Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він працював у ТОВ "МАУтехнік" на посаді комплектувальника дільниці підготовки виробництва. 14 вересня 2021 року, згідно з наказом ТОВ "МАУтехнік" від 11.09.2020 №192/п позивач був звільнений з займаної посади комплектувальника дільниці підготовки виробництва ТОВ "МАУтехнік" відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Вказаним наказом передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 16000,00 грн відповідно до ст.44 КЗпП України, а також виплата компенсації за 23 невикористаних дні щорічної відпустки. Відповідач не повідомив письмово про нараховані, належні позивачеві кошти. У березні 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти з призначенням платежу "заробітна плата" у розмірі 3396,34 грн та 3396,33 грн. В подальшому позивачем було встановлено, що належну позивачу суму коштів 29889,59 грн відповідач перерахував йому частинами, перша - 14.09.2020 на суму 29153,73 грн, друга - 08.10.2020, з затримкою в 23 дні, на суму 735,86 грн. Оскільки остаточний розрахунок був проведений з затримкою, [PERSON] просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки при звільненні в розмірі 17057,95 грн (741,65 (середньоденний заробіток)*23 (кількість днів затримки), а також понесені судові витрати. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 08 червня 2021 року (а.с.19) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. 06.07.2021 на адресу суду надійшов відзив від ТОВ "МАУтехнік". Відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначив, що позивач у день звільнення не працював й не пред`являв вимоги про розрахунок. Йому була сплачена вихідна допомога у розмірі 16000,00 грн, що є більшою ніж розмір середньомісячної заробітної плати позивача у сумі 13720,58 грн. З нарахованої заробітної плати за вересень 2020 року у розмірі 37129,93 грн були відраховані податок на доходи фізичних осіб 6683,39 грн, військовий збір 556,95 грн. Грошові кошти у розмірі 735,86 грн були нараховані позивачу у жовтні 2020 року за відпрацьовані нічні зміни, які після подачі табелю, були автоматично внесені системою у розрахунок заробітної плати за вересень 2020 року. Грошові кошти, що надійшли позивачу у лютому 2021 року у розмірі 6792,67 грн, що були перераховані двома платежами на картковий рахунок [PERSON] , були перераховані помилково, через технічні причини в системі, без підстав для їх нарахування. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що 14 вересня 2020 року, в день звільнення з роботи, не перебував на робочому місці. Представник відповідача Шабас І.В. просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що всі передбачені законодавством виплати проведені позивачу, підстав для задоволення позову немає. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] працював у ТОВ "МАУтехнік" з 01 листопада 2018 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.-10-12). 14 вересня 2021 року, згідно з наказом ТОВ "МАУтехнік" від 11.09.2020 №192/п [PERSON] був звільнений з посади комплектувальника дільниці підготовки виробництва ТОВ "МАУтехнік" відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. Вказаним наказом передбачена виплата вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі 16000,00 грн, а також виплата компенсації за 23 невикористаних дні щорічної відпустки (а.с.13). З табелю обліку робочого часу за вересень 2020 року вбачається, що [PERSON] у день звільнення, 14 вересня 2020 року, був вихідний, та не перебував на робочому місці. Як вбачається з виписки по картковому рахунку [NUMBER] з 02.09.2020 по 31.10.2020 (а.с.17) вбачається, що на рахунок позивача надійшли грошові кошти з призначенням платежу "заробітна плата" у наступному розмірі: 04.09.2020 - 6082,17 грн, 14.09.2020 - 29153,73 грн, 08.10.2020 - 735,86 грн. Всього за цей період на рахунок позивача надійшли кошти у загальному розмірі 35971,76 грн. З виписки по картковому рахунку [NUMBER] з 01.03.2021 по 31.03.2021 (а.с.16) вбачається, що на рахунок позивача надійшли грошові кошти з призначенням платежу "заробітна плата" 05.03.2021 у розмірі 3396,34 грн та 09.03.2021 у розмірі 3396,33 грн. Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Главою 7 «Оплата праці» КЗпП України. 4. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Позивачем не заперечується той факт, що у день звільнення, 14 вересня 2020 року, він не перебував на робочому місці, а тому суми, що належать йому від ТОВ "МАУтехнік" мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У самій позовній заяві позивач зазначає, що лише 27 травня 2021 року, після того, як він звернувся за правовою допомогою, адвокат в його інтересах направив адвокатський запит відповідачу щодо надання інформації про нараховані кошти [PERSON] у березні 2021 року. З листа - відповіді на адвокатський запит від 02 червня 2021 року (а.с.14-15) позивач дізнався і щодо нарахованих сум, належних йому при звільненні. Доказів звернення до відповідача з письмової вимогою про розрахунок у 2020 році, позивачем не надано. Як вбачається з довідки про доходи (а.с.25) середньоденний заробіток позивача становить 741,65 грн, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 13720,58 грн. Судом перевірено кількість фактично відпрацьованих днів за липень та серпень 2020 року за відповідними табелями обліку робочого часу (а.с.53,54) з метою визначення правильності середньомісячної заробітної плати позивача. Працівнику була виплачена вихідна допомога відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі 16000,00 грн, що є більшою сумою, ніж його середньомісячна заробітна плата. З розрахункового листа за вересень 2020 року (а.с.52) судом встановлено, що [PERSON] відповідачем була нарахована: вихідна допомога 16000,00 грн, робота в нічний час 914,11 грн, змінна частина зарплати 611,94 грн, оклад 6119,44 грн, компенсація відпустки 1172,56 грн, компенсація відпустки 12311,88 грн, всього 37129,93 грн. З вказаної суми 37129,93 було утримано податок з доходів 6683,39 грн та військовий збір 556,95 грн. Крім того, був борг підприємства на вересень 2020 року - 6082,17 грн, борг на жовтень 2020 року - 735,86 грн. З виписки по картковому рахунку позивача судом встановлено, що 04.09.2021 року йому було зараховано 6082,17 грн (борг підприємства, який існував на вересень 2020 року), в день звільнення 29153,73 грн, хоча мали заплатили 29889,59 грн (37129,93 грн-7240,34 грн податки і збір=29889,59 грн). Таким чином борг підприємства залишився 735,86 грн (29889,59 грн-29153,73 грн). Вказаний борг підприємство нарахувало позивачу 08 жовтня 2020 року (дата операції 07.10.2020). Таким чином, судом перевірено, що [PERSON] було сплачено усі належні йому до виплати кошти, до його звернення до відповідача з вимогою про розрахунок. Станом на день розгляду справи у відповідача відсутня будь-яка невиплачена сума працівнику. Відповідач навіть помилково перерахував кошти позивачу в більшому розмірі, без правової підстави, внаслідок технічної помилки. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. 6. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в позові судові витрати, понесені позивачем, належить покласти на позивача.

Outcome: dismissed