Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі. В позовній заяві та в доповнені до позову зазначав, що у відповідача працював з червня 2010 року. Вказував, що наказом директора ДП "Укравтогаз" він був призначений на посаду заступника начальника регіонального виробничого управління "Харківавтогаз" Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", на якій працював до останнього часу. Зазначав, що у вересні 2014 року під час перебування у відпустці на його домашню адресу отримав повідомлення від в.о. начальника РВУ "Харківавтогаз" ДП "Укравтогаз" Нечипоренка О.С. про його звільнення з роботи та копію наказу директора ДП "Укравтогаз" №143к від 26.08.2014 року, за яким наказано його звільнити з роботи з 26 серпня 2014 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Вказував, що звільнення його з посади заступника начальника РВУ "Харківавтогаз" є незаконним та безпідставним тому, що за весь час роботи в ДП "Укравтогаз", а це більше чотирьох років, до нього жодного разу не застосовувалися дисциплінарні стягнення. Крім того зазначав, що ним завжди належно виконувалися обов'язки, покладені на нього трудовим договором та посадовою інструкцією, не було порушень внутрішнього трудового розпорядку або невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Вказував, що посилання відповідача на наказ ДП "Укравтогаз" про стягнення від 26.08.2014 р., свідчить про грубе порушення з боку останнього правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Так, як до його застосування власник або уповноважений ним орган жодним чином не зажадав від нього письмових пояснень. Про застосоване стягнення не було повідомлено йому під розписку. Підставою для застосування вказаного стягнення стала доповідна записка заступника начальника відділу Дробязка Р.В. про не подання ним декларації про доходи його та членів його сім'ї на ім'я уповноваженого по боротьбі з корупцією на підприємстві. Зазначав, що згідно штатного розпису підприємства такої посади на РВУ "Харківавтогаз" ДП "Укравтогаз" не існує, крім того він сам не є державним службовцем і не є суб'єктом, який підпадає під дію Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції". Крім того вказував, що його звільнили у період відпустки, що суперечить вимогам КЗпП України. Зазначав, що за час вимушеного прогулу за період часу з 27.08.2014 року по 16.01.2015 рік сплинув 101 день. Середньоденна заробітна плата, згідно довідки відповідача становить 476.66 грн., тому сума для компенсації за вимушений прогул становить 48142.66 грн. На підставі викладеного просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 26.08.2014р. №143ос про звільнення [PERSON]. Поновити [PERSON] на роботі на посаді заступника начальника регіонального виробничого управління "Харківавтогаз". Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48142,66 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання повторно не з'явився. Про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі заявлених позовних вимог за обставин викладених у описовій частині позову та в доповненні до позову, просив суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 26.08.2014р. №143ос про звільнення [PERSON]. Поновити [PERSON] на роботі на посаді заступника начальника регіонального виробничого управління "Харківавтогаз". Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48142,66 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Представники відповідача Лаленков С.М. та Михайлов-Абрахімов Р.Г. - позов не визнали. В судовому засіданні пояснили, що позивач, хоча не є державним службовцем і не є суб'єктом, який підпадає під дію Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції", грубо порушив наказ адміністрації підприємства про надання декларації про доходи його та його сім'ї керівництву підприємства, тим самим давши поганий приклад не виконання вказаного наказу іншим працівникам підприємства. Вказана обставина була зафіксована у доповідній записці заступника начальника відділу Дробязка Р.В. про не подання позивачем декларації про доходи його та членів його сім'ї на ім'я уповноваженого по боротьбі з корупцією на підприємстві. Вважають дії позивача незаконними, а його звільнення таким, яке відповідає вимогам чинного законодавства України. Просили суд ухвалити рішення яким в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов [PERSON] до дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерного компанії "Нафтогаз України" про поновлення на роботі за оплату за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що позивач працював у відповідача з 07 червня 2010 року. Встановлено, що наказом № 47-к від 14.03.2011 року директора ДП "Укравтогаз" він був призначений на посаду заступника начальника регіонального виробничого управління "Харківавтогаз" Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Встановлено, що позивач не є державним службовцем і не є суб'єктом, який підпадає під дію Закону України" Про засади запобігання і протидії корупції" . Встановлено, що у вересні 2014 року під час перебування у відпустці на домашню адресу позивача надійшло повідомлення від в.о. начальника РВУ "Харківавтогаз" ДП "Укравтогаз" Нечипоренка О.С. про його звільнення з роботи та копію наказу директора ДП "Укравтогаз" №143к від 26.08.2014 року, за яким наказано позивача звільнити з роботи з 26 серпня 2014 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Встановлено, що підставою для звільнення стала доповідна записка заступника начальника відділу Дробязка Р.В. про не подання позивачем декларації про його доходи та доходи членів його сім'ї на ім'я уповноваженого по боротьбі з корупцією на підприємстві. Встановлено, що на час звільнення позивача, посади уповноваженого по боротьбі з корупцією на дочірньому підприємстві "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не існувало. Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що за 4 календарних роки роботи позивач жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності та до нього не застосовувалися заходи громадського стягнення, що суперечить вимогам викладеним у диспозиції п.3 ст.40 Кодексу законів про працю в Україні, щодо систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Встановлено, що ні в посадовій інструкції позивача, ні в статуті підприємства, ні в положенні "про регіональне виробниче управління "Харківавтогаз" дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не зазначено, що позивач при прийнятті на роботу зобов'язувався надавати адміністрації підприємства декларації про його доходи та доходи членів його сім'ї. Крім того, на думку суду, збір вказаної інформації про особу - не входить до компетенції комерційної структури, а є виключною прерогативою фіскальних та правоохоронних органів України. Встановлено, що трудова книжка позивачу не видавалася та знаходиться у відділі кадрів відповідача. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені в статті 116 цього Кодексу. Встановлено, що позивач на момент звільнення, перебував на лікарняному під час відпустки, а потім у відпустці, що підтверджується листком непрацездатності та його заявою про продовження відпустки, який останній надав до адміністрації відповідача. Згідно абз.1 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.92 року,( із змінами та доповненнями внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України, № 4 від 1.04.94 р., № 18 від 26.10.95 р., № 15 від 25.05.98 року)правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, при цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Тому суд приходить до висновку, що відповідач незаконно звільнив позивача з займаної посади на підприємстві з витікаючими за вказаних обставин правовими наслідками передбаченими ч.2 ст. 235 КЗпП України, а саме виплатою працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Встановлено, що за час вимушеного прогулу позивача за період часу з 27.08.2014 року по 16.01.2015 рік сплинув 101 день. Середньоденна заробітна плата позивача, згідно довідки відповідача становить 476.66 грн. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013р. №9884/0/14-13/13 встановлено норми тривалості робочого часу на 2014 рік, а листом №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014р. - на 2015 рік, тому сума для компенсації за вимушений прогул позивачеві становить 48142.66 грн. Інших доказів, що підтверджують доводи відповідача, щодо безпідставності вимог позивача про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів, за час вимушеного прогулу, суду не надано і суд їх не встановив. Судові витрати судом розподілені у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved