Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

\~\~\~\~\~позов мотивований тим, що [PERSON] проживає та зареєстрована в [INFO] та є споживачем теплової енергії, що надається КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», але в зв`язку з тим, що відповідач вчасно не розраховувалась за надані послуги, з лютого 2011 року по липень 2015 року виник борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання в сумі 3381,22 грн. Крім того, за весь час прострочення сплати платежів нараховані інфляційні в розмірі 2673,58 грн. та 3% річних в розмірі 465,09 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 23-27) позивач просив стягнути заборгованість за послуги централізованого теплопостачання за період з липня 2011 року до серпня 2015 року в розмірі 3074,20 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути 3% річних за вказаний період 465,09 грн. та суму втрат від інфляції 2\~673,58 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зменшені позивачем вимоги підтримала і просила стягнути борг з відповідачки. Пояснила, що договір про надання теплової енергії [PERSON] відмовилась укладати, проте фактично користується послугами, що надані КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», тому у неї виникло зобов`язання щодо оплати послуг. При здійсненні розрахунку за надані підприємством послуги по теплопостачанню квартири відповідача враховується пільга [PERSON] як інваліда війни 1 групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Площа житла, на яку надається знижка при розрахунках плати за опалення, становить 21 кв.метр опалювальної площі на кожну особу, яка проживає в приміщенні і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв.метра на сім`ю, тобто всього 31,5 кв.м. Оскільки площа квартири [PERSON] 47 кв.м., дана площа підлягає оплаті. Вважає, що строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 16). Суду пояснила, що їй 86 років, вонає інвалідом першої групи, потребує операції. Пенсія це її єдиний дохід, вона одинока, безпомічна, їй не вистачає коштів на ліки, харчування і на прожиття. З пенсії вона сплачувала борг за судовим наказом в 2014 році, тому вважає, що повторне нарахування боргу є безпідставним. Зауважила, що має 100% пільги по сплаті за комунальні послуги, а також просила застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи відповідають зобов`язальні правовідносини, що склались між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при обґрунтуванні рішення суд застосовує норми Житлового кодексу Української РСР та норми ЦК України Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO]. Опалювальна площа 47 кв.м. (а.с. 3). Квартира забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної і гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутриання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В зв`язку з цим заперечення відповідача [PERSON] щодо відмови оплатити борг в зв`язку з відсутністю договору з позивачем, є безпідставними. Також в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач зверталась до позивача із претензіями чи скаргами з приводу неякісного надання послуг з теплопостачання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язуєтьсяза завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржників сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі у справі № 6-59цс13 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Споживаючи послуги, надані КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго", відповідач [PERSON] не оплатила їх вартість у встановленому порядку. За період з липня 2011 року по серпень 2015 року включно виник борг. Відповідно до розрахунку позовних вимог сума боргу за даний період становить 3074,20 грн. - борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - інфляційні 2673,58 грн., 3% річних 465,09 грн. (а.с. 23-27, 32). Дана сума підлягає стягненню лише в частині боргу за теплопостачання - 3074,20 грн. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати боргу з урахуванням 3% річних і інфляції. Суд вважає можливим відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] 3% річних і інфляції враховуючи її похилий вік, інвалідність, відсутність інших доходів, крім пенсії. Таке рішення суду буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Позовна давність, про яку заявила відповідач, застосуванню не підлягає. Судом встановлено, що 01.04.2011 року Ленінським райсудом м.Вінниці видано судовий наказ №2-н-670/11 про стягнення з [PERSON] на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» боргу за спожиті послуги централізованого теплопостачання (станом на 31.01.2011 року) в сумі 2490 грн., інфляційних 347,85 грн., 3% річних 117,48 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Даний наказ виконаний відповідачкою в 2014 році, що відображено в розрахунку боргу. 29.07.2014 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з заявою про стягнення боргу за спожиті послуги централізованого теплопостачання з лютого 2011 року до серпня 2015 року включно, проте 29.07.2014 року Вінницьким міським судом було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу в зв`язку з відсутністю договору про надання послуг (а.с. 7). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові (ч. 2 ст. 267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ, відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Суд застосовує відповідну правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14. Оскільки позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 1), а відповідач є інвалідом першої групи і відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, дана сума підлягає стягненню з державного бюджету на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved