеки належав Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Середенко Н.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального, 28.03.2007 року за № 451, згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 27.03.2007 р. за № 1992577, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. В п. 44 Постанови Пленуму №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" від 30.05.2012 року, ВССУ зазначає, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В ході розгляді справи судом було встановлено, що станом на момент укладення спірного договору іпотеки та в подальшому - договору наступної іпотеки, малолітня дитина позивачки [PERSON] ([INFO]) не досягла десятирічного віку, а відтак, місцем її постійного проживання є місце проживання її батьків [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено судом з довідки Житлово-експлуатаційного підприємства ДП «Інвестор Еліт Сервіс» №2 від 31.01.2008 року, [PERSON] на дату вчинення спірних правочинів була зареєстрована за постійним місцем проживання в квартирі [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що станом на момент укладення спірних правочинів, малолітня дитина [PERSON] постійно проживала разом з батьками в квартирі [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Виходячи з наведених положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність у малолітньої [PERSON] ([INFO]) права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], нарівні з батьками [PERSON] та [PERSON], з моменту набуття батьками права власності на вказане житло. Згідно ст. 177 Сімейного кодексу України ,батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] при укладанні спірних договорів іпотеки та наступної іпотеки здійснив неправомірне розпорядження майновим правом користування житловим приміщенням малолітньої дитини без дозволу органів опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З огляду на те, що в момент вчинення оспорюваних правочинів, а саме іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. та договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 було недодержано стороною правочину вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 177 СК України, суд вважає вказані правочини повністю недійсними з моменту їх вчинення. На підставі викладеного,

Outcome: approved