Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між сторонами у встановленому порядку в 2007 році був укладений шлюб. У шлюбі народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Сторони разом не проживають, між ними відсутні будь-які стосунки та взаєморозуміння. Строк для примирення не потрібний. Майновий спір відсутній. У зв`язку з викладеним позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує. Інтереси позивача у суді представляла адвокат Милаш Г.А., яка діяла на підставі договору № 31 про надання правової допомоги від 05.05.2021 та відповідного ордеру. У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, представник позивача заявила клопотання про відмову від позовних вимог у частині стягнення з відповідача судових витрат, сплачених позивачем у розмірі 2908,00 грн., з яких 908,00 грн. - судовий збір, а 2000,00 грн - витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений у судове засідання не з`явився. Проте, відповідно до ордеру серії КР № 102141, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 11, його інтереси у судовому засіданні представляла адвокат Білінкіна Тетяна Вікторівна. У судовому засіданні представник відповідача вказала, що позовні вимоги, з урахуванням відмови сторони позивача від стягнення судових витрат, відповідач визнає. Така позиція також викладена у відзиві на позовну заяву, який було подано до матеріалів справи у встановлений строк. Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області 10.07.2007 було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , про що вчинено актовий запис № 68. Указаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.07.2007. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що вчинено актовий запис № 73. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.06.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області (а.с. 11). Також у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що вчинено актовий запис № 40. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.03.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за місцем реєстрації та проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1/1630 від 10.03.2021, виданої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради (а.с. 12). Ці відомості також підтверджуються довідками про реєстрацію місця проживання № 676 та № 677 від 12.03.2021 (а.с. 13, 14). Позивач в позовній заяві зазначає, що з вона з відповідачем однією сім`єю не проживають. Між сторонами відсутні будь-які стосунки та взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на життя. Шлюб існує формально, примирення між сторонами не можливе. Термін для примирення не потрібний. Майновий спір між сторонами відсутній. Сторона відповідача вищезазначені обставини не заперечувала. Крім того, у відзиві на позовну заву відповідач позовні вимоги визнав, а в судовому засіданні представник відповідача це підтвердила. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сторони примиритися бажання не виявили, а дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично. Спору про поділ майна та про визначення місця проживання дітей на момент розгляду даної справи сторони не мають, тому вказані питання судом не вирішуються. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, тобто « [PERSON] ». В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати. Отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу є безумовним правом позивача, тому суд приймає відмову сторони позивача від позовних вимог у цій частині. Натомість ч. 2 ст. 133 ЦПК передбачає, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Чинне законодавство не передбачає права позивача відмовитися від стягнення судових витрат у виді судового збору. Натомість, імперативною нормою ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Ураховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 50% сплаченого позивачем судового збору в сумі 454,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved