Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Орган опіки та піклування В.Писарівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що в смт.Комишня Миргородського району Полтавської області на утриманні дідуся [PERSON] перебувають двоє малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Мати дітей - [PERSON] - померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 18.08.2015 року. Батько дітей - [PERSON], [INFO], зловживає спиртними напоями, веде бродяжницький спосіб життя, ніде не працює, не забезпечений продуктами харчування та речами першої необхідності, схильний до конфліктів, з 2012 року проживає окремо від дітей, їх вихованням не займається, долею та станом здоров'я не цікавиться, зв'язків не підтримує, допомоги не надає. [PERSON] було попереджено про те, що у разі відмови від виховання та туримання дітей без поважних причин, його буде позбавлено батьківських прав відносно них. Відповідно до висновку служби у справах дітей В.Писарівської РДА є достатні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача - провідний спеціаліст сектора опіки та піклування служби у справах дітей В.Писарівської РДА Мельник Л.М. - позов підтримала, просить суд позов задовольнити, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Начальник В.Писарівського відділу Охтирської місцевої прокуратури Бречка В.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутнім не був, надав суду пиьмову заяву про розгляд справи без його участі, де позов визнав частково - в частині позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Представник третьої особи - Рябинівської сільської ради - у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, зазначено, що «…Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини…; рішення про встановлення опіки над дитиною і сам такий захід не повинні бути предметом дискримінації за ознакою ... інвалідності ... або іншого статусу ... батьків дитини...». Статті 32, 51 Конституції України проголошує, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їх матір'ю являється [PERSON], батько - [PERSON] / а.с.10,11 /. Мати - [PERSON] - відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла [INFO] в м.Кодима Кодимського району Одеської області / а.с. 7 /. Батько - [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS] /а.с.8,9/. Відповідно до довідок, що маються в матеріалах справи, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають по [ADDRESS] / а.с.12, 14 /. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов громадянина [PERSON], жителя смт.Комишня Миргородського району Полтавської області, складеного 16.09.2015 року комісією виконкому Комишнянської сільської ради, встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON], являється пенсіонером, умови проживання задовільні, з серпня місяця разом з ними проживають двоє неповнолітніх онуків: [PERSON] та [PERSON]./ а.с. 20 /. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав матері, батька являється ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Право на повагу до приватного і сімейного життя та заборона втручатися в ефективне використання цих прав з боку органів влади гарантується статтею 8 Конвенції. Ця стаття передбачає не лише невтручання з боку держави, але й позитивне зобов'язання держави захищати особу від втручання з боку інших осіб, яке випливає з поняття "поваги", закладеного в текст статті 8. Право на повагу до сімейного життя стало предметом багатьох справ щодо позбавлення батьківських прав (див. рішення у справі "Скодзарі і Джунта проти Італії" [GC] від 13 липня 2000 р., заяви №39221/98 та 41963/98, §§ 142-151), встановлення опіки над дітьми та поміщення дітей, позбавлених батьківської опіки, в дитячі заклади (див. рішення у справі "Йохансен проти Норвегії" від 7 серпня 1996 р., Звіти 1996-ІІІ; рішення у справі "Скодзарі і Джунта проти Італії", §§ 184-216). У своєму рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року (набуло статусу остаточного 18.03.2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B), таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»; визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 ( справи «Кутцнер проти Німеччини», № 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини», [GC], № 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII); та також суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції», № 40031/98, п. 59, ECHR 2000\--IX). Відповідно до ст.ст. 111, 114 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків; діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до Наказів №№ 80, 81 від 11.11.2015 року служби у справах дітей Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області неповнолітні [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах / а.с.17,19/. Згідно висновків органів опіки та піклування Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області № 01-29/474 від 15.12.2015 року та В.Писарівської районної державної адіміністрації Сумської області № 14-01-25/3162 від 15.12.2015 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], так як [PERSON] проживає окремо від дітей, їх вихованням та забезпеченням не займається, матеріальної допомоги дітям не надає, станом здоров'я не цікавиться, зв'язків з дітьми не підтримує, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків /а.с.5,6 /. З акту обстеження житлово-побутових умов від 15.12.2015 року за адресою [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] проживає у власному будинку, кімнати якого перебувають у незадовільному санітарному стані (пляшки,сміття), мається одне спальне місце, продуктами харчування, речами першої необхідності, паливом не забезпечений, земельна ділянка не обробляється, тобто умови для проживання, розвитку та виховання малолітніх дітей не створені (а.с.45). З матеріалів, що маються у справі, слідує, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, а також до кримінальної відповідальності, де відповідно до вироку В.Писарівського районного суду Сумської області від 27.01.2015 року [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, на даний час з обліку у В.Писарівському РС КВІ знятий у зв'язку з відбуттям призначеного покарання (а.с.52-54,65). Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, відсутність заперечення проти позовних вимог та неявку відповідача у судове засідання суд розцінює, як небажання відповідача захистити своє право на виховання малолітніх дітей та відсутність зацікавленості у розгляді справи, тобто фактично байдужість щодо можливого позбавлення його батьківських прав та подальшої долі дітей. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, за наявності достатніх доказів, які безспірно свідчать про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved