Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про визнання незаконним та скасування наказу від 19.09.2017 року №192 Про звільнення [PERSON], поновлення на роботі на посаді водія ремонтно-автотранспортних засобів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.09.2017 року до дня поновлення на роботі, стягнення 5 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів»на посаді водія ремонтно-автотранспортних засобів. За ввесь період роботи до позивача ніколи не застосовувались дисциплінарні стягнення. Однак, 19.09.20107 року директором ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" було видано Наказ "Про звільнення [PERSON].", відповідно до якого позивача 19.09.2017 року звільнено з роботи за прогули ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин та невиконання своїх службових обов"язків, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Згідно вищевказаного наказу, підставою звільнення є Акти про відсутність працівника на робочому місці від 15.09.2017 року та службова запика №869 від 19.09.20017 року. Однак, жодного дисциплінарного проступку позивачем не вчинялось, оскільки, згідно листка непрацездатності серії АДД №357630 з 19.09.2017 року по 29.09.2017 року перебував на лікарняному. Факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов"язків з поважних причин і на законних підставх звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання. Згідно вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Отже, позивача було незаконно звільнено, що тягне за собою поновлення порушених прав працівника, зокрема шляхом поновлення на попередній посаді. Згідно з вимогами КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню. Внаслідок порушення прав позивача, він також має право на відшкодування моральної шкоди. На підставі вищенаведеного, просив суд поновити його на роботі на посаді водія ремонтно-автотранспортних засобів, стягнути середній заробіок за час вимушеного прогулу з 19.09.2017 року до дня поновлення на роботі та 5 000,00 грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі (а.с.43). Представник відповідача в судове засіданнія не з"явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково (а.с.44). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді водія ремонтно-автотранспортних засобів. Наказом ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» о.с. №192 від 19.09.2017 року Про звільнення [PERSON], [PERSON] звільнено з посади водія ремонтно-автотранспортних засобів 19.09.2017 року за прогули ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин гротягом робочого дня) без поважних причин та невиконання своїх службових обов"язків, зідно з п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.7). Згідно вищевказаного наказу, водій ремонтно-автотранспортних засобів [PERSON] з 11.09.2017 року по 15.09.2017 року був відсутній на робочому місці без поважних на те причин, про що були складені акти та службова записка №869. Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Перевіряючи наявність правових підстав для застосування дисциплінарного стягнення, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, судом встановлено, що позивач будучи тимчасово непрацездатним був звільнений від роботи з 19 вересня 2017 року по 29 вересня 2017 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АДД № 357630, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). Кожна людина має природне невід'ємне і непорушне право на охорону здоров'я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров'я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров'я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв'язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя (Преамбула Основ законодавства України про охорону здоров'я). Відповідач, приймаючи рішення про накладення дисциплінарного стягнення, не врахував зазначені обставини, зокрема поважність причин відсутності, помилково кваліфікував відсутність працівника як прогул, при тому що працівник за зазначених обставин не інакше як був впевнений що звільнений від роботи через хворобу, як наслідок прийняв протиправне рішення. Отже, позов в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" від 19.09.2017 року №192 Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі на посаді водія ремонтно-автотранспортних засобів ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" з 20.09.2017 року слід задоволити. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу суд виходить з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд визначає розмір середньоденної заробітної плати за підставі довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 740 від 19.10.2018 року (а.с.46). Середній заробіток за період з 20.09.2017 року по дату, що передує фактичному поновленню на роботі попередній робочий день 19.10.2018 року включно (271 робочий день) слід виплатити виходячи з середньомісячної заробітної плати обчисленої з виплат за останні 2 календарних місяців роботи, що передують звільненню. З період липень 2017 року - серпень 2017 року нарахована заробітна плата позивача склала 10 233 грн. 69 коп. Цей період містив 43 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата складає 237 грн. 99 коп. (10 233,69 грн. : 43 робочих дні). За 271 робочий день заробітна плата складає 64 495 грн. 29 коп., виходячи з наступного розрахунку (237,99 грн. х 271 робочий день). Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 64 495 грн. 29 коп. за мінусом загальнообов"язкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу існування сім»ї позивача через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сім»я були позбавлені нормальних життєвих зв»язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000,00 гривень. Згідно положень ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць (22 робочих дні) за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 147, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року,

Outcome: approved