Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Київобленерго» про визнання дій неправомірними, відновлення становища, яке існувало до порушення та зобов`язання припинити зловживання правами. Позивач в подальшому подавав заяви про зміну предмету позову і відповідно до поданої 18.04.2018 р. заяви останній просить: -визнати положення п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р., укладеного між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] несправедливими та недійсними з моменту укладення; -припинити дії , які порушують права споживача [PERSON] шляхом накладення заборони зарахування внесених платежів за спожиту електроенергію в поточні розрахункові періоди на погашення заборгованості нарахованої за Договором № 546063 «Про користування електричною енергією» від 19.05.2006 р. попереднього власника будинку [PERSON] , а саме: внесення в надані [PERSON] рахунки за електроенергію відомостей щодо необхідності сплати суми заборгованості, зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р.; складання та вручення [PERSON] попереджень про припинення постачання електроенергії до належного йому на праві власності будинку [ADDRESS] , в разі несплати суми заборгованості, зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013; відключення постачання електроенергії до належного на прав власності позивачу будинку [ADDRESS] , за несплату суми заборгованості зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р.; -визнати дії відповідача щодо відключення 14.09.2017 р. постачання електроенергії до будинку [ADDRESS] неправомірними; -зобов`язати ПрАТ «Київобленерго» припинити зловживання своїми правами щодо відключення постачання електроенергії до будинку [ADDRESS] ; -стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 8367 гривень 62 копійки та моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2007 р. позивачем був укладений з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований будинок. Будинок був введений в експлуатацію та до нього підключена електроенергія. В зв`язку з виявленням невідповідності підключення наявній технічній документації він переуклав договір на постачання електроенергії, а попередній власник пообіцяв усунути порушення, однак будь-яких дій не вчинив. Позивач посилається на те, що в зв`язку з складною життєвою ситуацією: онкологічна хвороба дружини, її смерть, втрата бізнесу, зміна економічної ситуації в країні, він з 2007 року до літа 2012 року в будинку не проживав та не користувався ним, однак в вересні 2012 року отримав рахунок на оплату за електроенергію, в якому зазначена сума заборгованості в розмірі 21755,84 гривні. В подальшому 25.12.2012 р. співробітниками відповідача будинок був відключений від електропостачання. В жовтні 2013 р. надійшла пропозиція від відповідача щодо реструктуризації заборгованості, на яку він погодився. Однією із умов надання реєструктуризації було визнання наявності заборгованості за період з 2007 р. по 2012 рік в розмірі 219500 гривень, на що він погодився. 23.10.2013 р. він підписав Договір № 200817366 «Про користування електричною енергією», в п.18 якого було зазначено, що у разі заборгованості, що існує на час укладення договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обов`язкової оплати поточних платежів. На момент підписання договору заборгованість становила 19748,84 гривні. 06.11.2013 р. між сторонами укладено Договір № 7000022609 про розстрочку виконання зобов`язання, до якого додавались Акт звіряння розрахунків від 23.10.2013 р., складений згідно Договору 546063, укладений з [PERSON] , Графік погашення заборгованості, відповідно до якого 05.12.2013 р. він мав сплатити повну суму заборгованості. Позивач зазначає, що даним договором його ввели в оману, та примусили підписати угоду, яку він не мі виконати. Після цього ним вносились поточні платежі за користування електричною енергією, однак вони зараховувались в рахунок сплати боргу. Крім того, позивач вказує на неправомірні дії відповідача, який всупереч забороні на підставі ухвали Апеляційного суду від 23.03.2017 р. відключення електропостачання до будинку, 14.09.2017 року здійснив його відключення, про що він звернувся до Броварського ВП ГУ НП в Київській області. Внаслідок відключення енергопостачання він вимушений був користуватись бензиновим електрогенератором на підставі Договору оренди обладнання, на виконання якого сплатили грошові кошти в розмірі 8097,64 гривні, що є реальними збитками для родини, і які позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач посилається на завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, які він оцінює в розмірі 15000 гривень. 28.09.2017 р. на підставі ухвали судді Голосіївського районного суду м.Києва Шумко А.В. відкрито провадження у справі. 17.09.2018 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на правомірні дії представників ПАТ «Київобленерго» щодо укладення оспорюваних договорів, наявність заборгованості у позивача, що є підставою для відключення електропостачання у боржника. Крім того, представник відповідача посилався на відсутність доказів на підтвердження вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.08.2007 р., укладеного з [PERSON] 23.10.2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Київобленерго» укладено Договір про користування електричною енергією № 200817366 за адресою: [ADDRESS] . За умовами Договору Енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати Споживачеві електричну енергію у необхідному йому обсязі відповідно до дозволеної потужності, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами у терміни, передбачений договором. Пунктом 18 Договору передбачено, що у разі заборгованості, що існує на час укладання договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обов`язкової оплати поточних платежів. Сторони зазначили, що заборгованість споживача станом на 23.10.2023 р. становить 19748,84 гривень. 06.11.2013 р. між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] укладено Договір про розстрочку виконання зобов`язань, згідно з яким Боржник зобов`язався погасити заборгованість по договору про користування електроенергією № 200817366 від 23.10.2013 р., що складає згідно акту звірки 19748,84 гривні. Пунктом 2.1.4 Договору передбачено, що в разі невнесення платежів строки, передбачені Графіком, вважати, що термін погашення боргу в повному обсязі настав і боржник зобов`язаний сплатити борг повністю. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України. Особа, права якої порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом або договором. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини або інші способи захисту, що дозволяють відновити порушене право. Відносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються положеннями статті 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України "Про електроенергетику" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення", та постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 "Про затвердження Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією". Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Згідно ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», електропостачальник має право, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Відповідно до пп.1 ч. 3 ст. 58 цього Закону споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона(постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до п.п. 20, 21 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (із змінами і доповненнями) (далі - ПКЕЕН) розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.п. 8, 9 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (ПКЕЕН) електроустановки побутового споживача повинні бути забезпечені засобом обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію. Споживання електричної енергії без засобів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами. Відповідно до п. 19 цих Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Згідно з п.п. 20, 21,29, 30 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Передані побутовим споживачем та отримані у порядку, визначеному у договорі, та/або зняті електропостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку протягом періоду, що починається за два робочі дні до кінця розрахункового місяця та закінчується на третій робочий день наступного розрахункового періоду (календарного місяця), вважаються даними на перше число календарного місяця. Зняті споживачем чи отримані та/або зняті енергопостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця. Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку, зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями показів. Платіжний документ, який виписується енергопостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитий протягом календарного місяця (з першого числа розрахункового місяця, по перше число місяця, наступного за розрахунковим). Результати знятих уповноваженою особою електропостачальника (електророзподільного підприємства) показів засобу обліку обов`язково вносяться в абонентську книжку (розрахункову книжку) або зазначаються на корінці останнього розрахункового документа, наданого побутовим споживачем на перевірку, із зазначенням дати проведення зняття. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання побутовим споживачем попередження енергопостачальник має право відключити побутового споживача від електричної мережі. Спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. Відповідно до ст.1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги . Звертаючись до суду позивач посилається на несправедливість умов п.18 Договору про користування електричною енергією № 200817366 від 23.10.2013 р., яким у разі заборгованості, що існує на час укладання договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обов`язкової оплати поточних платежів. Сторони зазначили, що заборгованість споживача станом на 23.10.2023 р. становить 19748,84 гривень. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зі змісту норми статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Згідно ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Позивач, посилаючись на несправедливість умов п.18 укладеного між сторонами Договору повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору є дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу послуг. Таких доказів суду надано не було. Оспорюваний пункт Договору не містить ознак, що можуть свідчити про недобросовісність діяльності відповідача, як надавача послуг. Узгодження суми боргу за надані послуги з енергопостачання не можуть свідчити про несправедливість таких умов. Крім того, звертаючись до суду позивач посилається на агресивну підприємницьку діяльність відповідача, які примусили його підписати зазначений договір та визнати суму боргу, однак належні докази на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять. З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання положення п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р., укладеного між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] несправедливими та недійсними з моменту укладення не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача припинити дії , які порушують права споживача [PERSON] шляхом накладення заборони зарахування внесених платежів за спожиту електроенергію в поточні розрахункові періоди на погашення заборгованості нарахованої за Договором № 546063 «Про користування електричною енергією» від 19.05.2006 р. попереднього власника будинку [PERSON] , а саме: внесення в надані [PERSON] рахунки за електроенергію відомостей щодо необхідності сплати суми заборгованості, зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р.; складання та вручення [PERSON] попереджень про припинення постачання електроенергії до належного йому на праві власності будинку [ADDRESS] , в разі несплати суми заборгованості, зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013; відключення постачання електроенергії до належного на прав власності позивачу будинку [ADDRESS] , за несплату суми заборгованості зазначеної в п.18 Договору № 200817366 «Про користування електричною енергією» від 23.10.2013 р., оскільки вони не узгоджуються з положеннями Закону України «Про електроенергетику», постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення". В ході розгляду справи судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м.Києві від 23.03.2017 р. у праві № 752/1808/17 в порядку забезпечення позову відповідачу було заборонено вчиняти дії, пов`язані з відключенням постачання електроенергії до будинку [ADDRESS] до вирішенні спору між сторонами. Відповідно до Правил користування електричною енергією спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Всупереч зазначеним нормам відповідач в період з 14.09.2017 р. по 06.10.2017 р. здійснив відключення енергопостачання до будинку позивача, що не заперечувалось представником відповідача в ході судового розгляду. Такі дії відповідача є неправомірними, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати по оплаті за оренду генератора, витрати на придбання бензину для заправки генератора на загальну суму 8097,64 гривні. Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Порядок відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику майна, регламентується ст.1192 ЦК України. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 76 ЦПк України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України) Одним із елементів доказування у спорах даної категорії є доведення позивачем свого права на звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, а саме наявність збитків і їх розмір, а також наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача та завданою шкодою. Як встановлено судом Договір про оренду обладнання від 15.09.2017 р. був укладений між [PERSON] та ТОВ «Хайтед Україна», предметом якого є передання в оренду бензинового генератора для використання за адресою: [ADDRESS] , а не позивачем у справі. Саме [PERSON] були підписані акти прийому-передачі обладнання. Надані платіжні документи про придбання пального не підтверджують, що ці витрати були здійснені позивачем у справі. З огляду на викладене, вимоги про відшкодування шкоди не є доведеними, а саме позивач не довів належними та достатніми доказами свого права на звернення до суду з вимогами про відшкодування йому завданих збитків внаслідок неправомірних дій відповідача по відключенню електроенергії. Також з цих підстав не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом. Згідно з роз"ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичв; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 гривень. Однак, такі вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 гривень не є обгрунтованими і доведеними в ході розгляду справи в повному обсязі. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Outcome: partial