Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] (надалі Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі відповідач) про стягнення банківського вкладу, процентів та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що 09.03.2013р. між ним та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок» № 689429/2013 на строк з 09.12.2013р. по 09.03.2014р. під 19 % річних. Також, 11.02.2014р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «З Любов'ю VAB» «Тринадцяти місячний» № 743136/2014 (в доларах США) на строк 13 місяців з можливою дострокового закриття вкладу та процентною ставкою у 12 % річних. Крім того, 06.12.2013р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» № 688486/2013 (в євро), під 7 % річних на строк 13 місяців. Позивач зазначає, що він неоднаразово 10.03.2014, 02.06.2014 та 11.06.2014 року звертався до відповідача із вимогою про дострокове розірвання вказаних договорів та видачу його належний грошових коштів по вкладу та відсотків за користування ними, але відповідач відмовився виконувати свої зобов»язання та кошти позивачу не повернув. У зв»язку з чим, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду із вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, де просив розглядати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, але направив до суду свої письмові заперечення проти позову, де просив в задоволені позову відмовити, посилаючись на віднесення відповідача до категорії неплатоспроможних банків і введення процедури тимчасової адміністрації згідно рішення від 20.11.2014 року №123, у зв'язку з чим відносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації, регулюються ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до ч. 5 ст. 36 якого, в редакції, чинній на день запровадження тимчасової адміністрації в Банку, задовлення вимог вкладників не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.12.2013р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок» № 689429/2013 на строк з 09.12.2013р. по 09.03.2014р., відповідно до п. 1.2. якого Банк відкриває на ім.»я вкладника вкладний рахунок на вимогу «Для виплат» [NUMBER], на який перераховує нарахована проценти та нього може бути перерахований вклад по закінченню строку його дії (а.с. 9). Відповідно до п. 1.3, 1.7 Договору сума початкового вкладу становить - 22 000 грн. на строк з по 09.03.2014 року. Згідно п. 1.5. Договору, проценти по вкладу складають - 19 % річних. Як вбачається зі змісту Довідки від 04.08.2014 року на ім'я [PERSON], то по вказаному рахунку у гривні, залишок коштів становить - 59 184,85 грн. та відсотки по рахунку в сумі - 5904,1 грн. (а.с.10) Також, 11.02.2014р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «З Любов'ю VAB» «Тринадцяти місячний» № 743136/2014 (в доларах США), який за умовами п.п.1.6 може бути достроково розірваний (а.с.16). Відповідно до п. 1.3, 1.7 Договору сума початкового вкладу становить - 8213,63 доларів США і договір укладено на строк з по 11.03.2015 року. Згідно п. 1.5. Договору, проценти по вкладу складають - 12 % річних. Як вбачається зі змісту Довідки від 04.08.2014 року на ім'я [PERSON], то по вказаному рахунку у доларах США, залишок коштів становить - 8313,63 доларів США грн. та відсотки по рахунку в сумі - 165,33 долари США (а.с.17). Між тим, за перевіреними судом перерахунками позивача сума відсотків складає - 396,90 доларів США (8213,63/100% = 82,14 х 12 %= 985,64 : 365 днів = 2,7 х 147 днів (з 06.05.14 по 01.10.2014 року) = 396,90 доларів США, а тому саме вказану суму відсотків слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також, 06.12.2013р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» № 688486/2013 (в євро), під 7 % річних на строк 13 місяців. Відповідно до п. 1.3, 1.7 Договору сума початкового вкладу становить - 1400 ЄВРО на строк по 06.01.2015 року. Згідно п. 1.5. Договору, проценти по вкладу складають - 7 % річних. Як вбачається зі змісту Довідки від 04.08.2014 року на ім'я [PERSON], то по вказаному рахунку у ЄВРО, залишок коштів становить - 3030 ЄВРО та відсотки по рахунку в сумі - 108,76 ЄВО (а.с.22) Згідно заяв від 02.06.2014 року та від 11.06.2014 року позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів по всім рахункам, але вказана вимога залишилась поза увагою відповідача (а.с.26-32). Станом на день розгляду справи відповідач кошти по депозитних вкладах не повернув. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В своїх запереченням представник відповідача посилається на необґрунтованість позовних вимог, з огляду на те, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року №123 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладників в ПАТ «Вабанк». Однак, суд не може погодитися з такими твердженнями представника відповідача, з огляду на наступне. Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року №123 у ПАТ "ВАбанк» з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку. Разом з тим, слід зазначити те, що строк дії вкладу закінчився до введення тимчасової адміністрації, та позивач ще до введення тимчасової адміністрації у АТ "ВАбанк» звертався з письмової вимогою про повернення йому грошових коштів (а.с.26-27). Таким чином, порушення зобов'язання ПАТ "Вабанк" відбулося до введення тимчасової адміністрації. Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, по договору №689429/2013 у гривні станом на день вимоги вкладу 11.06.2014 року і по день подачі позову по 01.10.2014 року з розрахунку боргу в сумі - 59 184,85 грн. та відсотки по рахунку в сумі - 5904,1 грн., а всього 65 088,95 грн., з якої розраховано суму інфляційних втрат в сумі - 3384,63 грн. та 3% в сумі - 604,52 грн., які підлягають стягненню з відповідача у зв»язку з простроченням ним виконання грошового зобов»язання. З врахуванням того, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу в іноземній валюті (долар США та ЄВРО), тому суд не знаходить правових підстав для стягнення суми в розмірі інфляційних втрат, оскільки на долар США або ЄВРО нарахування інфляції та пені у розмірі подвійної ставки НБУ законодавством та договором не передбачено та позивачем не доведено в судовому засіданні обґрунтованості своїх вимог щодо її стягнення з відповідача, а відтак в цій частині в задоволені позову слід відмовити. Між тим, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача сум відсотків 3% річних, розрахованих на суму банківського вкладу та відсотків за його користування за період з часу закінчення строку дії договору по валютним кредитам з 11.06.2014 року по 01.10.2014 року (день подання позову), що становить - 79,97 доларів США по договору №743136/2014 від 11.02.2014 року із розрахунку суму вкладу та відсотків в розмірі - 8610,53 долари США та за цей же період по договору №688486/2013 в ЄВРО з суми вкладу та відсотків - 3138,76 ЄВРО, що складає - 29,15 ЄВРО. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частиш рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на те, що позивач розрахував та просив суд стягнути грошові кошти по курсу доллару США і ЄВРО до гривні станом на день складання позову - 01.10.2014 року, тому суд приймає до уваги курс офіційний курс гривні до долару США станом на 01.10.2014 року, що становить: 1 дол. США - 12,9490 грн. Таким чином, 8690,5 доларів США (сума боргу з урахуванням процентів та 3% річних) х 12,9490 грн. = 112 533 грн. 28 коп. Курс ЄВРО до гривні станом на 01.10.2014 року, що становить: 1 ЄВРО - 16,51 грн. Таким чином, 3167,91 ЄВРО (сума боргу з урахуванням процентів та 3% річних) х 16,51 грн. = 52 302 грн. 19 коп. За таких обставин, судом встановлено, що позивач позбавлений права користуватися своїм майном у вигляді грошових коштів, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення банківського вкладу «Новорічний подарунок» № 689429/2013 в розмірі банківського вкладу - 59 184,85 грн., з урахуванням 22 % відсотків за користування вкладом в розмірі - 5904,1 грн., суму інфляційних втрат в сумі - 3384,63 грн. та 3% в сумі - 604,52 грн.; коштів банківського вкладу «З Любов'ю VAB» «Тринадцяти місячний» № 743136/2014 (в доларах США) в розмірі 8 213,63 доларів США, процентів за його користування в розмірі - 396,90 доларів США та 3% річних в сумі - 79,97 доларів США, а всього в сумі - 8690,5 доларів США, що еквівалентно - 112 533,28 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 01.10.2014 року; банківського вкладу за договором «Новорічний подарунок «Піврічний» № 688486/2013 (в євро) в розмірі - 3 030 Євро, відсотків за його користування в розмірі - 108,76 Євро та 3% річних в сумі - 29,15 Євро, а всього в сумі - 3 167,91 Євро, що еквівалентно сумі - 52 302,19 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 01.10.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою роз'яснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами. Договорами, укладеним між позивачем та відповідачами, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial