Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила скасувати рішення Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 6 серпня 2015 року № 280, скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 42397322 від 17.08.2015 року, яке видано на ім`я [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Позов мотивовано тим, що 6 серпня 2015 року сесією Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, розташованої по [ADDRESS] , у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає зазначене рішення незаконним, з посиланням на рішення № 15 від 18.03.1994 року виконавчого комітету Олександрівської сільської ради, яким безоплатно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,55 га в с. Тарасівка. Позивач [PERSON] вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 13 червня 2001 року вона придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , до якого прилягає спірна земельна ділянка площею 0,55 га. 28 грудня 2009 року рішенням № 27 сесії Олександрівської сільської ради Кіровоградської області позивачеві надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,55 га, яка розташована по [ADDRESS] . На теперішній час документацію не виготовлено, державний акт на право власності на землю не отримано. 11 серпня 2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523180600:57:000:5001, яка розташована в с. Тарасівка Маловисківського району Кіровоградської області. Позивач [PERSON] стверджує, що [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 2,0 га по [ADDRESS] , частина якої, а саме 0,55 га, належить [PERSON] і з 6 серпня 2015 року до теперішнього часу не допускає позивача до належної земельної ділянки. 14 березня 2016 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 41 том 1). 14 березня 2016 року позивачеві відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 43-45 том 1). 25 травня 2016 року представник відповідача надіслав до суду заперечення на позов, у якому просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] (а.с. 149-151 том 1). Заперечення мотивовано тим, що рішенням Олександрівської сільської ради від 6 серпня 2015 року № 280 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га. Відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 2015 року № 42397322. Відповідач не погоджується з твердження позивача про те, що він обробляє земельну ділянку площею 2,0 га, частина якої - площею 0,55 га, належить позивачу, оскільки відповідно до поданих позивачем документів 0,25 га знаходиться під будинком та господарськими спорудами, а 0,30 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідач звернув увагу на те, що позивач не надає будь-яких документів про те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,55 га; рішенням Олександрівської сільської ради від 28.12.2009 року № 239 лише надано дозвіл позивачу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, яке не є документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Відповідач зазначив, що технічна документація на земельну ділянку позивачем не виготовлена, право власності не оформлено; на думку відповідача позивачем в позові не обгрунтовано яке її право порушено. Відповідач вважає, що позивач претендує на земельну ділянку площею 0,55 га, а просить позбавити відповідача права власності на земельну ділянку площею 2,00 га. 21 травня 2016 року представник позивача надіслала до суду уточнення до позовної заяви про скасування рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку (а.с. 201-205 том 1). У заяві представник зазначила, що рішення Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , не містить реквізитів, а саме дати його ухвалення та номера рішення; крім того, відсутнє рішення сільської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки. На думку позивача земельна ділянка [PERSON] надана незаконно. 1 липня 2016 року відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5550 гривень (а.с. 223 том 1). 22 вересня 2016 року ухвалою суду відмовлено представникові позивача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 85-86 том 2). 12 жовтня 2016 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача і призначено судову земельно-технічну експертизу; на час проведення експертизи зупинено провадження у справі (а.с. 126-129 том 2). 1 жовтня 2018 року поновлено провадження у справі (а.с. 163 том 2). 4 квітня 2019 року представник відповідача Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області надіслав до суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 221-223 том 2). Відзив мотивований тим, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2 га на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2015 року № 42397322 . Раніше, згідно рішення № 15 від 18.03.1994 року громадянці [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,55 га в с. Тарасівка. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 13.06.2001 року громадянка [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодних документальних підтверджень права власності на спірну земельну ділянку. Рішенням Олександрівської сільської ради від 28.02.2009 року № 239 позивачеві надано дозвіл на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку, але на думку представника відповідача це рішення не є документом, що підтверджує право власності позивача на цю земельну ділянку. Представник зазначив, що з моменту отримання дозволу на виготовлення проекту технічної документації позивачем не було реалізовано її право на спірну земельну ділянку; спірна земельна ділянка не надана позивачеві у власність чи постійне користування; на момент надання дозволу на виготовлення технічної документації відповідачеві [PERSON] спірна земельна ділянка не була обтяжена іншим правом володіння, користування чи оренди і не має на теперішній час. Представник відповідача звернув увагу на те, що дозвіл на розробку проекту з землеустрою не означає право власності, а лише засвідчує намір особи стосовно вчинення певних дій, визначених рішенням. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України). Частиною 2 статті 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18 березня 1994 року рішенням № 15 виконавчого комітету Олександрівської сільської ради народних депутатів передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки громадянам, переліченим у списку, що додається: під № 23 зазначена [PERSON] , земельна ділянка площею 0,55 га в с. Тарасівка (а.с. 8-10 том 1). У матеріалах справи відсутні дані про отримання громадянкою [PERSON] документів на право власності на земельну ділянку згідно вищезазначеного рішення. 13 червня 2001 року між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно якого продавець продав, а покупець придбав житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними будівлями і спорудами. Як зазначено у договорі, об`єкт нерухомості належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28 травня 1993 року Олександрівською сільською радою (а.с. 15 том 1). Згідно записів у технічному паспорті, складеному 28.05.1993 року на житловий будинок по [ADDRESS] , в експлікації земельної ділянки зазначено всього за фактичним користуванням - 5514,8 кв.м; розмір земельної ділянки за документами - не вказано; рішення уповноваженого органу про виділення земельної ділянки під забудову в матеріалах справи відсутнє (а.с. 12-14 том 1). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 233 том 1). 28 грудня 2009 року рішенням № 239 Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,30 га (а.с. 23 том 1). У матеріалах справи відсутні дані про отримання громадянкою [PERSON] документів на право власності на земельну ділянку згідно вищезазначеного рішення. 6 серпня 2015 року сесією Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області прийнято рішення № 280 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,00 га, розташованої по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства (а.с. 5-7, 16, 130-145 том 1). 17 серпня 2015 року індексний номер 42397322 Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області на ім`я громадянина [PERSON] видане свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523180600:57:000:5001 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, в межах населеного пункту в с. Тарасівка Маловисківського району Кіровоградської області; право власності зареєстровано належним чином (а.с. 115, 116, 152-154, 234-235 том 1). Згідно до відомостей, які зазначені в рішення Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 12.10.2015 року № 295, [PERSON] у 2009 році по [ADDRESS] надана земельна ділянка площею 0,55 га у власність; документи на право власності земельною ділянкою землекористувачем не виготовлялися. Земельну ділянку фактично займав [PERSON] з добровільної згоди їх користувачів. Частина земельної ділянки увійшла до загальної площі земельної ділянки, приватизованої [PERSON] (а.с. 17 том 1). Зазначені відомості щодо спірної ділянки підтверджуються Маловисківською міською радою про те, що технічна документація, а також свідоцтво про право власності на земельну ділянку громадянки [PERSON] - відсутні, в зв`язку з тим, що дані документи [PERSON] не виготовлялися і на затвердження раді не надавалися (а.с. 129 том 1). Згідно даних Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" перетин земельних ділянок, яка належить громадянину [PERSON] і яка відводилася [PERSON] , складає 0,3125 га (а.с. 172 том 1, а.с. 6-7 том 2). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства за адресою по [ADDRESS] , технічне завдання від 21 червня 2016 року, не затверджена (а.с. 5, 29-81 том 2). Наведені факти вказують на такі права і обов`язки сторін. Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно до частин 1 і 2 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина 1 статті 79-1 ЗК України). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина 3 статті 79-1 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 79-1 ЗК України). Відповідно до частин 9 і 10 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). Згідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона набула право на земельну ділянку площею 0,55 га, яка прилягає до житлового будинку [ADDRESS] , оскільки придбала зазначений будинок згідно договору від 13 червня 2001 року. Між тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 13 червня 2001 року продавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,55 га; предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами; до предмету зазначеного договору не входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га (а.с. 15 том 1). 28 грудня 2009 року рішенням № 239 Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,30 га (а.с. 23 том 1). Позивач [PERSON] не отримала документи на право власності на земельну ділянку згідно вищезазначеного рішення; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства за адресою по [ADDRESS] замовлена позивачем лише 21 червня 2016 року, тобто вже після того як сесією Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,00 га, розташованої по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства та отримання ним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для скасування рішення Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 6 серпня 2015 року № 280 та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я відповідача [PERSON] . Суд не погоджується з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 2 липня 2018 року № 32/18 та не приймає його як доказ у справі з наступних підстав. Відповідно до положень статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Як вбачається з висновку експерта, ним визначено межі земельної ділянки по [ADDRESS] , яка належить позивачеві [PERSON] , виходячи з технічної документації, яка не затверджена органом місцевого самоврядування (а.с. 30-68 том 2). У зазначену земельну ділянку входить дві окремі земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельна ділянка площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства. На думку експерта позивач [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки площею 0,55 га, яка розташована по [ADDRESS] згідно рішення Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 28 грудня 2009 року № 239. Між тим, суд не погоджується з таким висновком. Відповідно до статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Земельна ділянка площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , не була предметом договору купівлі-продажу від 13 червня 2001 року. Рішення № 239 від 28 грудня 2009 року Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,30 га, позивачем [PERSON] не реалізовано, право власності у встановленому порядку не оформлено. Тому, суд вважає помилковим твердження експерта про те, що позивач [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки площею 0,55 га, яка розташована по [ADDRESS] . Крім того, у своєму висновку експерт вийшов за межі своєї компетенції та в пункті 5 констатував питання права, а саме зазначив про невідповідність дій посадових осіб органа місцевого самоврядування під час надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] . За таких обставин, суд відхиляє як доказ у справі висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 2 липня 2018 року № 32/18. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача [PERSON] .

Outcome: approved