Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Китайгородської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало Вікторія Володимирівна, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. Вказує, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 13.01.2011 року. [PERSON] була його матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , з відповідним актовим записом за №3948, виданий 30 жовтня 1963 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району міста Дніпропетровськ. Згідно довідки виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №398 від 28.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та постійно мешкала з 19 лютого 1982 року і на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На день смерті він проживав спільно разом з померлою, доглядав та вів спільне господарство. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки, загальною площею - 2700 га, що розташована на території Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №222052, виданим на підставі Розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації №260-р від 11 липня 2002 року. Державний акт на право приватної власності, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №176 від 30.09.2002р. Звернувшись до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Сало В.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] , постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з неподанням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини оформленої належним чином в термін до 6 - ти місяців з дня смерті померлого. На підставі викладеного, прохає встановити, що він постійно проживав на час відкриття спадщини разом з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно померлої [INFO] матері [PERSON] , а саме на земельну ділянку, загальною площею 2.700 га, що розташована на території Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №222052, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №176 від 30.09.2002р. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Федорова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити. Представник відповідача Китайгородської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, проте надали до суду заяву, в якій прохали розглянути справу без участі представника, проти позову не заперечують. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву, в якій прохала справу розглядати у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 13.01.2011 року (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , з відповідним актовим записом за №3948, від 30 жовтня 1963 року, матір`ю позивача записана [PERSON] (а.с.34). Згідно заповіту від 21.08.1992р. складеного [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Мартинець Ю.Г., зареєстрованим в реєстрі за №20, все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №398 від 28.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та постійно мешкала з 19 лютого 1982 року і на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою на момент смерті [PERSON] проживав спільно, доглядав та вів спільне господарство (а.с.17). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки, загальною площею - 2700 га, що розташована на території Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №222052, виданим на підставі Розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації №260-р від 11 липня 2002 року. Державний акт на право приватної власності, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №176 від 30.09.2002р. (а.с.13). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.02.2019р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ним не було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в термін до 6-ти місяців з дня смерті померлого (а.с.16). Відповідно до змісту статті 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог частини 2 статті 1220 та частини 1 статті 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд встановити факт, що він постійно проживав на час відкриття спадщини разом з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №398 від 28.05.2020, [PERSON] , була зареєстрована та постійно проживала з 19 лютого 1982 року і на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою на момент смерті проживав спільно, доглядав та вів спільне господарство син - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Згідно з довідкою Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №286/2.10 від 07.06.2017, яка мається в копії спадкової справи №10/2019, [PERSON] була зареєстрована та постійно мешкала з 19 лютого 1982 року і на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , одна, та окремо мешкає: син - [PERSON] (а.с.66). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що знають позивача, є односельчанами, дійсно, коли у [PERSON] погіршився стан здоров`я, що вона не мала можливості проживати сама, оскільки потребувала постійної сторонньої допомоги, син [PERSON] , позивач в даній справі забрав її проживати та доглядати до себе, тобто за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд покази свідків [PERSON] та [PERSON] оцінює критично та не може покласти в основу рішення суду в частині встановлення факту, що позивач постійно проживав на час відкриття спадщини разом з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS] , як того прохає позивач в позовній заяві. Отже, позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що він проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Натомість показання свідків (сусідів спадкодавиці та позивача) не можуть свідчити про фактичне прийняття спадщини у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України. При цьому, позивач як в позові, так і в судовому засіданні зазначив, що не оформив спадщину вчасно, однак причин не оформлення належних йому спадкових прав у встановлений законом шестимісячний строк, суду не вказав, а також якими поважними є ці причини та чи пов`язані вони з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та наявність підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, виходячи з вищенаведених висновків, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем заявленого позову про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову. Про це вказується також в Постанові Верховного Суду від 16.07.2018 року. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed