Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року по січень 2007 року. У 2007 році відповідача було засуджено до п'яти років позбавлення волі за спричинення їй, в стані вагітності умисних тілесних ушкодження. [INFO] у неї народилася донька - [PERSON], батьком якої є відповідач. Донька [PERSON] проживає разом з позивачем. Також до складу її входять : її син - [PERSON], [INFO], та її чоловік - [PERSON]. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже виповнилося десять років, вона не знає свого біологічного батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки бачила його тільки один або два рази. Зустрітися з батьком [PERSON] могла тільки випадково, коли її до себе декілька разів запрошувала бабця, мати відповідача. Також донька в спілкуванні з позивачем ніколи про відповідача не питала. Зазначена поведінка батька, а саме те, що він ні усно, ні письмово не спілкується зі своєю донькою, не проявляє щодо неї щонаймен\-шої батьківської турботи, засвідчує, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, відповідач ухиляється від утримання своєї дитини, матеріальної допомоги ні в грошовій ні в натуральній формі добровільно не надає. У зв'язку з цим, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі ? частки з усіх видів її заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи - виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, оскільки згідно листа Служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації № 71/18 від 22.03.2018 року органом опіки та піклування є районні, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад та об'єднаних територіальних громад, не з'явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради в судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], вбачається, що її батьками є сторони по справі. Згідно довідки квартального комітету № 10 від 23.06.2017 року про склад сім'ї, [PERSON] проживає разом з : [PERSON] - чоловіком; [PERSON] - сином, та [PERSON] - донькою. 24.01.2018 року працівниками Служби у справах дітей Синельниківської міської ради було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] та складено акт, згідно якого за даною адресою умови проживання задовільні, є усі необхідні умови для комфортного проживання, є меблі, побутова техніка, окремі місця для сну, письмовий стіл, продукти харчування, одяг, взуття; діти забезпечені усім необхідним для розвитку, виховання та проживання. Згідно довідки квартального комітету № 10 від 13.03.2018 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] без реєстрації. Батько дитини - [PERSON] з дитиною - [PERSON] не проживає, матеріально не допомагає, до дитини не приїжджає. Згідно довідки КЗОЗ «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради» від 30.01.2018 року [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря з 2014 року, прибула з м. Донецька, з матір'ю. Згідно медичної документації проживає разом з матір'ю, на прийом до сімейного лікаря приходить у супроводі матері. Згідно листа виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 2-14/637 від 05.04.2018 року [PERSON] на території сільської ради за адресою : [ADDRESS] не зареєстрований та не мешкає. З листа Служби у справах дітей Синельниківської міської ради № 112 від 06.04.2018 року вбачається, що Служба у справах дітей не може надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки останній на території міста Синельникового не зареєстрований та не проживає. Службою було здійснено вихід за адресою проживання [PERSON] та встановлено, що малолітня [PERSON] забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку, проживання та виховання. Відповідно до характеристик з місця проживання та навчального закладу дитина перебуває на утриманні матері, батько - [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, та з матеріалів справи вбачається, що відповідач не займався та не займається вихованням своєї неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, що в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Крім того, ч.2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України). Частинами 2 та 3 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1, 2 ст. 179 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 150, 164, 166, 179, 180 -182, 191 Сімейного Кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved