Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

05.05.2020 року позивач ТзОВ « Гірськолижний комплекс «Волосянка» в особі директора Терех П.Г. звернулося до суду з позовом до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, ТзОВ «Славскі», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, з участю третіх осіб Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Надії Богданівни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Стрихар Марти Ігорівни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Душек Ігоря Михайловича, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Христини Андріївни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Тракало Оксани Богданівни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хом`як Наталії Романівни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Бацик Мар`яни Геннадіївни, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюги Андрія Ярославовича, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Дмитрів Христини Василівни про визнання протиправними та скасування рішень Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, скасування державної реєстрації земельних ділянок, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування внесених до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 14.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21.05.2020 року накладено арешт та заборонено відчуження щодо земельних ділянок за кадастровими номерами 4624580800:04:000:2004; 4624580800:04:000:2003; 4624580800:04:000:2001; 4624580800:04:000:2002; 4624580800:04:000:0993; 4624580800:04:000:1024; 4624580800:04:000:0853; 4624580800:04:000:1004. Заборонено Славській селищній раді Сколівського району Львівської області (поштовий індекс 82660, смт. Славське, вул. В.Івасюка, 24, Сколівського району Львівської області) та Товариству з обмеженою відповідальністю «СЛАВСКІ» (код ЄДРПОУ 43438129, поштовий індекс 79032, м. Львів, вул. Пасічна, 167) вчиняти будь-які дії щодо поділу, об`єднання, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок за кадастровими номерами 4624580800:04:000:2004; 4624580800:04:000:2003; 4624580800:04:000:2001; 4624580800:04:000:2002; 4624580800:04:000:0993; 4624580800:04:000:1024; 4624580800:04:000:0853; 4624580800:04:000:1004. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07.09.2020 року, визнано відвід, поданий до суду відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Славські» - директором В. Гаразд головуючому у справі судді Ясінському Ю.Є. - необгрунтованим та передано справу іншому судді Сколівського районного суду Львівської області у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід головуючому у справі судді Ясінському Ю.Є. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 14.09.2020 року заяву ТзОВ «Славскі» про відвід головуючого судді Ясінського Ю.Є. від розгляду цивільної справи № 453/529/20 задоволено та передано справу до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Брони А.Л. від 21.09.2020 року справу прийнято до провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2019 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області було прийнято рішення № 1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, яким [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згодом, після розроблення відповідного проекту землеустрою, відповідачем-1 26.12.2019 року було прийнято рішення № 1339 про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, яким такий проект землеустрою було затверджено та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером 4624580800:04:000:0459 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства). Цим же рішенням було затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та передано згаданим особам у приватну власність земельні ділянки за кадастровими номерами: 4624580800:04:000:0459; 4624580800:04:000:1470; 4624580800:04:000:1468; 4624580800:04:000:1467; 4624580800:04:000:0993; 4624580800:04:000:1456; 4624580800:04:000:1461; 4624580800:04:000:1457; 4624580800:04:000:1460; 4624580800:04:000:1464; 4624580800:04:000:0852; 4624580800:04:000:1455; 4624580800:04:000:1471; 4624580800:04:000:1463; 4624580800:04:000:1465; 4624580800:04:000:1473; 4624580800:04:000:1462; 4624580800:04:000:1472; 4624580800:04:000:1474 4624580800:04:000:1466; 4624580800:04:000:1024; 4624580800:04:000:0853; 4624580800:04:000:1004 відповідно. В подальшому, а саме протягом 23-24 січня 2020 року та 03 лютого 2020 року, згадані земельні ділянки на підставі нотаріально посвідчених договорів були відчужені на користь ТзОВ "СЛАВСКІ". Крім того, згодом земельні ділянки за кадастровими номерами: 4624580800:04:000:1463; 4624580800:04:000:1474; 4624580800:04:000:1472; 4624580800:04:000:1471; 4624580800:04:000:1467; 4624580800:04:000:1468; 4624580800:04:000:1465; 4624580800:04:000:1470; 4624580800:04:000:1466; 4624580800:04:000:1473; 4624580800:04:000:1464 були об`єднані в земельну ділянку за кадастровим номером 4624580800:04:000:2004; земельні ділянки за кадастровими номерами: 4624580800:04:000:1461; 4624580800:04:000:0459; 4624580800:04:000:1457; 4624580800:04:000:1456; 4624580800:04:000:1462 - об`єднані в земельну ділянку за кадастровим номером 4624580800:04:000:2003; земельні ділянки за кадастровими номерами 4624580800:04:000:1455; 4624580800:04:000:1460 - об`єднані в земельну ділянку за кадастровим номером 4624580800:04:000:2001, а земельні ділянки з кадастровими номерами: 4624580800:04:000:0852, 4624580800:04:000:1461 - в земельну ділянку за кадастровим номером 4624580800:04:000:2002. Позивач вважає згадані рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області протиправнми та такими що підлягають сксуванню, а договори купівлі-продажу земельних ділянок такими, що підлягають визнанню недійсними відповідно до наступного. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. У ст. 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з п.1 ст. З Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Частиною 6 ст. 118 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених зу встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ч. 8-11 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні'' виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Статтею 25 наведеного Закону визначені види документації із землеустрою, зокрема, проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до розділу 1 «Основні відомості про земельні ділянки» пояснювальної записки Проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства: агровиробнича група грунтів представлена 195 г - бурі гірсько- лісові та дерново-буроземні глибокі та середньо глибокі легкосуглинкові щебенюваті слабозмиті ґрунти. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться: а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько- лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі грунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; Таким чином, відведені земельні ділянки сільськогосподарського призначення відносяться до особливо цінних земель. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи. У ст. 6 наведеного Закону передбачено, що об`єктами державної експертизи є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» суб`єктами державної експертизи є замовники та виконавці. Замовниками державної експертизи є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, землевласники, землекористувачі, підприємства, установи, організації і громадяни, заінтересовані у проведенні такої експертизи, а також розробники об`єктів державної експертизи. Виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (далі - експерти державної експертизи).Стаття 8 наведеного Закону визначає форми держаної експертизи. Згідно з даною статтею Державна експертиза проводиться в обов`язковій, вибірковій та добровільній формах. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов`язковій державній експертизі підлягають: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. З наведеного вбачається, що згадані проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства підлягали обов`язковій державній експертизі експертами спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи. Однак, всупереч вимоги чинного законодавства, така експертиза проведена не була. Відповідно до частини 6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Отже, враховуючи те, що положення згаданих проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства не відповідали вимогам закону, зокрема положенням Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» в частині необхідності проведення обов`язкової державної експертизи, Славська селищна рада Сколівського району Львівської області повинна була прийняти рішення про відмову в затверджені таких проектів. З наведеного вбачається, що рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 26.12.2019 року № 1339 про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органи місцевого самоврядування є суб`єктами містобудування. Компетенція міських рад та її виконавчих органів у сфері містобудування визначені ст. 12 Закону України «Про основи містобудування», зокрема до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування. Статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено поняття генерального плану населеного пункту. Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Відповідно до генерального плану с. Волосянка Сколівського району Львівської області із змінами, доданими 29.01.2019 року ([INFO] ) приватизовані земельні ділянки знаходяться поза межами села Волосянка та в межах зони гірськолижних полів, буксирних витягів - території призначеної для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Відповідно до ст. 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Згідно зі статтею 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт- клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. У ч. 1, 3, 4 ст. 52 ЗК України передбачено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії, зокрема, землі рекреаційного призначення. Частиною 1 ст. 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч. 1 ст. 19 ЗК України в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури. Згідно з наявною у позивача за первісним позовом інформацією, зміна цільового призначення земельних ділянок зони гірськолижних полів, буксирних витягів за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснена не була. У ст. 121 ЗК України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Згідно з даною статтею громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Позивач за первісним позовом зазначив, що серед зазначеного переліку відсутні землі рекреаційного призначення, що робить неможливим безоплатну передачу таких земель без попередньої зміни їх цільового призначення. У ч.1 ст. 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Таким чином, землі рекреаційного призначення, які не належать до земель що підлягають безоплатній передачі громадянам згідно ст. 121 ЗК України, були передані як земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, без відповідної зміни їх цільового призначення, що є грубим порушенням вимог ЗК України. Крім того, згідно з ч.6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Однак, згідно рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 20 червня 2019 року № 1023 розроблялись проекти щодо відведення земельних ділянок саме для ведення особистого селянського господарства, що не тільки не відповідає вимогам містобудівної документації, а саме генеральному плану с. Волосянка, але й нівелює визначені таки генеральним планом принципові вирішення розвитку даної території. Таким чином, Славська селищна рада Сколівського району Львівської області повинна була прийняти рішення про відмову в затверджені згаданих проектів землеустрою. На думку позивача за первісним позовом, наведені обставини є самостійною підставою не лише для скасування рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 26 грудня 2019 року № 1339 про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, але й рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 20 червня 2019 року № 1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян. Крім того, враховуючи те, що згадані земельні ділянки були зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідних рішень державних реєстраторів управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), такі рішення також підлягають скасуванню. Станом на момент прийняття Славською селищною радою Сколівського району Львівської області рішення від 20.06.2019 року № 1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була наявна інформація про реєстрацію за ТзОВ ГК "Волосянка" права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на відведених земельних ділянках, зокрема: - на земельних ділянках з кадастровими номерами: 4624580800:04:000:1461 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:0459 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1456 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1462 (первинний власник: [PERSON] ), знаходиться складова частина об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 68426246245): витяг буксирний №1, опори витягу буксирного №1-7, №3; - на земельній ділянці з кадастровим номером: 4624580800:04:000:0852 (первинний власник: [PERSON] ), знаходиться складова частина об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 68426246245): витяг буксирний № 2, опори витягу буксирного № 8-14. № 4: -на земельних ділянках з кадастровими номерами: 4624580800:04:000:1463 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1474 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1465 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1470 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1466 (первинний власник: [PERSON] ); 4624580800:04:000:1473 (первинний власник: [PERSON] ) знаходиться складова частина об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 68426246245): витяг буксирний № 3, опори витягу буксирного № 15-22 , № 5 . Наявність об`єктів нерухомого майна позивача на відповідних земельних ділянка додатково підтверджуються висновком № 008/20 будівельно-технічної експертизи по листу ТзОВ «Гірськолижний комплекс «Волосянка» (копія додається) складеного судовим експертом ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» [PERSON] . Згідно з даними висновком має місце спорудження об`єктів нерухомого майна (складових частин об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 368426246245), які належать на праві власності ТзОВ «ГК «Волосянка», а саме: -витягу буксирного № 1, опор витягу буксирного № 1-7 , № 3 на земельній ділянці за кадастровим номером: 4624580800:04:000:2003; -витягу буксирного №2, опор витягу буксирного № 8-14, № 4 на земельних ділянках за кадастровим номером: 4624580800:04:000:2002, 4624580800:04:000:0993; -витягу буксирного 3, опор витягу буксирного №я 15-22 , №2 5 на земельних ділянках за кадастровим номером: 4624584300:04:000:2004, 4624580800:04:000:1502 - див. дослідження і таблицю № 1 додатку до висновку. Дані досліджувані об`єкти нерухомого майна мають значний термін експлуатації. Давність спорудження даних об`єктів нерухомого майна -14-15 років (з 2005 р. і 2006 р.). Отже, позивач за первісним позовом зазначає, що згадані земельні ділянки не є вільними, оскільки знаходяться під об`єктами нерухомого майна, що перебуває у власності позивача. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна норма передбачена ч.1 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими об`єктами нерухомого майна після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власник споруди має право на користування земельною ділянкою, на якій розташована така споруда. При цьому ніхто інший, окрім власника цих об`єктів, не може претендувати на вказані земельні ділянки. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є. гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а згідно з ч.5 ст. 5 цього ж закону - відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Отже, рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 20 червня 2019 року № 1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян та рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 26 грудня 2019 року № 1339 про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян були прийняті з грубим порушенням права власності ТзОВ "ГК "Волосянка" на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п.1 ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки, крім інших даних, відображаються: контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Однак, в порушення зазначеної вимоги, на кадастрових планах, які є складовими частинами проектів землеустрою щодо відведення згаданих земельних ділянок у власність, відсутні контури розміщених на них об`єктів нерухомого майна (витяг буксирний №1, опори витягу буксирного №1-7, № 3; витяг буксирний №2, опори витягу буксирного №8-14, № 4; витяг буксирний №3, опори витягу буксирного №15-22, № 5). Більше того, відповідно до наявної в проектах землеустрою інформації щодо земельної ділянки на згаданих земельних ділянках відсутні відомості про наявність об`єктів нерухомого майна. У випадку відображення інформації в проектах землеустрою про об`єкти нерухомого майна, експерт державної експертизи у висновках про розгляд проектів землеустрою відмовив би у погодженні таких проектів та запропонував би встановити правовий стан об`єктів нерухомого майна розміщених на таких ділянках. Наведене, на думку позивача за первісним позовом, ще раз свідчить, що положення відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства не відповідали вимогам законодавства, зокрема ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в частині відображення на кадастровому плані земельної ділянки контурів об`єктів нерухомого майна, розташованих на такій земельній ділянці. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі, а згідно з ч. 6 даної статті кадастровий номер скасовується лишеу разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно з ч. 1-3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі ії у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У ч. 3-5 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно з ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. У ч.5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Відповідно до ч.6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Враховуючи те, що положення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства не відповідали вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» в частині необхідності проведення обов`язкової державної експертизи, ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України в частині невідповідності вимогам містобудівної документації, а саме генеральному плану с. Волосянка та ст. 121 Земельного кодексу України в частині безоплатної передачі земель рекреаційного призначення, які не належать до земель, що підлягають такій передачі, державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок повинен був відмовити у такій реєстрації. Відповідно до ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Аналогічна норма передбачена ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України. Крім того, відповідно до абз. 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З наведеного вбачається, що державна реєстрація зазначених вище земельних ділянок та об`єднаних земельних ділянок підлягає скасуванню з одночасним припиненням права власності ТзОВ «Славські» на такі ділянки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі п.1 ст. 215, п.1 ст. 203 ЦК України договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені з ТзОВ "СЛАВСКІ" є такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки їх було укладено на підставі протиправного рішення про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян. Позивач за первісним позовом вважає, що за таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з частиною першою та другою 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Крім того, за змістом статті 216 цього Кодексу наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до п. З ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовим актам. Згідно з п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Такі особливості встановлено, зокрема, частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний Об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Тому для реального захисту та відновлення порушених прав позивача за первісним позовом він вважає, що необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності, оскільки оскаржувані договори не створили жодних юридичних наслідків. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. скасування записів проведену про державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Отже, відповідні рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Надії Богданівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до позиції позивача за первісним позовом також підлягають скасуванню. ТзОВ «ГК «Волосянка» володіє на праві приватної власності об`єктами гірськолижного комплексу « [INFO] », зокрема приміщенням ресторану та канатно-крісельною дорогою, якою користуються мешканці с. Волосянка та відвідувачі курорту. Для оформлення прав на земельні ділянки з метою використання їх відповідно до цільового призначення - розміщення гірськолижних трас та спусків, що повністю відповідає генеральному плану, позивач за первісним позовом звернувся Сколівської районної державної адміністрації з проханням надати дозвіл на розроблення детальних планів територій. 14 липня 2017 року Сколівською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 232 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель ТзОВ «ГК «Волосянка» та розпорядження № 231 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель ТзОВ «ГК «Волосянка» (в яке 18 червня 2018 року було внесено зміни). Крім того 17 серпня 2018 року - розпорядження № 215 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки для обслуговування канатно-крісельної дороги ТзОВ «ГК «Волосянка». На виконання згаданих розпоряджень, ТзОВ "ГК "Волосянка" було розроблено: містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме очисних споруд бази відпочинку «Захар Беркут» на території Волосянківської сільської ради (за межами населеного пункту) Сколівського району Львівської області»; містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме кафе на 48 місць, громадських вбиралень, очисних споруд, резервуарів та витягів буксирних, які належать ТзОВ «ГК «Волосянка» відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 92272508 від 19.07.2017 р.) в урочищі «Високий Верх» за межами с. Волосянка та за межами с. В.Рожанка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області» та містобудівнудокументацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючого нерухомого майна, а саме пасажирської канатно-крісельної дороги, яка належить ТзОВ «ГК «Волосянка»» відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер 11888267 від 30 102013 р.), на гору «Зворець» за межами с. Волосянка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області». Після розроблення згаданої містобудівної документації (детальних планів території), позивач звернувся до відповідача з письмовим клопотанням про їх затвердження. Однак, Сколівська районна державна адміністрація жодних рішень щодо затвердження та/або відмови у затвердженні поданої містобудівної документації не вчиняла, що, в свою чергу, стало підставою для звернення ТзОВ "ГК "Волосянка" з позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 р. по справі № 1.380.2019.000607 позовні вимоги ТзОВ «ГК «Волосянка» було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1) щодо незатвердження містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме очисних споруд бази відпочинку Захар Беркут на території Волосянківської сільської ради (за межами населеного пункту) Сколівського району Львівської області; містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме кафе на 48 місць, громадських вбиралень, очисних споруд, резервуарів та витягів буксирних, які належать ТзОВ ГК Волосянка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер: 92272508 від 19.07.2017) в урочищі Високий Верх за межами с. Волосянка та за межами с. В. Рожанка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області; містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна, а саме пасажирської канатно-крісельної дороги, яка належить ТзОВ ГК Волосянка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер 11888267 від 30.10.2013), на гору Зворець за межами с. Волосянка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області у строки визначені ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зобов`язано Сколівську районну державну адміністрацію (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1) вирішити питання про затвердження у встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме очисних споруд бази відпочинку Захар Беркут на території Волосянківської сільської ради (за межами населеного пункту) Сколівського району Львівської області; містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме, кафе на 48 місць, громадських вбиралень, очисних споруд, резервуарів та витягів буксирних, які належать ТзОВ ГК Волосянка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер: 92272508 від 19.07.2017) в урочищі Високий Верх за межами с. Волосянка та за межами с. В. Рожанка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області; містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна, а саме пасажирської канатно-крісельної дороги, яка належить ТзОВ ГК Волосянка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер 11888267 від ЗО. 10.2013), на гору Зворець за межами с. Волосянка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівсько! області з урахуванням висновків суду. На виконання згаданого рішення, Сколівською районною державною адміністрацією 12 серпня 2019 року було прийнято розпорядження № 178 про відмову у затвердженні згаданих детальних планів території, що стало підставою для повторного звернення до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року позовні вимоги ТзОВ «ГК «Волосянка» було задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано розпорядження Сколівської районної державної адміністрації Львівської області від 12.08.2019 № 178 про відмову у затвердженні детальних планів території. Зобов`язано Сколівську районну державну адміністрацію Львівської області (місцезнаходження: 82600, Львівська обл., м. Сколе, майдан Незалежності, 1, код ЄДРПОУ: 04056397) затвердити: містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме очисних споруд бази відпочинку «Захар Беркут» на території Волосянківської сільської ради (за межами населеного пункту) Сколівського району Львівської області»; -містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме кафе на 48 місць, громадських вбиралень, очисних споруд, резервуарів та витягів буксирних, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гірськолижний комплекс «Волосянка» (місцезнаходження: 82663, Львівська обл., Сколівський р-н, с. Волосянка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 1, код ЄДРПОУ: 38740587) відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 92272508 від 19.07.2017) в урочищі «Високий Верх» за межами с. Волосянка та за межами с. В. Рожанка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області»; -містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючого нерухомого майна, а саме пасажирської канатно-крісельної дороги, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Гірськолижний комплекс «Волосянка» (місцезнаходження: 82663, Львівська обл., Сколівський р-н, с. Волосянка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 1, код ЄДРПОУ: 38740587) відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер 11888267 від 30.10.2013), на гору «Зворець» за межами с. Волосянка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області». Згадана містобудівна документація стосується тієї самої території земельної ділянки, що і земельні ділянки права власності на які були відведені оскаржуваним рішенням Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 26 грудня 2019 року № 1339. За таких обставин, згадана містобудівна документація втрачає свою актуальність для ТзОВ «ГК «Волосянка», оскільки наявність такого рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та нових власників земельних ділянок унеможливлює будь-які подальші дії щодо реалізації розробленої документації. Позивач за первісним позовом зазначає про те, що оскаржувані рішення прямо порушують права та інтереси ТзОВ "ГК "Волосянка". 12.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника ТзОВ «Славскі» Степанюк Н.Л. в якому зазначено наступне. Земельні ділянки, які є предметом судового розгляду, розміщені за межами населеного пункту с. Волосянка Сколівського району Львівської області. Як складові частини вказаного об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 68426246245 зазначено: кафе на 48 місць, А-2 громадські вбиральні та очисні споруди, Б; резервуар №1; резервуар №2; витяг буксирний №1 опори витягу буксирного №1-7, №3; витяг буксирний №2 опори витягу буксирного №8-14, №4; витяг буксирний №3 опори витягу буксирного №15-22, №5. Зазначено, що позивачем за первісним позовом не долучено до позову свідоцтва на право власності, як і будь-яких інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності на зазначене майно, в тому числі на витяги буксирні №1-3. Не надано також технічних паспортів на вказані об`єкти, а надана інформаційна довідка не містить характеристик об`єкта. Обгрунтовуючи своє порушене речове право на землю, позивачем не додано до позову правовстановлюючих документів на земельні ділянки ТОВ «ГК «Волосянка» та доказів того, що такі земельні ділянки накладаються на земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Славскі». Правовою підставою для звернення до суду з відповідним позовом позивач за первісним позовом зазначає ст. 120 ЗК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Однак, позивач не підтвердив правомірність набуття нерухомого майна, як і законність його створення. Посилання позивача про необхідність проведення обов`язкової державної експертизи у зв`язку з віднесенням земельних ділянок до категорії особливо цінних земель є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. З доданих до позовної заяви копій проектів землеустрою вбачається, що громадянам - відповідачам по справі було надано агровиробничу групу грунтів 195 г-бурі гірсько-лісові та деревно-буроземні глибокі і середньоглибокі легкосуглинкові щебенюваті та слабозмиті грунти прохолодного поясу від 500 метрів до 800 метрів над рівнем моря. Перелік особливо цінних груп грунтів затверджено наказом державного комітету України по земельних ресурсах 06.10.2003 №245. У вказаному переліку група грунтів 195 г не передбачена. Всі надані позивачем за первісним позовом копії проектів землеустрою містять висновки про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які підписані експертами державної експертизи. За даними висновків земельні ділянки до особливо цінних земель не належать та проекти землеустрою не підлягають обов`язковій державній експертизі. ТОВ «Гірськолижний комплекс «Волосянка» в позовній заяві як на обґрунтування свого порушеного права посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі № 1.380.2019.004556 за позовом ТОВ «ГК Волосянка» до Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання протиправним і скасування розпорядження відповідача від 12.08.2019 року № 178 про відмову у затвердженні детальних планів території; зобов`язати відповідача затвердити: містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме очисних споруд бази відпочинку « Захар Беркут » на території Волосянківської сільської ради (за межами населеного пункту) Сколівського району Львівської області»; містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючих нежитлових будівель, а саме кафе на 48 місць, громадських вбиралень, очисних споруд, резервуарів та витягів буксирних, які належать ТзОВ «Гірськолижний комплекс «Волосянка» відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 92272508 від 19.07.2017 року) в урочищі «Високий Верх» за межами с. Волосянка та за межами с. В. Рожанка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області»; містобудівну документацію «Детальний план території земельної ділянки для обслуговування існуючого нерухомого майна, а саме пасажирської канатно-крісельної дороги, яка належить ТзОВ «Гірськолижний комплекс «Волосянка» відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маино п реєстрацію прав власності (індексний номер 11888267 від 30.10.2013 року), на гору «Зворець» за межами с. Волосянка на території Славської селищної ради Сколівського району Львівської області. Однак, 08.05.2020 року Постановою Восьмого окружного адміністративного суду вказане рішення було скасовано, а в позові ТОВ «ГК Волосянка» відмовлено. Крім того, як зазначено в мотивувальній частині постанови від 08.05.2020 року, вказані землі були передані Славській селищній раді Сколівського району Львівської області як землі сільськогосподарського призначення, що спростовує також твердження позивача, що спірні земельні ділянки є землями рекреаційного призначення. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60- у «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 13-4476/1б- 18-СГ від 27.08.2018 року Славській селищній раді передано з державної у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 3963,1838 га, які розташовані на території Славської селищної ради (колишні Славська селищна рада, Нижньорожанківська, Либохорівська і Волосянківська сільські ради). На підставі акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 27.08.2018 року, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, зазначені земельні ділянки прийняті Славською селищною радою Сколівського району Львівської області в комунальну власність, а право на них зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 16.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, в якому зазначено, що посилання позивача на грубе порушення прав власності на об`єкти нерухомого майна при прийнятті Славською селищною радою рішення від 20.06.2019 року №1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою та рішення від 26.012.2019 року №1339 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян є необгрунтованими та безпідставними. 08.08.2020 року ТзОВ «Волосянка» надано відповідь на відзиви Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та ТзОВ «СЛАВСКІ» на позовну заяву, в яких зазначено, що такі є безпідставними та такими що не заслуговують уваги, оскільки рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 20 червня 2019 року № 1023 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян та рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 26 грудня 2019 року № 1339 про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян були прийняті з грубим порушенням права власності ТзОВ «ГК «Волосянка» на об`єкти нерухомого майна. 18.08.2020 року на адресу суду надійшли заперечення представника ТзОВ «Славскі» Степанюк Н.Л. на відповідь на відзив ТОВ «ГК «Волосянка». 25.08.2020 року на адресу суду надійшли заперечення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області на відзив ТзОВ «ГК «Волосянка». 14.09.2020 року ТзОВ «Волосянка» подано до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову та уточнення позовних вимог, а саме

Outcome: approved