Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] "Інтертранстур", [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2014 року він проїзджав на велосипеді "Asama\~модель KF\~20005"повз поворот до магазину «Будмайстер», що по вулиці Мазепи в м. Трускавці Львівської області та раптово відчув сильний удар. Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], керуючи автомобілем в напрямку від Стебницького кільця по вул. Мазепи вгору у місті Трускавці та здійснюючи маневр повороту ліворуч, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема не пропустив його, створивши аварійну обстановку та вчинив наїзд на нього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 513 від 12 серпня 2014 року по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням, визначивши іспитовий термін два роки. Вирок суду набрав законної сили. Автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким 11 серпня 2014 року керував [PERSON], станом на день вчинення кримінального правопорушення належав на праві власності [PERSON]. Відповідно до договору позички від 28 березня 2014 року, [PERSON] передала згаданий автомобіль в безоплатне користування строком на 5 років [PERSON] "Інтертранстур". Внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого 11 серпня 2014 року [PERSON] під час керування ним автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER], який на цей час перебував у користуванні [PERSON] «Інтертранстур» та належав на праві власності [PERSON], позивачу заподіяно матеріальну шкоду, яку він оцінив у 46 508,79 грн. та моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000,00 грн. та просить сумарний розмір завданої шкоди в розмірі 146 508,79 грн. стягнути солідарно з відповідачів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що внаслідок даної ДТП він не є здоровим до цього часу. Йому буде необхідна ще одна операція для видалення тимчасової пластини з голови, а на це необхідно значні кошти. За кермом автомобіля, який його збив 11 серпня 2014 року, був [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та у процесі розгляду справи заявив клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості відповідача також і [PERSON], який керував автомобілем та вчинив ДТП, під час якого потерпілому було завдано тяжких тілесних ушкоджень. Судом задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у розгляді справи в якості відповідача [PERSON] Крім того, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 24.01.2019 року уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути солідарно з [PERSON] «Інтертранстур», [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 8299,33 грн. - витрати понесені на придбання ліків, 1750,00 грн. - витрати на ремонт велосипеда "Asama\~модель KF\~20005" та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. По справі додатково пояснив, що у вчиненому винний [PERSON], який зробив позивача інвалідом. Представник [PERSON] "Інтертранстур" [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, по справі додатково пояснив, що автомобілем керував [PERSON], який не перебував у трудових відносинах з [PERSON] "Інтертранстур", тому саме [PERSON] повинен нести відповідальність за завдані позивачу збитки. Представник [PERSON] "Інтертранстур" [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, по справі додатково пояснив, що [PERSON] "Інтертранстур", керівником якого він є, не повинно відшкодовувати завдані позивачу збитки, оскільки такі завдані [PERSON], який і повинен їх відшкодувати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, по справі пояснила, що вона придбала автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] і вирішила здати його в оренду [PERSON] "Інтертранстур", яке в свою чергу передало машину її синові - [PERSON], який таксував на ній. В день ДТП [PERSON] їхав у магазин "Будмайстер", здійснював поворот, а позивач на велосипеді заїхав в його автомобіль. Коли позивач перебував у лікарні, то [PERSON] передавав гроші на лікування матері позивача. Після виписки з лікарні позивач хотів у сина ще 5 000,00 доларів США, але він не дав, бо на той час не мав грошей. Просить суд в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, подав суду заперечення проти позову, яке підтримав в судовому засіданні, по справі додатково пояснив, що вина [PERSON] у вчиненому кримінальному правопорушенні доведена та він поніс покарання. Позивач надав суду квитанції, які не підтверджують понесені ним витрати саме на лікування наслідків ДТП. Щодо велосипеда, то позивачем також не доведено, що саме на цьому велосипеді, який був представлений експерту, останній потрапив в ДТП. Просить суд в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні допитаний в якості свідка пояснив, що він дійсно керував автомобілем 11.08.2014 року та від [PERSON] "Інтертранстур" займався перевезенням пасажирів. Але саме тоді пасажира дав йому інший таксист. На вул. І.Мазепи біля магазину "Будмайстер" відбулась ДТП. Після ДТП позивач потрапив до лікарні. Він приїзджав у лікарню, цікавився здоров"ям позивача. З 11.08.2014 року по 02.09.2014 року він давав його матері кошти на лікування, які в загальному склали 5 248,00 грн. Також має чеки, які свідчать про те, що він купляв позивачу ліки. Вважає, що всю завдану позивачеві шкоду вже відшкодував, тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позову не визнав, по справі пояснив, що розмір матеріальної та моральної шкоди позивачем не доведено. Моральна шкода, завдана позивачу є незначною, тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наданих чеків призначуваним лікарями медичним препаратам та періодам перебування [PERSON] на лікуванні, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до\~[PERSON] "Інтертранстур",\~[PERSON],\~[PERSON] про\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~вчинення кримінального\~правопорушення підлягає\~частковому задоволенню,\~виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням, визначено іспитовий термін два роки. Вирок суду набрав законної сили 12.03.2015 року. Вирок звернено до виконання. Даним вироком встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 513 судово-медичної експертизи від 12 серпня 2014 року по ступеню тяжкості відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 3 ст. 386\~ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В силу\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними,\~між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно п.п. 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Зважаючи на вищевикладене, вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, встановлена вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2015 року, що в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] належить на праві власності [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 329610, копія якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження /а.с. 134/. Відповідно до договору позички від 28.03.2014 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] передала у безоплатне користування автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належав їй на праві власності, [PERSON] "Інтертранстур" строком на п"ять років. Відповідно до даного договору [PERSON] "Інтертранстур" отримало тимчасовий реєстраційний талон, який свідчить про те, що автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] тимчасово, до 28.03.2019 року, перебуває у користуванні [PERSON] "Інтертранстур". Але у судовому засіданні не встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON] "Інтертранстур" і сторонами не було представлено таких доказів. Судом встановлено, що 11.08.2014 року [PERSON], не перебуваючи у трудових відносинах з [PERSON] "Інтертранстур", маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб, вчинив ДТП, у якому був визнаний винним за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10.02.2015 року, а позивачу було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, то за змістом п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди, тому саме [PERSON] повинен нести відповідальність за завдану шкоду. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після ДТП, яка сталася 11.08.2014 року перебував на лікуванні у Дрогобицькій міській лікарні у період з 11.08.2014 року по 02.09.2014 року, про що свідчить копія витягу з медичної карти амбулаторного хворого, яка знаходиться в матеріалах справи /а.с. 23/; у Трускавецькій міській лікарні у період з 24.11.2014 року по 09.12.2014 року про що свідчить копія виписки № 6382 з медичної карти стаціонарного хворого, яка знаходиться в матеріалах справи /а.с. 24/; у Дрогобицькій міській лікарні у період з 24.12.2014 року по 06.01.2015 року, про що свідчить копія витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 09859, яка знаходиться в матеріалах справи /а.с. 25/. З представлених позивачем суду письмових доказів, розбірливий та читабельний перелік ліків, які призначалися позивачу під час його лікування вказаний у копії витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 09859 /а.с. 25/ та проаналізувавши фіскальні чеки, представлені суду позивачем та які знаходяться в матеріалах справи /а.с. 26-48/, судом встановлено, що перелік ліків у чеках не відповідає переліку ліків, призначених лікарем для лікування позивача. В судовому засіданні представник позивача відмовився від призначення експертизи по справі, яка б на основі матеріалів справи встановила точний розмір понесених позивачем витрат на лікування внаслідок ДТП, що було роз"яснено судом відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Тому, суд не приймає до уваги представлені позивачем докази понесених ним витрат на лікування - фіскальні чеки в розмірі 8299,33 грн. та вважає розмір матеріальної шкоди в частині витрат на лікування недоведеним та таким, що не підлягає стягненню з відповідача. У процесі судового розгляду, ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 29.05.2018 року була призначена товарознавча експертиза. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 181 від 21.07.2018 року, вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику велосипеда "Asama модель KF 20005", станом на момент проведення дослідження становить 1750,00 грн. Тому, суд вважає, що даний розмір матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то\~ст. 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на його переживання та переживання членів його сім'ї з приводу нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень, тривалого лікування і відновлення. Суд приймає до уваги дані вимоги позивача, оскільки він під час ДТП 11.08.2014 року дійсно зазнав тяжких тілесних ушкоджень, значний період часу перебував на лікуванні у Дрогобицькій та Трускавецькій міській лікарні, був позбавлений можливості звичайного ритму життя, зазнав фізичного болю. Зважаючи на такі обставини та вимоги закону, відповідальним за моральну шкоду, пов'язану із нанесенням тілесних ушкоджень та подальшим лікуванням, є відповідач [PERSON], який засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2015 року. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року), суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому судом враховуються неправомірність поведінки відповідача, яка встановлена вироком суду, вимушеність змін у житті позивача через отримання тілесних ушкоджень та подальшим лікуванням і відновленням стану його здоровя. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Однак, розмір моральної шкоди - 100 000,00 грн., який просить позивач [PERSON], на думку суду є завищеним, не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути 20 000 грн., при цьому суд виходить з наступних критеріїв: тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, об'єму душевних страждань, понесених потерпілим та вважає, що дана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач є інвалідом ІІ групи, що стверджується посвідченням № 107716, копія якого знаходиться в матеріалах справи /а.с.8/. Відповідач є інвалідом ІІ групи, що стверджується посвідченням АВ № 553759, копія якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження /а.с. 135/. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Тому розмір судового збору не підлягає стягненню з позивача та відповідача [PERSON]

Outcome: partial