Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з гуртожитку, без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в кімнаті [ADDRESS], безпідставно, а саме без відповідних дозволів та спеціального ордеру, проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 2012 р.н. НТУУ "КПІ" неодноразово зверталось до відповідачів з прохання звільнити кімнату [ADDRESS], однак відповідачі кімнату не звільнили. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 127 ЖК України та п. 2 розділу 1 примірного положення "Про гуртожитки", гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Судом встановлено, що гуртожиток [ADDRESS], перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут". Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК Українижила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з малолітніми [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 2012 р.н., проживають в кімнаті [ADDRESS] НТУУ "КПІ". Для поселення в зазначену кімнату відповідачу [PERSON] було надано тимчасовий дозвіл на проживання на один рік. В подальшому дозвіл на проживання відповідача [PERSON] та його родини в кімнаті [ADDRESS] НТУУ "КПІ" неодноразово продовжувався. Останній дозвіл на проживання встановлено до 30.06.2014 року. Отже, відповідачі разом із залежними від них членами родини, повинні були звільнити кімнату [ADDRESS] до 01.07.2014 року, але всупереч вимогам чинного законодавства в добровільному порядку кімнату не звільнили. Таким чином, з 01.07.2014 року відповідачі безпідставно займають кімнату [ADDRESS] НТУУ "КПІ". З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідачів з проханням звільнити кімнату, що підтверджується попередженням №0700/0860 від 21.10.2014 року. Однак, вказані вимоги позивача виконані не були. Відповідно до п. 14 Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, проживання в студентських гуртожитках сторонніх осіб, розміщення підрозділів вищого навчального закладу, а також інших організацій забороняється. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з обставин, викладених вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] із залежними від них особами без законних на те підстав проживають в кімнаті гуртожитку НТУУ "КПІ", і тим самим позбавляють можливості проживати у ній студентам, аспірантам, докторантам університету, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стаття 88 ЦПК України не передбачає солідарного стягнення судових витрат. Оскільки даних спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах, а саме стягненню підлягає сума судового збору 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved