Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна Іншуранс груп» (далі - ПрАТ «Княжа вієнна Іншуранс груп») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу (суброгації). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.04.2017 року між ПрАТ «Княжа вієнна Іншуранс груп» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № К 079024, яким забезпечено транспортний засіб «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] . 31.01.2018 року в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо - транспортна пригода (далі -ДТП) за участю забезпеченого вищевказаним договором транспортного засобу автомобіля марки «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобілем «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , з вини [PERSON] . Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2018 року постанову Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 року скасовано в частині, що стосується водія застрахованого автомобіля «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , якій у подальшому позивачем на підставі договору страхування було сплачено страхове відшкодування у сумі 40 049,70 грн. Поліс на транспортний засіб державний номерний знак [NUMBER] не знайдено. Вказана сума підлягає на думку позивача стягненню з відповідача, оскільки закриття провадження в адміністративній справі за закінченням строку притягнення до відповідальності не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати заподіяну ДТП шкоду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено дату та час судового засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій просить здійснити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, за адресою, вказаною у позовній заяві поштове відправлення повернулось з відміткою про відсутній адресата за вказаною адресою, у зв`язку з чим відповідач був повідомлений через оголошення на сайті «Судова влада». Причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву відповідач не подав. Також на сайті «Судової влади»: Святошинський районний суд у розділі «громадянам» було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 07.04.2017 року між ПрАТ «Княжа вієнна Іншуранс груп» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № К 079024, яким забезпечено транспортний засіб «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). 31.01.2018 року о 17.20 годин в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області сталася ДТП за участю забезпеченого вищевказаним договором транспортного засобу автомобіля марки «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобілем «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2018 року постанову Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 року скасовано в частині, що стосується водія застрахованого автомобіля «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] 27.12.2018 року ПрАТ «Княжа вієнна Іншуранс груп» розрахувало суму страхового відшкодування, згідно з умовами договору добровільного страхування транспортного засобу [NUMBER] від 07.04.2017 року, на підставі страхового акту № 180000145208 від 27.12.2018 року та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , складає 40 049,70 грн (а.с.23 зворот). ПрАТ «Княжа вієнна Іншуранс груп» відшкодувало [PERSON] витрати на ремонт транспортного засобу «ВМW X5», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 40 049,70 грн, перерахувавши кошти на рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 3Р094063 від 27.12.2018 року (а.с. 24). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 38.1.1. (г) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Пунктом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року № 6 передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З аналізу наведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У зв`язку з встановленими обставинами, суд не має належних доказів для встановлення вини відповідача, оскільки, вказана позивачем постанова Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 року не впливає на правовідносини сторін у даній справі, оскільки цією постановою не встановлено вину [PERSON] у ДТП, яка сталася 31.01.2018 року. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача достатньо не доведено, а судом не встановлено неправомірність дій відповідача [PERSON] , а саме, що останній є винуватим у завданні майнової шкоди саме позивачу на суму, яка пред`явлена ним до стягнення, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed