Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

19 серпня 2021 року позивач Комунальне підприємство «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи, у якій позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 45 064,53 грн, витрати за проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3 500,00 грн, а всього 48 564,53 грн., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16 жовтня 2020 року о 10 годині 01 хвилині громадянин [PERSON] в селищі Козельщина по вулиці Остроградського, керуючи автомобілем ВАЗ 21070, номерний знак [NUMBER] , перед початком руху, не впевнившись в безпечності маневру виїзду на дорогу, допустив зіткнення з автомобілем швидкої допомоги CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] , та з автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , від чого транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04.11.2020 по справі № 533/1038/20, яка набрала законної сили, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 340 гривень. Внаслідок ДТП транспортний засіб CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] , який знаходиться у власності Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» отримав пошкодження. Згідно звіту ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту станом на 16.10.2020 становить 62 748,33 грн. Крім того, позивачем сплачено за проведення незалежної оцінки 3 500,00 грн. Відповідно до страхового акту ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» № ОЦВ-20-16-37964/1 від 17.12.2020 сума страхового відшкодування за ремонт автомобіля CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] , за договором страхування № АО 6894473 від 27.12.2019 склала 17 683,80 грн. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] повинен відшкодувати позивачу матеріальні збитки на загальну суму 48 564,53 грн, у тому числі 45064, 53 грн (62748,33 грн - 17683,80 грн = 45064,53 грн) - для повного відшкодування шкоди та 3500,00 грн - за проведення незалежної експертизи. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1187, ч. 2 ст. 1187, 1194 ЦК України, п. 4, 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА». Призначено судове засідання на 23 вересня 2021 року. 20.09.2021 третя особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надала письмові пояснення щодо позову, у якому не погодилася з позовними вимогами, заявленими до відповідача, пояснила, що вимоги позову у заявленому до [PERSON] розмірі не мають належного обґрунтування, не доведенні належними доказами та є безпідставними. Разом з тим, на думку третьої особи, обов`язок відповідача відповідно до ст. 1194 ЦК України полягає у сплаті на користь позивача як потерпілої особи різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням та складає 17371,20 грн. В обґрунтування пояснень посилалася на те, що 17.10.2020 у відповідності до вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» був проведений органолептичним методом зовнішній первісний технічний огляд пошкодженого транспортного засобу (надалі - ТЗ) CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] . Технічний огляд проводився з фотофіксацією та оформленням відповідного протоколу його результатів за участю представника позивача як власника транспортного засобу (потерпілої особи), який погодився із складеним протоколом (актом) огляду транспортного засобу без зауважень, про що свідчить його особистий підпис. 09.11.2020 проведено додатковий огляд пошкодженого ТЗ у розібраному стані з метою виявлення та фіксації можливих прихованих пошкоджень. 16.11.20 представник позивача звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про страхове відшкодування та про здійснення виплати суми страхового відшкодування на рахунок СТО. У подальшому представником позивача надано страховику (третій особі) рахунок ФОП [PERSON] від 03.12.2020 № 25298 у підтвердження проведення відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та вартості такого ремонту. Від суду позивач, на переконання третьої особи, такий факт приховав. Згідно рахунку, наданого позивачем третій особі, загальна вартість відновлювального ремонту складала 36555,00 грн без ПДВ. Зважаючи на відсутність заперечень з боку усіх учасників спірних правовідносин щодо вартості відновлюваного ремонту та не наполяганні на проведенні експертизи пошкодженого майна, яка у таких випадках не є обов`язковою, визначення розміру завданого матеріального збитку (розміру оціненої шкоди) було здійснено страховиком відповідно до умов страхування, визначених ст. 29, п. 36.2, 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: на підставі даних технічних оглядів та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ, який дорівнював 0,66 (66 %). Розрахований у такий спосіб розмір матеріального збитку позивача складав 19183,80 грн, у тому числі 8948,80 грн (34 %) - вартість складових (запчастин), які підлягали заміні під час ремонту ТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, та 10235,00 грн (100 %) - вартість ремонтних робіт. Страхове відшкодування у розмірі 17683,80 грн (розмір матеріального збитку - 19183,80 грн за мінусом франшизи, визначеної страховим полісом, - 1500,00 грн) було виплачене страховиком шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок СТО, зазначений позивачем у заяві. Третя особа вважала, що документально доводяться реальні збитки, яких зазнав позивач, тільки у розмірі 36555,00 грн - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з яких ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувало позивачеві 17683,80 грн, 1500,00 грн - сума франшизи, добровільно компенсована відповідачем, а решту - 17371,20 грн має відшкодувати відповідач за цим позовом. Законних підстав для стягнення з [PERSON] 45064,53 грн у рахунок шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, третя особа не вбачала. Експертний висновок, на думку третьої особи, не є належним та допустим доказом з тих підстав, що такий висновок виконано не експертом, а оцінювачем, який не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову від виконання покладених на нього обов`язків, а також не має відповідної кваліфікації. Крім того, вартість відновлювального ремонту розрахована оцінювачем з урахуванням ПДВ, хоча проведення відновлювального ремонту ТЗ здійснювалося ФОП, який не є платником ПДВ. 23 вересня 2021 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання на 19 жовтня 2021 року. Клопотання [PERSON] про продовження йому строку для подачі відзиву на позовну заяву задоволено. 23.09.2021 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому не погодився з позовними вимогами з тих підстав, що на його думку, позивач звернувся до нього як до неналежного відповідача. Стверджував, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, він звільняється від обов`язку з відшкодування шкоди у межах застрахованого ліміту відповідальності (130000,00 грн), й такий обов`язок Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладається на страховика завдавача шкоди. Зазначав, що згідно полісу № АО від 04.01.2020 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,00 грн, а за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн з встановленим розміром франшизи - 1500,00 грн. Ураховуючи те, що позивач отримав страхове відшкодування майнової шкоди у визначеному страховиком розмірі, який є меншим за розмір ліміту відповідальності, належним способом захисту у вказаному випадку, на переконання відповідача, є звернення позивача до страховика відповідача з позовом про відшкодування майнової шкоди у межах страхової суми (ліміту відповідальності), а останній не позбавлений права регресної вимоги до завдавача шкоди (відповідача) на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. При нормативному обґрунтуванні власної правової позиції відповідач посилався на ст. 9, п. 22.1 ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 5, 6, 7, 10 Закону України «Про страхування», ст. 980, 999, 1194 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у сп. № 755/18006/15-ц. Отже, відповідач уважав, що позовні вимоги до нього є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, адже цивільно-правова відповідальність відповідача як винуватця ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», та ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн. Третя особа не погодилася з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та 27.09.2021 подала до суду пояснення щодо відзиву. У поясненнях третя особа зазначала, що є недоречним та таким, що суперечить умовам страхування, зокрема, положенням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ствердження відповідача про обов`язок страховика в особі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за страховим випадком відшкодовувати у повному обсязі фактичний розмір завданої ним шкоди та витрат позивача з відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу. На думку третьої особи такі ствердження відповідача ґрунтуються на неусвідомленні позивачем різниці між поняттями «страхова сума» і «страхове відшкодування», «виплата у межах страхової суми» і «сума страхового відшкодування» , які не є тотожними. 04.10.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечував аргументи відповідача, викладені у відзиві. Посилався на невірне розуміння відповідачем таких понять як «страхова сума» та «страхове відшкодування» та невірне тлумачення ним ст. 1194 ЦК України, а також правових висновків ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018), які не свідчать на користь відповідача. Позивач Комунальне підприємство «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, направив клопотання про розгляд справи без участі представника. Третя особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, направила клопотання про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечували та просили відмовити у їх задоволенні, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, надані учасниками справи, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, суд встановив таке. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим (пункт 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування"). Відносини у цій сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц . Схожий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 (справа № 916/2554/17), відповідно до якого відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи. Також у постанові від 05.12.2018 (сп. № 752/19570/15-ц) Касаційний цивільний суд Верховного Суду зробив висновок, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначені терміни, а саме: Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством… Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому, пред`явлення позивачем до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Саме така правова позиція міститься у постанові ВС від 06.07.208 № 924/675/17. За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. За п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Пункт 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає страховику право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Отже, законом не встановлено обов`язкового проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна для визначення розміру збитків у результаті настання страхового випадку. Визначення розміру збитків у такому разі може здійснюватися як працівниками страховика, аварійними комісарами, так і експертами або юридичними особами, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Судом встановлено, що 16.10.2020 у селищі Козельщина (Козельщинський район, Полтавська область) сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля швидкої допомоги CITROEN JUMPER, номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач, та автомобіля марки ВАЗ 21070, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04.11.2020 (сп. № 533/1038/20) винним у скоєнні ДТП визнано відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (третя особа), на умовах полісу № АО/68944743 від 27.12.2019 (а.с. 137) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 130000,00 грн, франшиза - 1500,00 грн). 17 жовтня 2020 року за участю представника позивача представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було проведено первісний технічний огляд пошкодженого транспортного засобу CITROEN JUMPER, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , про що складено відповідний протокол (а.с. 95). Будь-яких зауважень до цього огляду та визначення характеру пошкоджень транспортного засобу представник позивача не мав, про що свідчить підпис його представника на протоколі. 09 листопада 2020 представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було проведено додатковий технічний огляд пошкодженого транспортного засобу з метою виявлення можливих прихованих пошкоджень, що було зафіксовано у додатку до Протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 09.11.2020 (а.с. 96). Будь-яких зауважень до додаткового огляду та визначення характеру пошкоджень транспортного засобу представник позивача також не мав, про що свідчить його підпис на протоколі. 16 листопада 2020 року представник позивача звернувся до третьої особи з заявою про страхове відшкодування (а.с. 97), у якій просив здійснити виплати суми страхового відшкодування, визначеної страховиком (третьою особою), на рахунок СТО (код отримувача 2477409011). У заяві поряд з підписом представника потерпілої особи міститься примітка: «мені запропоновано прискорений порядок врегулювання та розміру збитку». У подальшому позивачем страховику подано рахунок від 03.12.2020 № 25298, виписаний ФОП [PERSON] , ідентифікаційний номер та номер поточного рахунку, у якому співпадають з реквізитами, зазначеними позивачем у заяві про відшкодування (а.с. 98). Згідно наданого позивачем страховику рахунку вартість ремонту пошкодженого ТЗ складала 36555,00 грн, у тому числі вартість складових частин і матеріалів - 26320,00 грн, вартість ремонтних робіт - 10235,00 грн. Вартість у рахунку зазначена без ПДВ. Отже, позивачем самостійно було надано страховику для обрахунку страховиком суми страхового відшкодування рахунок на загальну суму 36555,00 грн. Доказів наполягання потерпілим (позивачем) на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, та незгоди з визначеною вартістю відновлювального ремонту матеріали справи не містять. Страховиком ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було визначено розмір завданого матеріального збитку (розміру оціненої шкоди), зважаючи на відсутність заперечень та клопотань потерпілої особи (позивача), на підставі даних технічних оглядів, проведених страховиком, та наданого позивачем рахунку на оплату вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, а саме його складових запчастин, які підлягали заміні під час ремонту, визначеного на рівні 0,66 (66 %). Визначений таким шляхом розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що замінюються) склав 19183,80 грн, у тому числі: 8948,80 грн - вартість деталей, що замінюються, з врахуванням зносу станом на день страхового випадку (66 %) та 10235,00 грн - вартість ремонтних робіт (100%) (а.с. 99). Таким чином, за результатами проведеного страхового розслідування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було визнано подію (ДТП) страховим випадком, що стався за страховим полісом № АО/6894473; складено розрахунок страхового відшкодування (а.с. 99), яке підлягає виплаті в розмірі 17683,80 грн, з урахуванням франшизи 1500,00 грн (19183,80 грн - розмір матеріального збитку, завданого позивачу, за мінусом встановленої полісом франшизи у розмірі 1500,00 грн). Зазначене відшкодування було виплачене на підставі заяви позивача (а.с. 97) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок фізичної особи-підприємця, яка мала б відремонтувати пошкоджений автомобіль (а.с. 101). З матеріалів справи не вбачається, що страховик та/або потерпілий (позивач) наполягали на залученні експерта на стадії визначення страховиком розміру збитків з метою отримання страхового відшкодування потерпілим. У позовній заяві позивач стверджував, що сума заподіяної йому відповідачем майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, відповідно до звіту про оцінку майна № 435, складеного на замовлення позивача 27.05.2021 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», становила 62748,33 грн (вартість відновлювального ремонту ТЗ), з яких 17683,80 грн відшкодовано страховиком (третьої особою), а решту 45064,53 грн, а також вартість сплачених позивачем послуг за проведення незалежної оцінки у сумі 3500,00 грн (а.с. 59), загалом на суму 48564,53 грн (45064,53 грн + 3500,00 грн = 48564,53 грн) зобов`язаний відшкодувати відповідач. Отже, предметом спору у даній справі є стягнення різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою, яка, на думку позивача, складає 45064,53 грн; на думку третьої особи - 17371,20 грн; а відповідач, не заперечуючи в цілому наявність різниці між фактичним розміром шкоди, завданої позивачу, та сумою страхового відшкодування, стверджував, що у будь-якому розмірі сплачувати таку різницю має страховик його цивільно-правової відповідальності у межах страхового ліміту 130000,00 грн. Проаналізувавши у сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не в повній мірі обґрунтовані. Так, позивачем доведено належними та достатніми доказами протиправну поведінку і вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та наявність правових підстав для стягнення з відповідача як з винуватця ДТП різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди та отриманою страховою виплатою. У відповідності до наведених вище судом правових норм та висновків Верховного Суду відповідач [PERSON] є належним відповідачем у даній справі та як власник транспортного засобу, якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи. Безпідставним суд уважає посилання відповідача на ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки спір про право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого страхового відшкодування не є предметом спору у даній справі, а обставини, передбачені ст. 38 цього закону судом у даній справі не встановлені. Помилковим є також тлумачення відповідача правової позиції ВП ВС у справі № 755/18006/16-ц, оскільки, навпаки, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 зробила висновок, що «обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». З матеріалів справи вбачається, що сума страхового відшкодування у даній справі склала - 17683,80 грн, що не заперечувала жодна із сторін. Розмір завданої ж позивачу реальної шкоди склав 36555,00 грн, що підтверджується рахунком на оплату вартості ремонту пошкодженого ТЗ, що надавався позивачем страховику, для виплати відповідного страхового відшкодування. Отже, різниця між фактичним розміром завданої відповідачем шкоди та сумою страхового відшкодування складає 18871,20 грн, яка підлягає зменшенню на суму франшизи у сумі 1500,00 грн, та відповідно, складає 17371,20 грн. Саме у такому розмірі відповідач має нести додаткову відповідальність перед позивачем, а не у заявленому позивачем розмірі. Суд відхиляє доводи позивача про завдання йому майнової шкоди на суму 62748,33 грн, оскільки звіт про експертну оцінку майна виконано більше ніж через півроку після скоєння ДТП. Під час огляду транспортного засобу суб`єктом оціночної діяльності не були присутні ані представник позивача, ані відповідач, про що свідчить відсутність їх підписів на акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с. 35-36). Крім того, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу (імовірну), але не кінцеву суму, що буде або була витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику або потерпілій особі є платіжний документ про здійснення такої виплати. Такі висновки відповідають правовій позиції, зробленій ВС у постанові від 06.07.2018 у сп. № 924/675/17 (п. 4.42). Зважаючи на те, що саме позивачем було надано страховій компанії рахунок на оплату вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу на суму 36555,00 грн для визначення суми страхового відшкодування, незрозумілою та жодним чином не поясненою позивачем була необхідність у замовленні незалежної оцінки для визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля, через півроку після отримання страхової виплати на рахунок суб`єкта господарювання, що здійснював ремонт пошкодженого транспортного засобу. Також, як вбачається із дослідженого судом звіту про оцінку майна, позивачем не надавався вищевказаний рахунок про вартість ремонту (а.с. 98) виконавцю звіту, й останнім вартість відновлювального ремонту за таким рахунком не враховувалася під час складення звіту взагалі. Таким чином, суд не враховує вартість відновлювального ремонту, визначеного у звіті про оцінку майна від 27.05.2021 № 435 саме з наведених вище підстав. Доводи третьої особи щодо недопустимості як доказу такого звіту (в частині виконання звіту не судовим експертом та без попередження експерта про кримінальну відповідальність) суд відхиляє, оскільки позивач посилався на такий звіт як на письмовий доказ, а не на як висновок експерта, що не суперечить ст.95 ЦК України. Вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності, що сплачена позивачем, з метою виготовлення звіту про оцінку майна, суд не вважає збитками (шкодою), завданими відповідачем, у розумінні ст. 22 ЦК України, та такі витрати позивача не мають причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача, що полягали у вчиненні ним ДТП. Отже, позивачем не доведено реальність збитків у сумі 62748,33 грн, різницю між якими та страховим відшкодуванням позивач просив стягнути з відповідача. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги позивача та стягує з відповідача майнову шкоду у сумі 17 371,20 грн, розрахунок якої наведено судом вище, та яку суд уважає підставною.У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 2270,00 грн, про що свідчить платіжне доручення про сплату судового збору (а.с. 1). З урахуванням того, що суд задовольняє позов частково (17 371 грн 20 коп., що складає 35,77 % від ціни позову), суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору на суму 812, 66 грн (2270,00 х 35,77 % = 812,66 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial