Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

14.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 18.01.2002 року з [PERSON] виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис №1, посилаючись на те, що між ними на протязі декількох останніх років шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося, вони не можуть як сімя проживати, оскільки втратили почуття взаємної любові, поваги та дружби. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник позивачки в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.21,24). Відповідач в судові засідання двічі не з'явився. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином. Відповідач причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. (а.с.18-19, 22-23). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із повторного свідоцтва про шлюб І-ЖД №268411 від 30.11.2016 року (а.с.6), 18.01.2002 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Міхайловою/ [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис №1. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Міхайлова" на "Дімову". В самому позові, остання просила залишити їй прізвище " Дімова". Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved