Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 22.08.2012 року в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 160000 грн. за офіційним курсом НБУ, 2000 доларів США відсотків за час прострочення сплати суми боргу, що еквівалентно 16000 грн. та 15000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 22 серпня 2012 року з відповідачем було укладено договір позики коштів в розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 240000 грн. за офіційним курсом НБУ, які відповідач зобов'язувався повернути до 22.09.2012 року. В підтвердження факту отримання коштів відповідач написав розписку від 22.08.2012 року. 07 вересня 2012 року відповідач частково повернув суму позики у сумі 10000 доларів США, іншу суму боргу відповідач до цього часу не повернув. Відповідач відмовився добровільно повертати суму боргу, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. Крім того, відповідно до договору в рахунок забезпечення виконання зобов'язань відповідач повинен був передати автомобіль [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), техпаспорт та ключі від нього, що і було зроблено після спливу строку на погашення заборгованості. 17.12.2012 року даний транспортний засіб було замінено на автомобіль [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), що належить брату відповідача та оформлено на позивача генеральне доручення. Проте, у лютому 2013 року дане доручення було анульоване та задіяно працівників Голосіївського РУ ГУМВС України в м.Києві з метою повернення автомобіля з начебто незаконного володіння. Цими протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Також, згідно з договором позики у разі прострочення платежу відповідач зобов'язався сплатити позивачу 20% річних від простроченої суми. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. В попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, відповідач зазначив, що він ніяких договорів позики із відповідачем не укладав та коштів від нього не отримував. Представник відповідача заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення факту підписання (непідписання) договору позики та розписки від 22.08.2012 року з боку відповідача. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 22 серпня 2012 року з відповідачем було укладено договір позики коштів в розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 240000 грн. за офіційним курсом НБУ, які відповідач зобов'язувався повернути до 22.09.2012 року. Договір складено у присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. В підтвердження факту отримання коштів відповідач написав розписку від 22.08.2012 року. 07 вересня 2012 року відповідач частково повернув суму позики у сумі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.128). Суму боргу в розмірі 20000 доларів США відповідач на момент звернення до суду добровільно не повернув позивачу. Крім того, відповідно до п.7 договору в рахунок забезпечення виконання зобов'язань відповідач повинен був передати автомобіль [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), техпаспорт та ключі від нього, що і було зроблено після спливу строку на погашення заборгованості. 17.12.2012 року даний транспортний засіб було замінено на автомобіль [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), що належить брату відповідача та оформлено на позивача генеральне доручення (а.с.9). Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані у судовому засіданні, підтвердили факт добровільного укладення між позивачем та відповідачем договору позики та отримання відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 30000 доларів США. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, пояснив, що відповідач є його сином, вважає, що договір позики від 22.08.2012 року підписаний його сином під психологічним та фізичним тиском з боку позивача та свідків. Зазначив, що за його інформацією позивач та свідки укладення договору є учасниками кримінального провадження щодо фактів шахрайства. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], оскільки згідно відповіді Голосіївського районного управління ГУМВС України в місті Києві №53/вх. від 29.01.2014 року при перевірці аналітично-інформаційної системи "Армор" встановлено, що кримінальних проваджень, в яких гр. [PERSON] має процесуальний статус свідка, підозрюваного чи обвинуваченого не здійснюється. Громадянин [PERSON] із заявами щодо порушення законодавства з боку [PERSON] до органів внутрішніх справ не звертався. Крім того, згідно висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Житомирській області №1/371 від 02.12.2014 року встановлено, що рукописні записи: - у графах договору позики від 22.08.2012 року, за винятком записів "[PERSON] Київ Заболотного [NUMBER] Московським РУГУ 09 листопада 2000" та "[PERSON]."; - від імені [PERSON] у розписці від 22.08.2012; - від імені [PERSON] у розписці про отримання позики від 22.08.2012, виконані [PERSON] Підписи від імені [PERSON] у договорі позики від 22.08.2012, у розписці від 22.08.2012, у розписці про отримання позики від 22.08.2012 виконані [PERSON] Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на викладене та часткове виконання договору з боку відповідача, суд приходить до висновку, що договір позики від 22.08.2012 укладено між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі, на основі вільного волевиявлення, передача коштів підтверджується розпискою від 22.08.2012 та розпискою про отримання позики від 22.08.2012. При цьому строк виконання зобов'язання за даним договором сторонами встановлено у п.2 договору позики до 22 вересня 2012 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Враховуючи, що відповідач не повернув позивачу у строк встановлений договором позики суму боргу в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору (22.08.2012) 160000 грн. за офіційним курсом НБУ, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині. Згідно із ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із п.8 договору позики, у разі прострочення платежу відповідач зобов'язався сплатити позивачу 20% річних від простроченої суми. Згідно розрахунку позивача розмір процентів становить 2000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору (22.08.2012) 16000 грн. за офіційним курсом НБУ. Щодо розміру моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. В укладеному між сторонами договорі не передбачено право кредитора на відшкодування позичальником моральної шкоди у випадку неповернення боргу чи його прострочення. Правова норма ст.23 ЦК України, яка передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, характер моральної шкоди, способи та розмір її відшкодування, є загальною для всіх цивільних правовідносин. Спеціальна норма закону, яка б передбачала право на відшкодування моральної шкоди у відносинах позики цивільним законодавством України не передбачена. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві та які, за його словами, спричинили йому моральної шкоди нічим не підтверджено. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 15 000 грн. моральної шкоди та відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивач не скористався своїм правом уточнити позовні вимоги з урахуванням офіційного курсу валюти на день платежу, а суд не може вийти за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає 160000 грн. (еквівалент 20000 доларів США станом на 22.08.2012р.) боргу за договором позики та 16000 грн. (еквівалент 2000 доларів США станом на 22.08.2012р.) відсотків за час прострочення сплати суми боргу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1714,70 грн. судового збору сплаченого згідно квитанцій від 01.04.2013р. Крім того, з відповідача відповідно до ст.86 ЦПК України, на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Житомирській області підлягає стягненню 900,48 грн. витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial