Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 04 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та [PERSON] був укладений кредитний договір № 122/1, відповідно до якого йому надано кредит в сумі 250000 грн. зі сплатою 20 відсотків річних строком на 36 місяці з терміном остаточного погашення не пізніше 03 липня 2009 року. Виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним договором забезпечується договором поруки №122/1-02 від 04 липня 2006 року, який укладено між Банком та [PERSON]; договором поруки №122/1-03 від 04 липня 2006 року, який укладено між Банком та СФГ «Нива»; договором поруки №122/1-04 від 14 жовтня 2008 року, який укладено між Банком та Приватним підприємством «Дмитрівське», за якими поручителі беруть на себе прямі зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 122/1 від 04 липня 2006 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Крім того 02 липня 2009 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої позичальник зобов'язується сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення №7787 ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення Кредиту здійснити не пізніше 03 січня 2010 року. Нараховані прострочені відсотки погасити 03 січня 2010 року. Проте в порушення умов договору відповідач за вказаним зобов'язанням не виконав, внаслідок чого станом на 31 липня 2014 року загальна сума заборгованості становить 430892,97 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути судовий збір. В судовому засіданні представник позивача Ламанова А.В. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представники відповідачів Селянсько Фермерського господарства «Нива» та Приватного підприємства «Дмитрівське» в судове засідання не з'явились, однак про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідає вимогам ст. 74 ЦПК України. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що вимоги про стягнення заборгованості та відсотків не конкретні, в розрахунку заборгованості містяться відомості про сплату певних сум відсотків за кредитом без жодного підтвердження цих фактів будь-якими доказами, як розрахунок заборгованості так і сама позовна заява містять лише узагальнені суми, які не дають можливості перевірити логіку та обґрунтованість їх нарахування. Згідно розрахунку заборгованості, що пред'явлений позивачем, заборгованість за основним платежем за кредитом виникла 30 липня 2006 року, а за відсотками 31 грудня 2007 року, тому позовна давність за цими вимогами сплила 30 липня 2009 року та 01 січня 2008 року відповідно, в той час як позовна заява позивачем подана 03 вересня 2014 року. Крім того, відповідно до умов додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 122/1, що була укладена між [PERSON] та банком 02 липня 2009 року встановлювалися строки погашення кредиту та відсотків до 03 січня 2010 року. Відповідно строк позовної давності за цими вимогами сплив 04 січня 2013 року. Крім того основне зобов'язання, за яким [PERSON] була поручителем, кредитний договір № 122/1 від 04 липня 2006 року встановлює термін надання кредиту 36 місяців та термін остаточного погашення - не пізніше 03 липня 2009 року. Отже, строк виконання основного зобов'язання був встановлений в кредитному договорі, а тому кредитор повинен був у разі несплати боргу боржником в цей строк пред'явити до [PERSON], як поручителя вимогу повернення коштів до 03 січня 2010 року, а фактично, вимога банку про повернення коштів до неї була заявлена 07 травня 2010 року, тобто з пропущенням встановленого договором поруки № 122/1-02 від 04 липня 2006 року строку, а отже станом на 03 січня 2010 року договір поруки був припинений з вищезазначених підстав. Також з позовної заяви банку їй стало відомо, що по кредитному договору було укладено додаткову угоду № 1 від 02 липня 2009 року, згідно якої було продовжено строки погашення заборгованості за кредитним договором та відсотками до 03 січня 2010 року, про що її як поручителя, не було повідомлено. Суд, заслухавши представник позивача Ламанову А.В. та представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], дослідивши письмові документи справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та [PERSON] був укладений кредитний договір № 122/1, відповідно до якого йому надано кредит у в сумі 250000 грн. зі сплатою 20 відсотків річних, що підтверджується видатковим касовим ордером №6 від 05 липня 2006 року (а.с.11). Згідно п.п.1.2 Кредитного договору кредит надавався на споживчі цілі терміном на 36 місяці з терміном остаточного погашення не пізніше 03 липня 2009 року (а.с. 18-20). 04 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та [PERSON] укладено договір поруки №122/1-02, в якому поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях боржника за кредитним договором (а.с.12-13). Також 04 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та СФГ «Нива» укладено договір поруки №122/1-03, в якому поручитель СФГ «Нива» бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях боржника за кредитним договором (а.с. 14-15). Крім того 14 жовтня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та Приватним підприємством «Дмитрівське» укладено договір поруки №122/1-04, в якому поручитель ПП «Дмитрівське» бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях боржника за кредитним договором (а.с. 16-17). 02 липня 2009 року між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787 та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 122/1 від 04 липня 2006 року, згідно якої пункт 1.5. Кредитного договору викладено в наступній редакції: «Позичальник зобов'язується сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні рахунки Позичальника, відкриті у філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення №7787 ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення Кредиту здійснити не пізніше 03 січня 2010 року. Нараховані прострочені відсотки погасити 03 січня 2010 року (а.с.21). Однак [PERSON] не виконував свої зобов'язання, передбачені кредитним договором. Так, згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором №122/1 від 04 липня 2006 року станом на 31 липня 2014 року становить 430892,97 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 241400,00 гривень, прострочена заборгованість по відсоткам - 65799,77 гривень, пеня по кредиту - 44055,50 гривень, пеня по відсотках - 12008,45 гривень, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 21745,84 гривень, 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 5947,44 гривень, втрати банку від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 31382,00 гривень, втрати банку від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків - 8553,97 гривень (а.с.10). У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору на його адресу та на адресу поручителів - [PERSON], СФГ «Нива», ПП «Дмитрівське» були направлені вимоги про усунення порушень (а.с. 26-31), але відповідачем [PERSON] свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконано, заборгованість не сплачена. В судовому засіданні встановлено, що вимоги банку до [PERSON] про стягнення заборгованості та відсотків не конкретні, в розрахунку заборгованості містяться відомості про сплату певних сум відсотків за кредитом без жодного підтвердження цих фактів будь-якими доказами, відсутні розрахунки розміру заборгованості за відсотками, розміру пені та періоди її нарахування, ставки пені, що була застосована (0,05% відповідно до договору чи подвійна облікова ставка НБУ), розрахунки інфляційних втрат, крім того як розрахунок заборгованості так і сама позовна заява містять лише узагальнені суми, які не дають суду можливості перевірити обґрунтованість їх нарахування. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який є позовною давністю. Згідно ст. 257-258 ЦК України загальна тривалість позовної давності встановлена три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена скорочена позовна давність один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила. Згідно розрахунку заборгованості від 31 липня 2014 року, заборгованість за основним платежем за кредитом виникла 30 липня 2006 року, а за відсотками 31 грудня 2007 року, тобто саме з цих дат банк дізнався про порушення свого права та почався перебіг позовної давності. Позовна давність за цими вимогами сплила 30 липня 2009 року та 01 січня 2008 року відповідно, однак позовна заява позивачем подана лише 03 вересня 2014 року. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свою чергу п.7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» прямо забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а згідно п. 1.2 Кредитного договору № 122/1 від 04 липня 2006 кредит надавався на споживчі цілі. Крім того, відповідно до умов додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 122/1, що була укладена 02 липня 2009 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Жовтоводсько - П'ятихатське відділення № 7787, встановлювалися строки погашення кредиту та відсотків до 03 січня 2010 року, а тому строк позовної давності за цими вимогами сплив 04 січня 2013 року. Таким чином, на момент подання банком позову 03 вересня 2014 року позовна давність за вищезазначеними вимогами сплила, а клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності та обґрунтування підстав поважності його пропуску позивачем не заявлялося. Відповідно до п.1.1., п.2.1. п.3.1. вищевказаних договорів поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за даним кредитним договором. У разі порушення боржником зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищевказаним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Основне зобов'язання, за яким [PERSON] виступала поручителем, а саме, кредитний договір № 122/1 від 04 липня 2006 року, встановлює термін надання кредиту 36 місяців та термін остаточного погашення - не пізніше 03 липня 2009 року, що підтверджується п. 1.2 договору. Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таким чином строк виконання основного зобов'язання був встановлений в кредитному договорі, а тому кредитор повинен був у разі несплати боргу боржником в цей строк пред'явити до [PERSON], як поручителя вимогу повернення коштів до 03 січня 2010 року, а фактично, вимога банку про повернення коштів до неї була заявлена лише 07 травня 2010 року, тобто з пропущенням встановленого законом та п. 4.2 Договору поруки № 122/1-02 від 04 липня 2006 року строку, а отже станом на 03 січня 2010 року договір поруки був припинений з вищезазначених підстав. Згідно п. 4 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1393/0/4-12 до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Однак укладення додаткової угоди № 1 від 02 липня 2009, згідно якої кредитний договір було пролонговано на 6 місяців, та про яку [PERSON], як поручителя, не було повідомлено, є відстроченням виконання основного зобов'язання. Згідно п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», із змінами і доповненнями від 07 лютого 2014 року, якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя та його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється. З огляду на вищевказане, з моменту укладення додаткової угоди № 1 від 02 липня 2009 року, договір поруки № 122/1-02 від 04 липня 2006 року вважається припиненим. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову відносно відповідача [PERSON] слід відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку, а тому позовні вимоги пред'явлені до відповідачів [PERSON], Селянського фермерського господарства «Нива» та Приватного підприємства «Дмитрівське», які є поручителями [PERSON], також задоволенню не підлягають. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат у справі.

Outcome: dismissed