Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах Дніпропетровської міської ради, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровської міської ради 8008,20 гривень заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS]; зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення, за власний рахунок, розміщеного на ній житлового будинку з цокольним поверхом та горищем, з приведенням земельної ділянки до попереднього стану; судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перевіркою, проведеною прокуратурою Жовтневого району м. Дніпропетровська та Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Дніпропетровській області було встановлено, що земельна ділянка площею 0,04 га за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] під розміщення житлового будинку та прибудинкової території, земельна ділянка огороджена металевим парканом з 4-х сторін за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчинення правочину щодо вказаної земельної ділянки і правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125 ЗК України. Так, земельна ділянка площею 0,04 га по [ADDRESS] у власність або у користування [PERSON] не надавалась, договору оренди землі з міською радою не укладалось. На даний момент відповідачем будь-які встановлені законодавством України дозвільні документи, що підтверджують право користування або володіння земельною ділянкою по [ADDRESS], не оформлено. Таким чином, [PERSON] порушено вимоги ст. 125 ЗК України, який самовільно використовує земельну ділянку площею 0,04 га. Згідно розрахунків Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Дніпропетровській області від 13 жовтня 2009 року [PERSON] в наслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS] державі спричинено збитки у розмірі 8008,20 гривень. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи доказами наявними в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. 17 березня 2014 року представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. Раніше подавав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 12 жовтня 2009 року державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель [PERSON], за участю державних інспекторів з контролю за використанням і охороною земель [PERSON] та [PERSON] та у присутності [PERSON] було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої було складено відповідний акт перевірки. Так, відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» була проведена перевірка з питання: дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] під час користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Згідно наданих матеріалів станом на 12 жовтня 2009 року земельна ділянка загальною площею 0,04 га (за результатами вимірів мірною стрічкою) за адресою: [ADDRESS], використовується [PERSON] під розміщення житлового будинку, та прибудинкової території земельна ділянка огороджена металевим парканом з 4-х сторін за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчинення правочину щодо вказаної земельної ділянки і правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125 ЗК України (а.с. 6 - 8 том 1). Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS] від 13 жовтня 2009 року, здійсненого державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель [PERSON], розмір заподіяної шкоди становить 8008,20 гривень (а.с. 9 - 10 том 1). 30 грудня 2009 року представниками Дніпропетровського регіонального відділення інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області з виїздом на місце було здійснено перевірку щодо дотримання містобудівного законодавства під час проведення будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Під час перевірки встановлено, що за зазначеною адресою [PERSON] здійснюється будівництво житлового будинку з цокольним поверхом та горищем, виконуються роботи з улаштування електромереж, водопостачання та каналізації. Будівництво здійснюється з порушенням вимог ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій», а саме без отримання дозволу на виконання будівельних робіт від інспекції державного архітектурно - будівельного контролю. Замовникові вищезазначеного об'єкта будівництва [PERSON] виписано припис щодо прибуття до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до відповідальності згідно чинного законодавства (а.с. 11 - 13 том 1). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, станом на 30 липня 2009 року реєстрація права власності на домоволодіння [ADDRESS] не проводилась (а.с. 14 том 1). Згідно листа заступника начальника Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 08 грудня 2009 року, за даними Генерального плану розвитку м. Дніпропетровська за період до 2026 року та затверджених Правил забудови міста земельна ділянка в районі буд. [ADDRESS] знаходиться в зоні багатоквартирної забудови та підпадає під реконструкцію у складі житлового масиву «Славояр» в районі Червоноповстанської балки. На зазначеній території не передбачено подальше розміщення садибної забудови. До ГоловАПУ надійшло звернення [PERSON] (від 14 березня 2005 року № 03/1588) стосовно відведення земельної ділянки в районі будинку № [ADDRESS] під садибну забудову. [PERSON] було запрошено на прийом листом від 17 березня 2005 року. Подальша інформація щодо оформлення документів в управлінні відсутня. Звернення [PERSON] стосовно відведення земельної ділянки в районі буд. № [ADDRESS] під садибну забудову надійшло до управління 05 квітня 2005 року за № 10/844. Замовнику була надана відповідь про неможливість розташування жилих будинків, господарських будівель і споруд на зазначеній території, у зв'язку з реконструкцією зазначеного району. Крім того, за зверненням [PERSON] МКП «Земград» була надана довідка № 242 від 19 квітня 2005 року про присвоєння житловому будинку адреси [ADDRESS] (а.с. 15 том 1). Крім того судом були встановлені та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами правовідносини, що передували ініційованої органами прокуратури району перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем на спірній земельній ділянці. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 26 квітня 1960 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] (а.с. 194 том 1). 05 травня 1960 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації складено акт про відвід земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], у користування [PERSON] (а.с. 195 зворот). Відповідно до листа начальника Міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровського міськомунгоспу від 12 червня 1996 року, домоволодіння № [ADDRESS], згідно інвентаризаційних даних станом на 1971 рік на момент останнього виходу техніка на ділянку знаходилось в користуванні [PERSON] (а.с. 201). 28 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу майна, що був посвідчений Товарною біржею «Український земельно-промисловий ресурс», відповідно до якого [PERSON] придбав гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] літ. «Е», розміром 4х6 (а.с. 204 том 1). Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON], починаючи з 2004 року вживав заходів щодо отримання дозволів на будівництво нового малоповерхового житлового будинку на земельній ділянці в району будинку № [ADDRESS] (а.с. 206, 207 том 1). Відповідно до листа начальника Головного архітектурно - планувального управління адресованого [PERSON] від 02 листопада 2004 року, розглянувши звернення [PERSON] щодо можливості надання земельної ділянки колишнього домоволодіння № [ADDRESS] для будівництва нового житлового будинку, заявнику було повідомлено, що за матеріалами Генерального плану розвитку м. Дніпропетровська земельна ділянка колишнього домоволодіння № [ADDRESS] розташована в зоні обслуговування житлового району садибної забудови, знаходиться на території з осідальними ґрунтами та потенційно зсувонебезпечними явищами. За вимогами ст. 39 ЗК України та ст.ст. 10, 12 Закону України «Про планування і забудову території» використання земель житлової громадської забудови повинно здійснюватися відповідно до Генерального плану міста, плану земельно-господарського устрою та іншої містобудівної документації з дотриманням державних стандартів і норм. Використання земельної ділянки колишнього домоволодіння № [ADDRESS] для розміщення житлового будинку, господарських будівель та споруд не відповідає вимогам забудови зазначеної планувальної зони. Подальше розміщення будь-якої забудови під час реконструкції цій земельній ділянці не передбачається. Існуюча житлова забудова зазначеного району архітектурної або історичної цінності не має, тому під час реконструкції планується її знесення. Враховуючи зазначене, згідно вимог чинного законодавства для надання земельної ділянки колишнього домоволодіння № [ADDRESS] для будівництва нового житлового будинку немає підстав (а.с. 16 том 1). Так, на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 липня 2013 року та з метою повного та всебічного розгляду даної цивільної справи, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська вживались вичерпні заходи для отримання необхідних даних та доказів по справі. Згідно листа начальника Управляння Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року, за [PERSON] право власності або користування земельною ділянкою площею 0,04 га по [ADDRESS] у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01 січня 2013 року не зареєстроване (а.с. 40 том 2). Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29 листопада 2013 року, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51 том 2). Згідно відомостей з Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про об'єкт, розташований у [ADDRESS]. У реєстрах, що діяли до 2013 року також відсутня інформація щодо запитуваного об'єкта (а.с. 73 - 90 том 2). На виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2013 року, 22 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено ухвалу суду, якою було зобов'язано Державну сільськогосподарську інспекцію у Дніпропетровській області надати відомості з приводу використання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,04 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] під розміщенням житлового будинку та прибудинкової території та дотримання [PERSON] норм земельного законодавства при її використанні станом на листопад 2013 року. Листом Державної сільськогосподарської інспекції у Дніпропетровській області від 03 грудня 2013 року було повідомлено, що перевірка з приводу використання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,04 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] не провадилась, тому надати відомості з цього приводу суду не представляється можливим (а.с. 59 том 2). Стороною позивача та Дніпропетровської міської ради додаткових доказів, зокрема, але не виключно актів перевірки, крім зазначених суду надано не було. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Земельним кодексом України, Цивільного кодексу України, Законом України «Про планування та забудову територій», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради. Стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Згідно п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Положеннями ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. У відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку або право оренди земельної ділянки виникає: після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтво про право на спадщину (щодо земельної ділянки, набутої у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону. Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (ст. 187 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Стаття 211 Земельного кодексу України встановлює, що громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Вирішуючи позовні вимоги з приводу звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] у м.Дніпропетровську [PERSON] без отримання відповідних дозволів на виконання будівельних робіт та відведення йому земельної ділянки під забудову, зводиться житловий будинок з цокольним поверхом та горищем, виконуються роботи з улаштуванням комунікацій. Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою, якими відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України є державний акт або зареєстрований у встановленому порядку договір оренди, відповідач суду не надав, факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки не спростував. Більш того, представниками прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська та Дніпропетровської міської ради в судових засіданнях надавалися суду чисельні докази на підтвердження того факту, що спірна земельна ділянка у власності або користуванні відповідача не перебуває. Відповідно до 30 ЗК України, що діяв до 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, і якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 26 квітня 1960 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS]. 05 травня 1960 року ДМБТІ складено акт про відвід земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], у користування [PERSON] Враховуючи, що в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу майна від 28 серпня 2001 року, відповідно до якого [PERSON] придбав у [PERSON] гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] літ. «Е», розміром 4х6, судом були зроблені відповідні запити до реєстраційних органів та служб, з отриманих відповідей яких вбачається, що право власності на будь - які нерухомі об'єкти за адресою: [ADDRESS] зареєстровано не було, у тому числі й за [PERSON] За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка зайнята [PERSON] самовільно, без будь-якої на те правової підстави, а здійснене на ній будівництво є самочинним у розумінні ст. 376 ЦК України, у зв'язку з чим суд вважає, що позовна вимоги прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в частині звільнення спірної земельної ділянки та приведення її у попередній стан є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Щодо позовних вимог прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровської міської ради 8008,20 гривень заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS], суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України N 963 від 25 липня 2007 року затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель від 13 жовтня 2009 року, складеного у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" від 25 липня 2007 N 963, розмір шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки для земель житлової та громадської забудови, становить 8008,20 гривень. Так, з урахуванням того, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження заявленої суми розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки для земель житлової та громадської забудови станом на час розгляду справи судом; не надано відповідних актів перевірки додержання вимог земельного законодавства відповідачем на спірній земельній ділянці станом на момент розгляду справи судом, а також не доведено, що дана земельна ділянка була вилучена у [PERSON] та належить до земель територіальної громади міста, що унеможливлює задоволення позовних вимог в частині стягнення 8008,20 гривень з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровської міської ради заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS]. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до [PERSON], третя особа, - виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування завданих збитків. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати розподілити у відповідності до задоволеної частини позовних вимог, стягнувши з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial