Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 31.08.2009 р. звернувся акціонерний комерційний ?ваційний банк «УкрСиббанк» з позовом до [PERSON], [PERSON] : стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що згідно кредитного договору від 12.09.2006 р. АКІБ „УкрСиббанк" надав їігі І.І. кредит в сумі 177650,00 доларів США строком до 12.09.2027 р. із сплатою відсотків за І :нотування кредитом, а також укладено іпотечний договір в забезпечення виниклих між сторонами Я го в'язань. Також 12.09.2006 р. між позивачем та [PERSON] було укладено І говір поруки, згідно якого [PERSON] несе відповідальність перед позивачем за неналежне виконання ([PERSON] умов кредитного договору. Оскільки в порушення умов договору відповідачка не гримується встановлених договором термінів щомісячного повернення кредиту та сплати відсотків, гсзивач вимагає дострокової сплати кредиту, відсотків, пені, та просить суд стягнути з відповідачів сглідарно заборгованість у сумі 1566744 грн. 52 коп., державне мито у розмірі 1700 грн. 00 коп., та і -прати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120 грн. 19.11.2009 р. відповідачами по справі було пред'явлено зустрічний позов до АКІБ „УкрСиббанк" хто визнання договору надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсним, який був прийнятий „: спільного провадження з первинним позовом. Представник АКІБ „УкрСиббанк" надав суду .теречення, в яких зустрічний позов не визнав (а.с.94-97). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, суд вважає, що іервинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не може бути задоволений виходячи з -аступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 11038645000 від 12 вересня 2006 . АКІБ „УкрСиббанк" надав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 177650, 00 доларів США, троком погашення до 12.09.2027 р. зі сплатою 10,3 відсотків річних (а.с.9). Крім того, в забезпечення повернення кредиту 12.09.2006 р. між АКІБ „УкрСиббанк" та [PERSON] було кладено договір поруки № 41402, за умовами якого [PERSON] зобов'язується відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли або виникнуть з федитного договору № 11038645000 (а.с.34), а також іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передала \\КІБ „УкрСиббанк" в іпотеку нерухоме майно - квартиру №3 за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 52 а.с. 35-36). Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 13.08.2009 p.. відповідачка несистематично та несвоєчасно здійснювала погашення кредиту та виплати інших передбачених договором платежів всупереч встановленого графіку виплат (а.с. 16-19), про що відповідачам було надіслано листи- лопередження №138/26-82-59 та №138/26-82-60 від 30.06.2009 р. (а.с. 42-43). Оскільки виникли ини, що за умовами договору дозволяють позивач\ вимагати дострокового повернення кредиту, у відачів утворилась заборгованість у розмірі 1566%- грн. 52 коп.. шо складається з суми стованості за основним та простроченим кредитом \\ розмірі 1271234 грн. 53 коп., суми сгованості за строковими та простроченими відсотками за користу вання кредитом у розмірі 254282 31 коп., суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 11123 грн. 71 та суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у ірі 30104 грн. 27 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належних! чином відповідно до в договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановленим :< його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у ек та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором ановлєний обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення гової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частинами позики, що шилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість -онання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на могу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за сь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. _<им чином, з урахуванням наявних доказів, пояснень сторін, позов «УкрСиббанк» до Кари 1. і., гчкіна С. В. підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до 5 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній алюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, грядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання :жуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право -поводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання обов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Право банку здійснювати лерації в іноземній валюті встановлюється Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати :вою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. 28 жовтня 1991 р. Національним банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених <оштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ч.З ст. 14 ГК України ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на лровадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається Національним банком України (ст. 19). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті. Відповідно до ст.5 Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто виходячи з положень ст.5 Декрету, можна зробити висновок, що генеральні ліцензії видаються Hie нальним банком лише певному колу с\\г'з>~ ' .~зн::бну установам та оператор) иігз>вого зв'язку на здійснення ними валютних -з . . . . Натомість індивідуальні ^¦ензії можуть видаватися всім суб'єктам (резиден нерезиденти на здійснення лише разової Иргтної операції, при цьому у Декреті визначене е и ч є г.-:-: неге.зік таких операцій. Національним Нвзм України затверджено Положення про н:з-з - е i.v-.: банкам банківських ліцензій, письмових Нваслів та ліцензій на виконання окремих операц й. глт=. постановою Правління НБУ від 17 липня ¦І' р. № 275), відповідно до п. 5.3. якого = = :.;*. дозвіл на здійснення операцій з валютними Ивюстями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету ¦hi - зтрів України "Про систему' валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Иішловідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного Вк:<у банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення ¦іг земної валюти на валютному ринку України. Оскільки позивач отримав банківську ліцензію та дозвіл ИЬсіонального банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі Нх --снювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Відповідно до Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені ¦иконодавством межі. Оскільки чинним законодавством не встановлені будь-які обмеження чи вимоги к :до сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України, |т позивач не має зобов'язань щодо отримання індивідуальних ліцензій Національного банку для Ік-лання кредитів в іноземній валюті резидентам. Зазначений висновок також підтверджений самим Иаціональним банком, який у своєму листі від 29.05.2001р. №28-313/2178 з посиланням на норми Ьгкрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначив, що здійснення *гзидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній ваіюті не потребує індивідуальної дензії Національного банку України. Виходячи з системного тлумачення норм Закону України „Про банки і банківську діяльність'", декрету Кабінету міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю'" суд юачає можливість здійснення банком операцій з іноземною валютою, в тому числі операцій з надання оедитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії встановленого зразка, копія якої була надана представником АКІБ „УкрСиббанк" для залучення до ¦атеріалів справи (а.с. 98-100). Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України -цивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є . повноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з залютними цінностями). Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією. Тобто позивач має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання в кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Оскільки за своїм змістом та сенсом ця процедура аналогічна передбаченою ст. 373 ЦПК України, то суд оцінюючи позовні вимоги в частині надання розстрочки виконання рішення суду виходить зі змісту та сенсу п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", та вважає, що відповідач не довів наявність обставин, з якими закон пов'язує можливість надання такої розстрочки, атому відмовляє і в цій частині зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів.хладачів та проведенням судових експертиз: витрати, повязані з проведенням огляду доказів за пем їх знаходження та вчиненням інших дій. необхідних для розгляду справи. L зі На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved