Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що вона з 03 лютого 1986 року працювала постійно на протязі тридцяти років в Бердянському територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0339 Філії -Запорізького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Остання посада, яку вона займала - начальник відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю Бердянського територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0339, на яку була призначена наказом №1127-к від 17.12.2010 року. Наказом №331-к від 15.03.2016 року начальника Філії - Запорізького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" [PERSON] позивач була звільнена з посади у зв»язку з втратою довір»я до неї з боку власника з винних дій працівника за п.2 ст.41 КЗпП України. Вважає, що наказ №331-к від 15.03.2016 року та звільнення незаконними. Позивач вказала, що відповідно до діючого законодавства для звільнення її за п.2 ст.41 КЗпП України є обов»язковим скоєння нею умисних чи необережних винних дій щодо безпосереднього обслуговування грошових коштів, а саме порушень нею посадової інструкції від 20.04.2015 року або скоєння корисливого правопорушення. Ніякого корисливого правопорушення позивач не скоювала, а тому це не може бути підставою для її звільнення. Позивач вказала, що щодо скоєння нею винних дій щодо безпосереднього обслуговування грошових коштів, то також вона таких винних дій не вчиняла. Позивач вказала, що обставинами, які передували її звільненню було наступне. Бердянське територіальне відокремлене безбалансове відділення (БТВБВ) №10007/0339 відкриває карткові рахунки з нульовим залишком коштів та видає банківські картки на ці рахунки для осіб - внутрішньо переміщеним особам (переселенцям) із зони АТО для того, щоб на них нараховувались кошти для державної допомоги та виплати пенсій. Для відкриття рахунку і отримання картки, такі особи повинні попередньо звернутися до територіального відділення соціального захисту, стати на облік як внутрішньо переміщенні особи та отримати відповідну довідку. І тільки на підставі цієї офіційної довідки відділення «Ощадбанку» діють відповідно до п.5 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ №505 від 01.10.2014 року з подальшими змінами, а саме: «Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. Установа уповноваженого банку відкриває уповноваженому представнику сім'ї поточний рахунок та не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття зазначеного рахунку надсилає його заяву про призначення грошової допомоги (заяву, в якій уповноважений представник сім'ї повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги) разом з документами, що додаються до неї, відповідному уповноваженому органу із супровідним листом, в якому зазначаються реквізити поточного рахунка.» Тобто уже орган соціального захисту призначає матеріальну допомогу, а не банк. А 14 березня 2016 року до відділення банку із філії- Запорізького управління приїхав для проведення службової перевірки в.о. керівника служби безпеки банку, оскільки працівник їх відділення - контролер-касир філіалу (БТВБВ) №10007/0348, розташованого по вул. Кірова у м.Бердянську, [PERSON] була затримана при отримані неправомірної винагороди. Після затримання [PERSON] повідомила працівника служби безпеки банку про те, що начебто позивач направила до неї громадянку, яка надала їй неправомірну вигоду за оформлення карткового рахунку для отримання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам із зони проведення АТО. Саме в Бердянське територіальне відокремлене безбалансове відділення (БТВБВ) №10007/0339 (уже після збору пакету документів у територіальному відділенні соціального захисту та отримання довідки переселенця) звертаються внутрішньо переміщені особи із зони проведення АТО для відкриття рахунків та отримання банківських карток, то у відділені із-за великого напливу таких громадян утворюються довжелезні черги. А оскільки, у відділенні були великі черги, то частину внутрішньо переміщених осіб хол-менеджер їх відділення направляв у їх філіали, розташовані у м.Бердянську, оскільки всі філіали відділення мають дозвіл на відкриття рахунків та видачу банківських карток. Такий список філіалів з адресою і розкладом роботи знаходиться і у центральному відділенні по вул.Леніна,5 на дверях кабінету №4. А тому багато громадян, і саме для зменшення черги у центральному відділенні, в 2015- 2016 роках направлялися як і хол-менеджером, так і самостійно до інших філіалів, в тому числі на вул.Кірова, де працювала контролером-касиром [PERSON], яка відповідно до своїх посадових обов»язків і Положення про філіал відділення і повинна була відкрити переселенцям рахунки з нульовим залишком коштів та видати банківські картки. [PERSON] ніяким чином не підпорядковувалася по роботі позивачу і вона не могла на неї ніяким чином впливати, що підтверджується посадовою інструкцією та Положенням про відділ бухгалтерського обліку, звітності та контролю, керівником якого була позивач. Крім того ніяких грошових коштів на рахунки не зараховувались і рахунки відкривалися тільки на підставі дозвільних документів, які видавалися внутрішньо переміщеним особам управлінням соціального захисту. А тому ніяких порушень діючого законодавства, своєї посадової інструкції чи інструкцій Національного банку позивач не вчиняла. У випадку коли [PERSON] і вчинила якесь правопорушення, то саме вона і повинна нести за це відповідальність. Але коли працівник служби безпеки банку відбирав у позивача пояснення, то вона, знаходячись у стресовому стані, будучи наляканою його погрозами про поїздку до правоохоронних органів, повіривши йому що її пояснення повинно відповідати поясненню [PERSON], чим і підтверджувати її провину, і що її взагалі не будуть притягати до будь-якої відповідальності, написала в поясненні, що вона начебто направила до [PERSON] громадянку, чиє прізвище їй продиктував цей працівник, для оформлення рахунків громадянам-переселенцям, чим начебто порушила свою посадову інструкцію та Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління Національного банку від 12 11.2003 р., хоча вона особисто ніяких громадян не направляла до [PERSON] Позивач вказала, що декілька днів вона не могла прийти в себе від того, що сталося. А потім, опанувавши себе, розуміючи, що була звільнена незаконно, витребувала для звернення до суду копію наказу №331-к від 15.03.2016 року про звільнення та довідку про середню заробітну плату. Надати копію службової перевірки Філія - Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - відмовилося. Але для того, щоб позивача звільнити, необхідно, щоб вона вчинила навіть з необережності якісь винні дії, що привели чи могли привести до спричинення шкоди у вигляді втрати матеріальних цінностей чи грошових коштів банку і ці дії порушували інструкцію, чого позивач не вчиняла. Позивач вважає незаконним наказ №331-к від 15.03.2016 року, оскільки вона була звільнена на підставі тільки її особистого пояснення, яке було у неї відібрано з грубим порушенням її конституційних прав. Навіть пояснення [PERSON], в якому вона оговорила позивача, згідно наказу не було підставою для її звільнення. Позивач вважає, що у неї є всі законні підстави просити суд про скасування наказу про звільнення її з посади, у зв»язку з втратою довір»я з боку власника з винних дій працівника за п.2 ст.41 КЗпП України від 15.03.2016 року №331-к та про поновлення її на роботі. Позивач прохає суд врахувати, що вона працювала постійно на протязі тридцяти років в Бердянському територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0399 на посаді бухгалтера, головного бухгалтера та на посаді, з якої вона була звільнена, жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, неодноразового заохочувалася керівництвом за сумлінну роботу, є інвалідом третьої групи. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, 28.12.2016 року в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про відкладення розгляду справи, суд не вважає причини неявки представника відповідача в судове засідання поважними, враховуючи, що відповідач є юридичною особою і неодноразово надавав заяви про відкладення розгляду справи, а також, що це трудовий спір, який розглядається тривалий час і неодноразово відкладався саме за заявами відповідача, вважав можливим продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 12.02.1986 року працювала в підприємстві відповідача на різних посадах, а з 18.12.2010 року начальником відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0339 філії- Запорізького обласного управління ВАТ « Ощадбанк». Відповідно до наказу № 331-к від 15.03.2016 року начальника філії Запорізького обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» [PERSON] позивач була звільнена з посади у зв»язку з втратою довір»я до неї з боку відповідача з винних дій позивача відповідно до п.2 ст.41 КзПП України. Згідно зі ст..41 п.2 КзПП України крім підстав, передбачених ст.. 40 КзПП України, трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно роз»яснень Вреховного Суду України, викладених в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КзПП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.ст. 148, 149 КзПП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав, суди мають брати до уваги відповідно час, який пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Тобто, для звільнення позивача з підстав п.2 ст. 41 КзПП України є обов»язковим скоєння позивачем умисних чи необережних винних дій щодо безпосереднього обслуговування грошових коштів, а саме порушень позивачем посадової інструкції від 20.04.2015 року або скоєння корисливого правопорушення. В ході судового розгляду не було встановлено, що позивачем було допущено порушення посадової інструкції або скоєння нею корисливого правопорушення. Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 20.04.2015 року начальник відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю ТВБВ зобов»язаний: забезпечити дотримання структурними підрозділами вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, локальних нормативно-правових актів Банку з питань ведення бухгалтерського обліку, здійснювати відкриття рахунків та внесення інформації про параметри аналітичних рахунків, контрактів, клієнтів в АБС, контролювати своєчасність та правильність відображення в бухгалтерському обліку всіх операцій згідно отриманих первинних документів, які здійснюються підзвітними йому ТВБВ або автоматизованих операцій, проведених згідно технологій та правил, реалізованих в АБС, контролювати отримання та реєстрацію щоденної звітності від підзвітних йому ТВБВ; здійснювати вивіряння операцій підзвітних ТВБВ на підставі первинних документів та введення їх в автоматизовану банківську систему; забезпечувати контроль за відображенням в обліку операцій з готівкою та цінностями сховища цінностей; контролювати дотримання правил обліку операцій з готівкою та цінностями ТВБВ та підзвітними ТВБВ; забезпечувати організацію роботи щодо формування та зберігання сформованих документів дня, регістрів бухгалтерського обліку та звітів; контролювати вилучення документів (функція «ВАК- операція») в АБС; забезпечувати контроль перевірки за правильністю оформлення первинних документів за операціями отриманими від операційної частини ТВБВ 1,1-А типу та підзвітних ТВБВ; організовувати групування документів за видами операцій, їх обробку та організацію подальшого контролю за ними, а також формування платіжних документів, реєстрів для перерахування коштів одержувачам, їх перевірку та в разі необхідності відправку сформованих файлів до філії Банку; підписувати та візувати документи в межах своєї компетенції, визначати функціональні (посадові) обов'язки підлеглих йому працівників, забезпечувати перевірку стану бухгалтерського обліку у підпорядкованих ТВБВ та структурних підрозділах, надавати практичну допомогу працівникам служби бухгалтерського обліку ТВБВ з питань ведення бухгалтерського обліку; брати участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею: та відшкодуванням втрат від нестач, крадіжок і псування активів, установи Банку. Відповідно до оскаржуваного наказу підставою для звільнення позивача стала її пояснювальна записка. А також в ході судового розгляду представник відповідача пояснив, що підставою для звільнення позивача також був висновок службового розслідування від 15.03.2016 року та письмові пояснення касира [PERSON] Згідно письмових пояснень позивача від 14.03.2016 року вона вказала, що дійсно прохала касира [PERSON] за проханням громадянки [PERSON], яка є внутрішньо переміщеною особою, відкривати карткові рахунки особам Донецької та Луганської областей без їх присутності при наявності тільки ксерокопії паспорта та ідентифікаційного коду. Ці обставини в своєму письмову поясненні підтвердила і контролер-касир [PERSON] Відповідно до висновку службового розслідування у зв»язку з проведенням слідчих дій в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12016080130000834 від 27.02.2016 року стосовно працівників Пенсійного фонду співробітниками національної поліції спільно з представниками СБУ в ТВБВ № 10007/0348 філії Запорізького обласного управління АТ « Ощадбанк», розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Кірова, 42 було встановлено, що [PERSON] внесла до автоматизованої банківської системи інформацію про клієнтів ( ПІБ і ідентифікаційні номери) на підставі переданих їй ксерокопій документів без присутності самих клієнтів та рахунки - 05.10.2015 року та 28.10.2015 року таких осіб [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], які є внутрішньо переміщеними особами. Крім того, вищевказаним службовим розслідуванням встановлено із пояснень [PERSON], що вона, будучі за своїми функціональними обов»язками відповідальною за відкриття рахунків та видачу клієнтам банку платіжних карт, за вказівкою начальника відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю ТВБВ № 10007/0339 м. Бердянська [PERSON],відкривала карткові рахунки мешканцям непідконтрольної території на підставі ксерокопій документів (паспорту та ідентифікаційного номеру), які їй надавала [PERSON]В, мешканка м. Макіївка. Оформлені картки для отримання соціальних виплат, [PERSON] також передавала [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що жодних дій, вказаних у висновку службового розслідування вона не скоїла, дала письмові пояснення , знаходячись у стресовому стані, тому що працівник служби банку, який відбирав у неї пояснення, погрожував їй поїздкою до правоохоронних органів, казав позивачу, що її пояснення повинно відповідати поясненню, яке написала [PERSON] [PERSON] пояснила, що вона особисто не відкривала ніяких карткових рахунків і ніяких вказівок [PERSON] вона не давала і не могла давати, оскільки [PERSON]М відповідно до посадових обов»язків не підпорядковувась їй особисто. В судовому засіданні були опитані робітники банківської установи [PERSON] та [PERSON], хоча суд критично оцінює їх показання, тому що вони і зараз є робітниками відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що ніякого примусу на [PERSON] при відібранні пояснень він не здійснював, вона сама визнала себе винною, також показав , що при відібранні пояснень у [PERSON] був присутній робітник банку [PERSON] Свідок [PERSON] в ході судового розгляду пояснив, що не був особисто присутній при відібранні пояснень у [PERSON], але в подальшому був присутній в кабінеті, де знаходилася [PERSON] та [PERSON] і він чув, як [PERSON] визнала свою провину. Свідок [PERSON] в ході судового розгляду показала, що дійсно відкривала карткові рахунки без присутності осіб, але ніяких вказівок від [PERSON] вона не отримувала і не могла отримувати, тому що остання не була її керівником, написала, що таку вказівку дала їй, саме [PERSON] їй підказали робітники банку, які відбирали пояснення, при цьому вони погрожували, що якщо вона не напише подібне, поліція і відповідні органи будуть займатися цими питаннями. Також свідок пояснила, що її було звільнено тільки на підставі її особистих письмових пояснень, службове розслідування не проводилося і це підтвердила записом в її трудовій книжці, звільнення її мало місце 14.03.2016 року, а акт службового розслідування був складений 15.03.2016 року. За клопотанням позивача в судовому засіданні були опитані свідки [PERSON] та [PERSON], які свідчили суду, що вони дійсно є особами, які переїхали в 2014 році з м. Макіївки і зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи і дійсно вони в установі банку відривали рахунки і отримували відповідні картки для отримання соціальних виплат, але з [PERSON] вони особисто не знайомі, ніколи не зверталися до неї з проханням відкрити рахунки без їх присутності за наявності тільки ксерокопії паспорту та довідки про ідентифікаційний код і такої необхідності у них не було, тому що, починаючи з 2014 року вони фактично мешкають в м. Бердянську, тому могли особисто прийти і отримати картки. Судом встановлено, що обставини, які викладені в акті службової перевірки від 15.03.2016 року не відповідають дійсності, а саме те, що [PERSON] ніяких вказівок [PERSON]М не давала і не могла давати, тому що остання ні у відповідності ані до посадової інструкції, ані до Положення про відділ бухгалтерського обліку, звітності та контролю, керівником якого була позивач, їй не підпорядковувалась. Крім того, ніяких грошових коштів на рахунки не зараховувалося і рахунки відкривалися тільки на підставі дозвільних документів, які надавалися внутрішньо переміщеним особам територіальним відділенням соціального захисту. Те, що [PERSON] особисто внесла до автоматизованої банківської системи інформацію про клієнтів ( ПІБ і ідентифікаційні номери) на підставі переданих їй ксерокопій документів без присутності самих клієнтів та рахунки та вказані прізвища, імена та по батькові та адреса їх реєстрації нічим не підтверджено. Ця обставина, що ці клієнти, дані, яких внесені до автоматизованої банківської системи у їх відсутність нічим не підтверджується, ці особи не опитувалися, пояснення від них не відбиралися. Між цим, судом опитана одна із цих осіб [PERSON], який пояснив судові, що завжди особисто був присутній при відкритті банківських карток, що він з 2014 року мешкає в м. Бердянську, громадянку [PERSON] не знає і вперше її побачив тільки в ході судового розгляду. Свідок [PERSON] також показала суду, що не знайома з позивачем і ніколи не зверталася до неї з проханням допомогти відкрити карткові рахунки в банку без присутності внутрішньо переміщених осіб тільки за наявності паспорту та ідентифікаційного коду. Ці доводи представником відповідача спростовані не були і було запропоновано викликати інших осіб, дані про яких начебто, були внесені [PERSON] до автоматизованої банківської системи без їх присутності, але таке клопотання представником відповідача заявлено не було. Таким чином, судом не встановлено, скоєння позивачем [PERSON] умисних чи необережних винних дій щодо безпосереднього обслуговування грошових коштів або скоєння корисливого правопорушення. Кримінальне провадження відносно [PERSON] не порушено, вона не допитувалася правоохоронними органами, навіть в якості свідка. Кримінальне провадження № 12016080130000834 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України за фактами незаконного заволодіння бюджетними кощтами зі сторони внутрішньо переміщених осіб у вигляді соціальних виплат, на яке йде посилання у акті службової перевірки від 15.03.2016 року стосується посадових осіб Пенсійного фонду і ніякого відношення до позивача немає. Тобто, судом встановлено, що у відповідача були відсутні підстави, передбачені п.2 ст. 41 КзПП України для звільнення позивача [PERSON] із займаної посади. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним, скасування наказу № 331-к від 15.03.2016 року про її звільнення та поновлення її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю Бердянського територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0339 Філії- Запорізького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суд також взяв до уваги ту обставину, що відповідно до висновку службового розслідування від 15.03.2016 року, який був підставою для звільнення позивача члени комісії, які підписали цей висновок, вказали, що за результатами проведеної перевірки [PERSON]Є підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності. А відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, п.28 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2,3 ст. 41 КзПП України не є заходом дисциплінарного стягнення. Також, поновляючи позивача на роботі, суд взяв до уваги роз»яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при вирішенні справ про звільнення, суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд, врахував, що позивач постійно працювала на протязі тридцяти років у відповідача, заохочувалася керівництвом за сумлінну працю, є інвалідом третьої групи. Суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також законними і обґрунтованими. Відповідно до ст. 235 КзПП України у разі незаконного звільнення з роботи, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижеоплачуваної роботи, але не більше, як за один рік. Суду позивачем наданий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який здійснений у відповідності до Постанови № 100 КМУ, тому суд, перевіривши розрахунок вважає його вірним, він не спростований відповідачем, який не надав судові свій розрахунок, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2016 року по 28 грудня 2016 року у розмірі 67190 гривень. У відповідності до ст. 237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок незаконного звільнення позивача погіршився стан його здоров»я оскільки вона є інвалідом третьої групи з онкологічного захворювання. Протягом вказаного періоду вона не мала коштів для утримання своєї сім»ї, не мала можливості в достатній кількості придбати необхідних ліків, продуктів харчування, предметів першої необхідності, тим самим позивач та її сім»я були позбавлені можливості ведення звичного способу проживання. Все це призвело до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації її життя та членів її родини. Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди також є законними і обґрунтованими, але враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає необхідним задовольнити їх частково, стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. На підставі\~ ст.ст. 41, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial