Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і довічно. Свої вимоги мотивує тим, що вона є непрацездатним пенсіонером та отримує пенсію. Інших джерел доходів не має. Вона має повнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Її становище є вкрай нужденним. Син [PERSON] їздить на заробітки до сусідніх країн та отримує пристойну винагороду за свою працю та може надавати йому матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дитини ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, вона вимушена звернутись з даною позовною заявою до свого сина. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08 червня 2021 року Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №32 складений 25 червня 1977 року (а.с.7), відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] . Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав, таких як непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більше як три роки. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у ст. 204 СК України. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідченням серії [NUMBER] від 23 січня 2003 року, довічно (а.с. 10). Отже, суд рахує, що оскільки позивач є пенсіонером та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання, а син не допомагає матері матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивача, слід стягнути аліменти на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи вищевказані норми СК України, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам матері, обставинам справи і вимогам Закону. При цьому, слід зауважити, що норми СК України встановлюють граничну часову межу для стягнення аліментів, а саме три роки (ст. 204 СК України) в разі встановлення виняткових випадків для присудження з дочки, сина аліментів на матір, батька. Цей строк обумовлений відсутністю законодавчо закріпленого обов`язку у дітей щодо довічного утримання батьків. Крім того, безпідставним є посилання позивача на норму ст. 79 СК України з приводу присудження аліментів від дня пред`явлення позовної заяви до суду. Так, положення вказаної статті регламентують відносини щодо обов`язків подружжя по утриманню і не поширюються на норми, що регулюють обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині встановлення строків стягнення аліментів, а саме з дня пред`явлення позовної заяви до суду і довічно, є законодавчо не обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.

Outcome: dismissed