Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просить визнати протиправним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» № 95-к від 16 червня 2020 року в частині звільнення його з посади лікаря-гінеколога-онколога Обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» та зазначеній з 16 червня 2020 року. Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2019 року відповідачем прийнято наказ № 451 "Про скорочення штатів підприємства", відповідно до п. 2 якого скорочено 4,5 штатних одиниці лікарів-гінекологів онкологів обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії. 15 січня 2020 року його було попереджено про заплановане звільнення та запропоновано ряд посад, на яких він міг працювати, на думку адміністрації. 27 березня 2020 року його було повідомлено про виникнення додаткових вакантних посад у зв`язку з утворенням на базі КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" Обласного центру онкогінекології та здоровя жінки, зокрема щодо наявності 5 вакантних посад лікаря-гінеколога-онколога. Того ж дня він звернувся до відповідача із заявою про переведення на одну із запропонованих посад, але наказом від 30 березня 2020 року його звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП із посиланням на відмову від переведення на іншу роботу від 19 березня 2020 року та згоду профспілкового комітету № 9 від 16 березня 2020 року. Рішенням суду від 2 червня 2020 року у справі № 71/4108/20 визнано незаконним та скасовано наказ директора КНП "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради" від 30 березня 2020 року в частині звільнення позивача з посади лікаря-гінеколога-онколога та поновлено на цій посаді. На виконання рішення суду відповідачем видано наказ № 92-к від 11 червня 2020 року, яким позивача поновлено на роботі, але станом на цей час відповідної посади не існувало у зв`язку з її скороченням згідно з наказом № 451 від 30 грудня 2019 року. Після поновлення на роботі позивач перебував на території лікарні, але фактично не був допущений до фактичного виконання трудових обов`язків у зв`язку з незабезпеченням його робочим місцем. 12 червня 2020 року його було повідомлено про вакантні посади, від зайняття яких він відмовився у зв`язку з їх невідповідністю своїй спеціалізації. 16 червня 2020 року позивача на підставі наказу № 95-к повторно звільнено із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу. Водночас таке звільнення свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення робітника з ініціативи роботодавця за п. 1 ст. 40 КЗпП України та гарантій, передбачених ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 13 серпня 2020 року до суду надійшов відзив КНП "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради", в якому відповідач проти задоволення позову заперечив. Відзив обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі було видано наказ № 9-к від 11 червня 2020 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, але 11 червня 2020 року позивач фактично відмовився приступити до виконання обов`язків, про що складено відповідний акт. Вже наступного дня позивачу листом було доведено інформацію про наявність вакантних посад, на яких, на думку адміністрації, він міг би працювати, але від запропонованих посад він відмовився. За таких обставин листом від 12 червня 2020 року позивача було повідомлено про те, що на підприємстві відсутні вакантні посади лікарів за спеціальністю "онкогінекологія" і разі відмови від переведення на одну із запропонованих посад - з ним буде розірвано трудовий договір. 15 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він просить врахувати, що повторне оцінювання кваліфікації та продуктивності праці позивача після рішення суду про поновлення його на роботі - не проводилось; поновлюючи позивача на неіснуючій посаді - роботодавець порушив його права; після поновлення на роботі наказу про скорочення його посади роботодавець не виносив; попереднім рішенням суду про поновлення на роботі було встановлено, що позивач є членом профспілки, але відповідної згоди профспілки на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України - отримано не було. 23 вересня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив. Із змісту заперечень випливає, що після поновлення позивача на роботі 11 червня 2020 року на виконання рішення суду, він відмовився приступити до виконання трудових обов`язків, про що було складено акт №1 від 11 червня 2020 року, а заяву позивача від 16 червня 2020 року про відмову від запропонованих посад було розцінено як небажання працювати далі на підприємстві; позивач був повідомлений про наступне звільнення листом від 30 грудня 2019 року, згоду профспілковим комітетом на його звільнення отримано 16 березня 2020 року, а висновки Комісії з визначення переважного права залишення на роботі від 27 березня 2020 року є чинними у випадку поновлення позивача на роботі. У вступному слові в судовому засіданні 23 вересня 2020 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Бобер Д.О. позов підтримали. Представник відповідача - Шпиця І.М. проти задоволення позову заперечила. Заслухавши вступне слово позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2КЗпП України). Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого вони внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Аналогічні положення містяться і у частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті49-2КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Судом установлено, що 30 грудня 2019 року адміністрацією КНП "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради" видано наказ № 451 "Про скорочення штатів підприємства", яким вирішено з 1 квітня 2020 року вивести із штатного розпису підприємства, зокрема, 4,5 штатні одиниці "лікар-гінеклог-онколог" та 1 штатну одиниця "завідувач центром, лікар-гінеколог-онколог" (а.с. 17-19). Листом від 30 грудня 2019 року [PERSON] персонально попереджено про наступне звільнення та запропоновано обійняти одну із запропонованих посад. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомився 15 січня 2020 року (а.с. 24). Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 16 березня 2020 року, без персонального виклику працівників було надано згоду, зокрема, на звільнення [PERSON] з посади лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штатів) (а.с. 25-33). 19 березня 2020 року [PERSON] відмовився від переведення на запропоновані посади (а.с. 24). На підставі наказу від 26 березня 2020 року № 130 "Про зміну організаційної структури" на базі КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" з 30 березня 2020 року утворено Обласний центр онкогінекології та здоров`я жінки, в якому наявні вакансії, а саме: 1 штатна одиниця завідувача центром, лікаря-гінеколога-онколога, а також 5 штатних одиниць лікаря-гінеколога-онколога 26 березня 2020 року [PERSON] було повідомлено про зазначені вакантні посади (а.с. 21), у зв`язку з чим 27 березня 2020 року він звернувся до адміністрації КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" із заявою про переведення його постійно 30 березня 2020 року лікарем-гінекологом-онкологом Обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки на 1 ставку (а.с. 35). Водночас згідно з наказом № 52-к від 30 березня 2020 року по КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" [PERSON] звільнено з посади лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії з 31 березня 2020 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу (а.с. 36). Наказом адміністрації КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" № 139 від 1 квітня 2020 року "Про затвердження штатного розпису" - затверджено й введено в дію з 1 квітня 2020 року новий штатний розпис підприємства, в якому відсутня посада лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії, яку обіймав [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 2 червня 2020 року у справі № 71/4108/20, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ директора КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" № 52-к від 30 березня 2020 року в частині звільнення [PERSON] з посади лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" та поновлено його на вказаній посаді. Задовольняючи позов [PERSON] , суд виходив із того, що висновки Комісії з визначення переважного права залишення на роботі від 27 березня 2020 року є необ`єктивними; рішення профспілкового комітету від 16 березня 2020 року про надання згоди на звільнення прийнято за відсутності працівника та до моменту повідомлення йому 27 березня 2020 року про виникнення додаткових вакантних посад у зв`язку з утворенням на базі КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" Обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки; профспілковий комітет не оцінював кваліфікації та продуктивності праці [PERSON] порівняно з іншими лікарями-гінекологами-онкологами. На виконання зазначеного рішення суду наказом по КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" № 92-к від 11 червня 2020 року [PERSON] поновлено на посаді лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії (а.с. 56). Листом від 12 червня 2020 року адміністрація КНП "ЧООД Черкаської обласної ради", у зв`язку з відсутністю на підприємстві вакантних посад лікарів за спеціальністю "онкогінекологія", запропонувала [PERSON] наявні вакантні медичні посади та попередила, що у разі ненадання письмової згоди на переведення до 16 червня 2020 року, його буде звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 57-58). 16 червня 2020 року [PERSON] звернувся до директора КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" із заявою про забезпечення робочим місцем та створення умов праці для виконання роботи гінеколога-онколога (а.с. 59). Того ж дня [PERSON] заявою повідомив директора КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" про відмову від запропонованих посад у зв`язку з недотриманням спеціалізації та невиконанням рішення суду про поновлення на роботі (а.с. 60). 16 червня 2020 року адміністрацією КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" видано наказ № 95-к "Про особовий склад", яким звільнено [PERSON] з посади лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії у зв`язку із скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу (а.с. 61). Суд звертає увагу на те, що у разі звільнення працівника з роботи з ініціативи роботодавця, останнім має бути дотримано визначену положеннями КЗпП України процедуру такого звільнення на кожному з її етапів, і саме на роботодавця покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій. Аналіз досліджених судом доказів свідчить, що після поновлення 11 червня 2020 року [PERSON] на роботі на виконання рішення суду, роботодавцем фактично ініційовано нову процедуру його звільнення з роботи з ініціативи роботодавця, а саме за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу). Проте доказів попередження про скорочення посади, на якій його було поновлено, про наступне звільнення за 2 місяці, пропонування вакантних посад, як і доказів про те, що таке звільнення було погоджено профспілковим комітетом - суду не надано. Доводи відповідача про те, що згоду на звільнення [PERSON] було надано профспілковим комітетом ще 16 березня 2020 року, суд оцінює критично, оскільки оцінку цьому рішенню профспілкового комітету вже надано в рішенні Соснівського районного суду м.Черкаси від 2 червня 2020 року у справі № 712/4108/20, що набрало законної сили і в якому було встановлено порушення профспілковим комітетом положень ч. 2 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Заслуговують на увагу й доводи позивача про те, що 11 червня 2020 року його було фактично поновлено на посаді лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії, якої на той час вже не існувало в КНП "ЧООД Черкаської обласної ради". Водночас рішення суду від 2 червня 2020 року було прийнято на захист не ілюзорних, а реально існуючих та порушених трудових прав [PERSON] , і в разі відсутності відповідної посади на час винесення рішення суду про поновлення на роботі та за умови існування роботодавця як юридичної особи, саме адміністрація такого підприємства мала вжити необхідних заходів для відновлення прав працівника, а не створювати видимість виконання рішення суду та повторно ініціювати свавільне звільнення працівника у зв`язку із скороченням посади, якої фактично не існувало. Доводи відповідача про те, що згідно з актом № 1 від 11 червня 2020 року по КНП "ЧООД Черкаської обласної ради" [PERSON] відмовився приступити до виконання трудових обов`язків - є нікчемними, оскільки доказів щодо введення посади, на яку його було поновлено, до штатного розпису підприємства чи поновлення його порушених прав в інший спосіб, як і доказів про виділене йому робоче місце - не надано. За таких обставин адміністрацією підприємства протиправно винесено наказ № 95-к від 16 червня 2020 року в частині звільнення [PERSON] (чим допущено свавільне повторне його звільнення з роботи), що є підставою для поновлення його на роботі. З огляду на повне задоволення позову [PERSON] , з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved