Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 вересня 2015 року на просп. Ватутіна, 10 в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford» д/н [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля «Lifan»\~д/н\~[NUMBER], що належить позивачу. 13 жовтня 2015 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ремонтної калькуляції № 2606Р від 22 вересня 2015 року до звіту № 2606 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 вересня 2015 року вартість ремонтних робіт автомобіля марки\~«Lifan»\~д/н\~[NUMBER] з урахуванням податку на додану вартість становить у розмірі 15 864,13 грн. 25 грудня 2015 року позивачем у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартості відновлювального ремонту сплачено грошові кошти у розмірі 15 930,00 грн. 18 травня та 22 червня 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту у розмірі 15 930,00 грн., інфляційні втрати за період з 19 вересня 2015 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 4 221,45 грн., три відсотки річних за період з 19 вересня 2015 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 1 069,71 грн., витрати по оплаті вартості експертної оцінки у розмірі 900 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 17 вересня 2018 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 13 листопада 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких 12 вересня 2015 року на просп. Ватутіна, 10 в м. Києві з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Lifan» д/н [NUMBER], власником якого є позивач, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідно полісу № АІ/7906309. В той же час цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Крім того, позивач не зверталася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування. Просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та розгляд справи проводити за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 13 жовтня 2015 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7-8). Згідно звіту № 2606 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 вересня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Lifan» д/н [NUMBER] становить у розмірі 13421,43 з урахуванням податку на додану вартість, та 11184,53 без урахування податку на додану вартість (а.с. 9-16). Згідно ремонтної калькуляції № 2606Р від 22 вересня 2015 року до звіту № 2606 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 вересня 2015 року вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Lifan» д/н [NUMBER] з урахуванням податку на додану вартість становить у розмірі 15 864,13 грн. (а.с.17-19). 18 травня та 22 червня 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 34, 35). Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту у розмірі 15 930,00 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди, а також обставини, що підтверджують оплату вартості відновлювального ремонту. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилався на скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пошкоджено автомобіль позивача та заподіяно матеріальної шкоди. На підтвердження вимог позивачем надано рахунок фактуру № Біл-000685 від 24 грудня 2015 року щодо проведення ремонтних робіт автомобіля марки «Lifan» д/н [NUMBER] на суму 15 930,00 грн. (а.с.32), квитанцію № 13540663-1 від 25 грудня 2015 року про оплату суми вартості відновлювального ремонту у розмірі 15 930,00 грн. (а.с.33). Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Судом встановлено, що відповідача визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «Lifan»\~д/н\~[NUMBER], що належить позивачу. 25 грудня 2015 року позивачем у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартості відновлювального ремонту сплачено грошові кошти у розмірі 15 930,00 грн. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту у розмірі 15 930,00 грн. підлягають задоволенню повністю. Також позивач просить про стягнення інфляційних втрат за період з 19 вересня 2015 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 4 221,45 грн. та трьох відсотків річних за період з 19 вересня 2015 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 1 069,71 грн. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки завдання шкоди пов»язане з настанням події, то обов»язок з відшкодування шкоди(збитків),а саме перебіг строків, починається з моменту завдання такої шкоди. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов'язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов'язання. На відміну від договірних грошових зобов'язань, деліктні грошові зобов'язання не мають завчасно встановленої суми боргу. До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов'язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов'язання може й не виникнути. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Виходячи з наведеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та трьох відсотків річних. За встановлених обстави позовні вимоги, [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: 02218, [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: 03134, [ADDRESS], у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту у розмірі 15 930 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовити. Підлягають задоволенню вимоги про стягнення вартості експертної оцінки автомобіля яка складає у розмірі 900 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 102 від 06 жовтня 2015 року (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки проведення автотоварознавчого дослідження є необхідним для визначення розміру матеріального збитку пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля, звіт є одним із документів необхідних для отримання відшкодування шкоди, тому оплата вартості експертної оцінки є витратами, які особа понесла для відновлення свого порушеного права. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, входять витрати сторони, пов'язані з проведенням судової експертизи. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial