Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , по якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21.01.2015 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 750 грн. щомісячно на ј частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.12.2011 року. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.01.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначає, що відповідач не сплачує аліментів на утримання інших дітей, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших осіб, непрацездатних батьків на утриманні немає. Також вказує, що прожитковий мінімум на 2019 рік для дітей віком від 6 до 18 року встановлений у розмірі з 1 січня по 30 червня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня по 30 листопада 2019 року - 2118 грн., з 1 грудня 2019 року - 2218 грн. Тому визначений розмір аліментів у 750 грн. є недостатнім для утримання дитини. За вказаних обставин, звернулась до суду із заявою про зміну розміру аліментів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання /а.с. 17-18/. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала /а.с. 39/ Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 26.06.2009 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №223. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 14.09.2010 року /а.с. 9/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с. 8/. Як вбачається з довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заможна оселя» №80 від 10.04.2019 року, малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] а.с. 7/. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.01.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] /а.с. 10/. Звернувшись до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, позивач вказала, що розмір аліментів, який раніше визначений рішенням суду, на даний час не достатній для утримання дитини, тому враховуючи наявність у неї права вибору способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, та законодавчі зміни визначення мінімального розміру аліментів, просила змінити спосіб стягнення аліментів. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, згідно з положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Доводи позивача зводяться до того, що у зв`язку із збільшенням мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України) та збільшенням самого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є підстави вимагати зміни способу аліментів. Проте, нормами Сімейного кодексу України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів, про що роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року. Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статей 141, 180, 182, 192 СК України. Відомості про доходи відповідача у матеріалах справи відсутні. На підставі наведених доказів суд дійшов висновку, що позивач не довела ні погіршення свого матеріального стану, ані покращення майнового стану платника аліментів, отже, визначені статтею 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів відсутні. Крім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Нормами статті 181 Сімейного кодексу визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, якщо на підставі рішення суду стягуються аліменти у меншому розмірі, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, питання стягнення аліментів не менше гарантованого Сімейним кодексом розміру належить до компетенції державного виконавця. За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed