Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, [PERSON] про визнання постанови державного виконавця неправомірною, про визнання недійним акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, про визнання свідоцтва про право власності недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 1/2 частки квартири під номером [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 29,7 кв.м, в тому числі житловою 17,6 кв.м. Зазначену квартиру [PERSON] купила разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] у її попередньої власниці [PERSON]. Договір купівлі-продажу квартири між вказаними особами було укладено 07.02.2004 року, посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 8-297. Вищевказана квартира належить подружжю на справі спільної сумісної власності. Позивачка стверджує, що з отриманого від начальника Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області листа [PERSON] дізналась, що до зазначеного райвідділу від [PERSON], 1959 р.н., надійшла заява у якій останній стверджує, що вона нібито перешкоджаю заявникові здійснювати право власності на належне йому майно. Також [PERSON] стало відомо, що 23.09.2013 р. [PERSON] оформив право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оформлення права власності [PERSON] було здійснено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Ганною Михайлівною ([ADDRESS]), яка видала відповідне Свідоцтво про право власності зареєстроване в реєстрі за № 294. Підставою для оформлення права власності [PERSON] на 1/2 частину вищевказаної квартири, що належала раніше [PERSON], став акт прийому-передачі від 20.05.2013 р. складений начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON]. Позивачка вважає, що передача [PERSON] за вказаним актом у власність 1/2 частки вищезгаданої квартири є незаконним з наступних підстав. Так, згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2004 р. [PERSON] продала, а [PERSON] і [PERSON] купили в рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати загальною площею 29,7 кв.м, в тому числі житловою17,6 кв.м. Таким чином, квартира є об'єктом спільної часткової власності, відповідно до вимог ст. 355, 356 ЦК України. Відповідно з ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. Згідно ч. 2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Частиною 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Однак [PERSON], як кредитор [PERSON] не звертався з позовом до суду про виділ в натурі частки останнього із спільного майна, для звернення стягнення на неї у зв'язку із недостатністю у [PERSON] іншого майна. Виділ частки [PERSON], для звернення стягнення на неї, судом не здійснювався. Державний виконавець також не звертався до суду за визначенням частки [PERSON] у праві спільної власності. Крім того, державний виконавець не повідомляв [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на майно. Державний виконавець також не врахував, що в квартирі [PERSON] не проживає, а в квартирі проживають [PERSON] та їх малолітня донька, та іншого житла у них не має. Позивачка також стверджує, що державний виконавець відкрив провадження за не за своєю юрисдикцію, оскільки розпорядженням начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області № 1 від 03.01.2012 року було встановлено дислокацію дільниць територіальних відділів державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно якої до дислокації дільниці другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції (вул. Перша Сортувальна, 36-г, м. Одеса, 65102) входить і вулиця Червона. За таких обставин головний державний виконавець першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] не мала права відкривати виконавче провадження та не мала права проводити виконавчі дії, спрямовані на відчуження майна [PERSON], а начальник першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] не мав права складати акт прийому-передачі цього майна у власність [PERSON]. На підставі викладеного, ч. 1, ч. 2 ст. 203, ст. 215 позивач просить: - Визнати недійсною постанову головного державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] № В-15/1/2012 від 20.05.2013 року, затверджену начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] 20.05.2013 року, про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою передано 1/2 частину квартири [ADDRESS] (квартира розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 17,6 кв.м, та загальною площею 29,7 кв.м), що належить на праві спільної (часткової) власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2004 року серія ВВВ № 287942 (посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. 07.02.2004 року) та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" в книзі №171 пр. на сторінці № 6 за № 1669 від 05.03.2004 року, стягувачу [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], згідно наданих копій зазначених документів до матеріалів виконавчого провадження) в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3964/09 від 25.08.2009 року за початковою вартістю 75206,00 грн. - Визнати недійсним Акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений 20.05.2013 року начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], на підтвердження факту передачі 1/2 частини квартири [ADDRESS] (квартира розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 17,6 кв.м, та загальною площею 29,7 кв.м), що належить на праві спільної (часткової) власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2004 року серія ВВВ № 287942 (посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. 07.02.2004 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" в книзі №171 пр. на сторінці № 6 за № 1669 від 05.03.2004 року, стягувачу [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3964/09 від 25.08.2009 року за початковою вартістю 75206,00 грн. - Визнати недійсним Свідоцтво від 23.09.2013 року, яким приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 20 травня 2013 року [PERSON], посвідчила, що [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрований та проживає в [ADDRESS], належить право власності на майно, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] (квартира розташована на 6 поверсі 9- поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 17,6 кв.м та загальною площею 29,7 кв.м), вартістю 75206,00 (сімдесят п'ять тисяч двісті шість) гривень, та належало [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. 07.02.2004 року за реєстровим номером 8-297, право власності зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" 05.03.2004 в книзі № 171 пр. на сторінці № 6 за №т1669. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. В останнє судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Так, згідно наданого заперечення відповідач посилається на наступні обставини. Відповідач стверджує, що він є законним власником 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою - [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати загальною площею 29,7 кв.м., в тому числі житловою 17,6 кв.м. Право власності на 1/2 частину квартири підтверджується свідоцтвом, яке посвідчене 23.09.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстроване у державному реєстрі за № 294. [PERSON] у своїй заяві необґрунтовано стверджує що 04.03.2014 року з листа начальника Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області вона дізналася, що до зазначеного райвідділу від нього надійшла заява про створення перешкод у здійсненні права власності, оскільки він неодноразово звертався до неї з усними і письмовими заявами від 01.09.2012 року та 17.01.2013 року. Окрім того, позивачка неодноразово зверталась з аналогічними позовним заявами до суду, проте всі справи були залишені без розгляду, оскільки позивачка повторно не з'являлась в судові засідання. Відповідач також посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2004 року серія ВВВ № 287942 гр. [PERSON] та [PERSON] (його колишня дружина, шлюб розірваний у 2007 році) придбали у гр. [PERSON] квартиру, що розташована за адресою - [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати загальною площею 29,7 кв.м., в тому числі житловою 17,6 кв.м., в рівних частинах кожний. Окрім того, 24.09.2009 державним виконавцем відділу ДВС направлялися запити №№ 22887, 22886, 22889 до КП «ОМБТІ та РОН», РЕВ "2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси та до ООАДБ УМВС України в Одеській області для встановлення майнового стану боржника. Згідно з довідками, які надійшли від запитуваних органів у [PERSON] відсутні кошти та інше майно крім, 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Також це можна побачити з довідки КП «ОМБТІ та РОН» від 06.05.2010 року та згодом виданого технічного паспорту, реєстраційний номер 522пр-6-1669 від 17.01.2013 року на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою - [ADDRESS], власником якої є [PERSON] (витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.06.2010 року), тобто частка, на яку може бути стягнено звернення, у спільній частковій власності на вказану квартиру чітко виділена. Відповідач також посилається на те, що згідно ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Відповідач вважає, що будь-яких доказів зі сторони позивачки, що прилюдні торги з реалізації 1/2 частини квартири, що розташована за адресою - [ADDRESS], були проведені з чисельними порушеннями порядку проведення таких торгів та інших норм законодавства, що вплинуло на їх результати і призвело до порушення її прав як співвласника зазначеної квартири. Крім того, [PERSON] перед проведенням торгів звертався з письмовою заявою про дозвіл на реалізацію 1/2 вказаної квартири через проведення публічних торгів для погашення боргу. Так, згідно п.5.1.1 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції проведення виконавчих дій» від 15.12.1999 року, яка діяла на той час - «звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації». 19.10.2009 року державний виконавець відділу ДВС здійснив вихід на ділянку за адресою - [ADDRESS], в ході якого було складено акт, який власноручно підписала позивачка, хоч вона стверджує, що впритул до 2013 року їй не було відомо про опис та арешт ? частини квартини її співвласника. Відповідач також вважає, що позивачка є неналежним позивачем щодо оскарження постанови № В-15/1 та складеного акту про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу не має, так як вона не відноситься до категорій які мають право на оскарження, а саме - учасники виконавчого провадження (відповідно до ст. 7 ЗУ "Про виконавче провадження" - державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання особи, які залучалися до проведення виконавчих дій (ч.2 вказаної статті - понятих, працівників органів внутрішніх справ, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом). Крім того, позов [PERSON] поданий з пропуском процесуальних строків та є необґрунтованим в повному обсязі Представники Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В той же час, вони надіслали до суду заперечення, згідно яких позовні вимоги вони не визнають. В своєму запереченні вони посилаються на наступні обставини. Так, у Суворовському відділі державної виконавчої служби міста Одеса (далі Відділ ДВС), перебувало виконавче провадження, ВП№14897490, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3964/09, який видав Суворовський районний суд м. Одеси 25.08.2009 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 152200,00 грн. 21.09.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчою провадження.Станом на 2009 рік вул.. Красна була підвідомча Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ В межах виконавчого провадження складався акт виходу державного виконавця на дільницю від 19.10.2009 року за адресою [ADDRESS], яким дружина боржника [PERSON] повідомила державному виконавцю про те, що боржник [PERSON] фактично не мешкає за вказаною адресою. Тобто [PERSON] вже станом на 19.10.2009 знала про перебування на виконанні у Відділі ДВС виконавчого провадження боржником по якому значиться її чоловік [PERSON] З метою виявлення майна боржника державним виконавцем спрямовано запити про наявність майна боржника. Згідно з довідками які надійшли від запитуваних органів у боржника [PERSON] відсутні кошти та інше майно крім, 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОП» від 06.05.2010 року. Тобто частка, на яку може бути звернено стягнення, в рахунок погашення боргу, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», (далі Закон) у спільній частковій власності на вказану квартиру, чітко виділена. Згідно ст. 361 ЦК України «Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності». 29.11.2011 року, в межах вищевказаного виконавчого провадження, по виконанню вищевказаного виконавчого листа була направлена заявка на реалізацію арештованою майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS]. При цьому, на дату реалізації майна вул.. Красна була підвідомча першому Суворовському ВДВС ОМУЮ. Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна втретє не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту. Тобто вищевказана частина квартири боржника була знята з реалізації. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець спрямував листа стягувачу, [PERSON], яким повідомив його що майно на яке було звернуто стягнення не реалізовано на прилюдних торгах втретє, та знято і реалізації. Державний виконавець спрямував листа стягувачу, яким запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, що є обов'язковою вимогою Закону. Сума боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом на користь стягувача складає 152200,00 грн., а 1/2 частини квартири [ADDRESS] в 75206, 00 грн. Отже дотримано вимоги ст. 62 Закону «сума боргу, яка підлягає стягненню та виконавчим документом перевищує вартість непроданого майна». 15.08.2012р. державним виконавцем винесено постанову №В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2004 серія ВВВ № 287942 стягувачу [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3964/09 від 25.08.2009р. та початковою вартістю 75 206,00 грн. Актом від 15.08.2012р. державним виконавцем Відділу ДВС передано [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 24.12.2012 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про повернення виконавчої документа стягувачу. 20.05.2013р. на адресу Відділу надійшла заява [PERSON] про скасування постанови № В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012р., а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] та акту-передачі майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 15.08.2012, у зв'язку з допущеними в них помилками, а саме в назві акту замість «стягувачу» помилково написано «стягувану», не вказано ідентифікаційного коду та дату народження стягувача, не в повному обсязі розписано реєстрації нерухомого майна (не вказано сторінки, реєстри, книги та інше), що не давало змоги [PERSON] зареєструвати право власності. 20.05.2013 постановою в.о. начальника Відділу [PERSON] скасовано постанову В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012 та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012р.. 20.05.2013 державним виконавцем Відділу винесено постанову В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, саме 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 07.12.2004 серія ВВВ № 287942, стягувачу [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси справі № 2-3964/09 від 25.08.2009 за початковою вартістю 75206,00 грн. В зв'язку з чим, представники ДВС просили відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що у Суворовському відділі державної виконавчої служби міста Одеса (далі Відділ ДВС), перебувало виконавче провадження, ВП№14897490, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3964/09, який видав Суворовський районний суд м. Одеси 25.08.2009 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 152200,00 грн. 21.09.2009р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, при цьому станом на 2009 рік вул. Красна була підвідомча Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ. З метою виявлення майна боржника державним виконавцем спрямовано запити про наявність майна у боржника. Згідно з довідками, які надійшли від запитуваних органів у боржника [PERSON] відсутні кошти та інше майно окрім, 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОП» від 06.05.2010 року. Згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2004 р. [PERSON] продала, а [PERSON] і [PERSON] купили в рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати загальною площею 29,7 кв.м, в тому числі житловою17,6 кв.м. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини спільної часткової власності щодо квартири [ADDRESS]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS], у рівних частках, тобто по ? частки за кожним, що також підтверджується листом КП «ОМБТІ та РОП» від 06.05.2010 року. (а.с. 33) 29.11.2011 року, в межах вищевказаного виконавчого провадження була направлена заявка на реалізацію арештованою майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS]. При цьому, на дату реалізації майна вул.. Красна була підвідомча першому Суворовському ВДВС ОМУЮ. Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна втретє не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту та вищевказана частина квартири боржника була знята з реалізації. Державний виконавець спрямував листа стягувачу, яким запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Сума боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом на користь стягувача складала складає 152200,00 грн., а 1/2 частини квартири [ADDRESS] в 75206, 00 грн. 15.08.2012р. державним виконавцем винесено постанову №В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2004 серія ВВВ № 287942 стягувачу [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3964/09 від 25.08.2009р. та початковою вартістю 75 206,00 грн. Актом від 15.08.2012р. державним виконавцем Відділу ДВС передано [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 24.12.2012 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про повернення виконавчої документа стягувачу. 20.05.2013р. на адресу Відділу надійшла заява [PERSON] про скасування постанови № В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012р., а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] та акту-передачі майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 15.08.2012, у зв'язку з допущеними в них помилками, а саме в назві акту замість «стягувачу» помилково написано «стягувану», не вказано ідентифікаційного коду та дату народження стягувача, не в повному обсязі розписано реєстрації нерухомого майна (не вказано сторінки, реєстри, книги та інше), що не давало змоги [PERSON] зареєструвати право власності. 20.05.2013 постановою в.о. начальника Відділу [PERSON] скасовано постанову В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012 та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2012р.. 20.05.2013 державним виконавцем Відділу винесено постанову В-15/1 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, саме 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07.12.2004 серія ВВВ № 287942, стягувачу [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси справі № 2-3964/09 від 25.08.2009 за початковою вартістю 75206,00 грн. В зв'язку з чим, ДВС просили відмовити у задоволенні позову. Суд вважає, що державний виконавець порушив вимоги законодавства під час здійснення виконавчих дій. Так, відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на 01.11.2011р., тобто станом на час направлення заявки на реалізацію майна було встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Статтею 366 ЦК України визначений порядок звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Так, згідно ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. Відповідно до ч. 2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не звертався з позовом до суду про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Крім того, із заперечення державного виконавця не вбачається, що в межах виконавчого провадження проводилось будь-яке експертне будівельно-технічне дослідження щодо можливості виділу в натурі частки із спільного майна. Відповідачами також не надано доказів того, що позивачка, які співвласник майна, відмовилась від придбання частки у праві спільної часткової власності. [PERSON] перед проведенням торгів звертався з письмовою заявою про дозвіл на реалізацію 1/2 вказаної квартири через проведення публічних торгів для погашення боргу. В той же час, відомостей про повідомлення іншого співвласника [PERSON] про можливість звернення на частку у спільній власності відповідачі не надали. За таких обставин, суд вважає постанова головного державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] № В-15/1/2012 від 20.05.2013 року, затверджена начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] 20.05.2013 року, про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений 20.05.2013 року начальником першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], на підтвердження факту передачі 1/2 частини квартири [ADDRESS] є неправомірними, оскільки були порушені вимоги ст. 366 ЦК України. В постанові Постанову ВСУ від 24.10.2012р. по справі 6-116цс12,зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 7 липня 1994 року152/361. Таким чином, до даних правовідносин можливо застосувати положення щодо правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд не погоджується із запереченням відповідача щодо неналежності позивача за даними позовними вимогами. Так, згідно з правилами ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Частиною 4 ст. 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. В той же час, перехід права власності на частину спільної часткової власності відбувся як наслідок проведення публічних торгів, яких доречи, державний виконавець при даних умовах не мав право призначити. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним. На підставі вищенаведеного, можна констатувати, що оскільки, в силу ст. 362 ЦК України, позивачка не має можливості заявити позовні вимоги про переведення на неї прав та обов'язків покупця, то заявлені позовні вимоги є єдиним способом захисту порушеного права. Суд також вважає, що строк позовної давності за заявленими вимогами не сплинув, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved