Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю СТАР-СВІТ КОМПАНІ про захист прав споживачів шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2015 року між ним та ТзОВ СТАР-СВІТ КОМПАНІ було укладено договір про надання візових послуг № 8/03.09.2015, відповідно до п.1.1 якого відповідач, як виконавець послуги, зобовязався надати позивачу за плату інформаційні (консультаційні) послуги в обсязі та на умовах, визначених договором. Складовою частиною вищевказаного договору є Специфікація, яка передбачає, що інформаційна (консультаційна) послуга полягає в оформленні протягом періоду з 03 вересня 2015 року по 03 травня 2016 року візи до країни Німеччина. Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, зокрема надав відповідачу свій закордонний паспорт, інформацію про скалад сімї, попередню візову історію та сплатив грошові кошти в розмірі 5279,00 грн. Всупереч вищевказаним умовам договору ТзОВ СТАР-СВІТ КОМПАНІ свої зобовязання не виконало, оскільки віза позивачу оформлена так і не була, а належний останньому закордонний паспорт відповідач повернув 09 лютого 2016 року через відділення звязку Нова пошта без будь-яких пояснень причин невиконання договору. Також всупереч п.6.1.3 вищевказаного договору відповідач не повернув позивачу сплачені ним грошові кошти в розмірі 5279,00 грн. Позивач вважає, що крім матеріальної шкоди, йому відповідачем завдано моральну шкоду, яка полягає в його душевних переживаннях, повязаних з неотриманням робочої візи, позбавленням його сімї запланованих засобів для існування, нервових потрясіннях, викликаних пошуком нових варіантів для виїзду на роботу за кордон. З огляду на вищенаведене позивач просить стягнути з відповідача 5279,00 грн. матеріальної шкоди та 3000,00 грн. моральної шкоди. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю СТАР-СВІТ КОМПАНІ не зявився в судове засідання, оскільки повістку про виклик до суду представнику позивача не вручено, а скерована судом на адресу відповідача поштова кореспонденція двічі повернулася до суду у звязку із закінченням терміну зберігання. Однак, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 23 серпня 2016 року, товариство з обмеженою відповідальністю СТАР-СВІТ КОМПАНІ зареєстроване за вказаною у позовній заяві адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак його представник [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 03 вересня 2015 року між [PERSON] (далі - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю СТАР-СВІТ КОМПАНІ (далі - виконавець) було укладено договір про надання візових послуг № 8/03.09.2015, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобовязався надати замовнику за плату інформаційні (консультаційні) послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором (3-8). Відповідно до пунктів 3, 18 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець - це субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Отже, на думку суду, Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вищезазначений договір про надання візових послуг за своєю правовою природою є споживчим. Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) регулюються ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Пунктом 10 Специфікації до договору про надання візових послуг № 8/03.09.2015 від 03 вересня 2015 року передбачено, що вартість послуг щодо оформлення візи становить 5279,00 грн. Бажаний термін дії з 03 вересня 2015 року по 03 травня 2016 року. Рахунком фактурою № СТ-0000014 від 03 вересня 2015 року (а.с.11) та квитанцією № QS34704601 від 03 вересня 2015 року (а.с.12) стверджується, що [PERSON] сплатив ТзОВ СТАР-СВІТ КОМПАНІ 5279,00 грн. за послуги щодо оформлення візи. Пунктом 5.4 договору про надання візових послуг № 8/03.09.2015 від 03 вересня 2015 року передбачено, що фактом отримання послуг за даним договором є отримання документів замовником, а саме: паспорт з візою (Німеччина) чи підписаний замовником або довіреною особою замовника Акт прийому-передачі. Пунктом 5.5 договору про надання візових послуг № 8/03.09.2015 від 03 вересня 2015 року передбачено, що в інших випадках акт прийому-передачі висилається замовнику поштою на адресу вказану, як адреса реєстрації замовника чи адреса для листування, надана замовником. У випадку неотримання виконавцем підписаного замовником акту прийому-передачі у термін 3 робочі дні після відправки пошти послуга за даним договором вважається виконаною в повному обсязі. Так, судом встановлено, що акт прийому-передачі позивачем не підписаний (а.с.8), будь-яких доказів надсилання останньому цього акту поштою відповідачем не надано. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Пунктом 6.1.3 договору про надання візових послуг № 8/03.09.2015 від 03 вересня 2015 року передбачено, що виконавець гарантує замовнику отримання візи на строк, визначений у Специфікації та у випадку, якщо віза не буде отримана, виконавець повертає замовнику кошти у повному обсязі. Отже, на думку суду, предявлений позивачем позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення повністю. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її предявлення можливе з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", який передбачає право споживачів на відшкодування відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У статті 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції", статті 711 ЦК України визначено поняття шкоди - як завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином суд вважає, що з аналізу цих норм, а також параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода спричинена життю чи здоровю споживача, що, на думку суду, позивачем не доведено. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобовязання. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1790цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Отже, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди до задоволення не підлягає. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує їх в користь позивача в розмірі 562,00 грн. (1124 / 2 = 562).

Outcome: partial