Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

У вересні 2017 року позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ "Радикал банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ "Банк Кредит Дніпро", про стягнення грошових коштів. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області справа за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була передана на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. 22 лютого 2018 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва, а тому на виконання приписів ст. 32 ЦПК України ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року цивільну справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ "Радикал банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ "Банк Кредит Дніпро", про стягнення грошових коштів прийнято до провадження та ухвалено здійснювати її розгляд в спрощеному позовному провадженні. Свої позовні вимоги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовував тим, що 22 червня 2015 року між ПАТ "Радикал банк" та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу №49-22722, відповідно до якого банк прийняв від [PERSON] вклад у сумі 8063,00 долари США на строк з 22 червня 2015 року по 25 вересня 2015 року. 09 липня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення про віднесення ПАТ "Радикал банк" до категорії неплатоспроможних. Наступного дня розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. На виконання вимог ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" [PERSON] було відшкодовано за її вкладом 195757,63 грн. Проте, як стверджував позивач, відшкодуванню підлягала сума грошових коштів у розмірі 177967,97 грн. Покликаючись на те, що відповідачеві помилково сплачено грошові кошти у сумі 17789,66 грн (195757,63 грн - 177967,97 грн = 17789,66 грн), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив суд стягнути їх з [PERSON] Представник позивача, яка також є представником третьої особи ПАТ "Радикал банк", позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що ПАТ "Радикал банк" правильно здійснено їй виплату відшкодування у сумі 195757,63 грн. Крім цього, [PERSON] вказувала на те, що до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. З цих підстав відповідач просила суд відмовити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у задоволенні його позову. Представник третьої особи - ПАТ "Банк Кредит Дніпро" у судове засідання не з'явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. За приписами ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 22 червня 2015 ПАТ "Радикал банк" та [PERSON] уклали договір строкового банківського вкладу №49-22722 "Валютний хіт", за умовами якого банк прийняв від [PERSON] вклад у сумі 8063,00 доларів США та зобов'язався повернути його у термін до 25 вересня 2015 року, сплативши відсотки, виходячи з відсоткової ставки 12,5% річних (а. с. 12-13, 14). Проте, до закінчення строку дії договору банківського вкладу від 22 червня 2015 року №49-22722, постановою Правління Національного банку України від 09 липня 2015 року №452/БТ ПАТ "Радикал банк" віднесено до категорії неплатоспроможних. За рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 липня 2015 року №130 з 10 липня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Радикал банк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено на строк з 10 липня 2015 року до 09 жовтня 2015 року включно (а. с. 6-7). 08 жовтня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Радикал банк" до 09 листопада 2015 року включно (а. с. 9). Постановою Правління Національного банку України від 09 листопада 2015 року №769 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Радикал банк" та ухвалено ліквідувати цей банк (а. с. 11). У зв'язку з цим згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 листопада 2015 року №203 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Радикал банк" з 10 листопада 2015 року до 09 листопада 2017 року включно з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб (а. с. 10). Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Так, ч. 1 ст. 26 цього Закону передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. За положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. При цьому, відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Зважаючи на наведені законодавчі положення, ураховуючи те, що процедура виведення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Радикал банк" з ринку та здійснення тимчасової адміністрації розпочата 10 липня 2015 року (а. с. 6), відшкодування коштів [PERSON] за вкладом в іноземній валюті повинно було відбуватись в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 10 липня 2015 року. Сума депозиту [PERSON] на 10 липня 2015 року склала 8063,00 долари США, а нараховані проценти - 36,85 доларів США (а. с. 15, 16). Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 10 липня 2015 року, становив 21,848173 грн за 1 долар США. Таким чином, відшкодування коштів [PERSON] за вкладом, розміщеним ПАТ "Радикал банк", повинно було становити 176966,92 грн ((8063,00 долари США + 36,85 доларів США) х 21,848173= 176966,92 грн). Натомість Фонд гарантування вкладів фізичних осіб помилково сплатив відповідачеві на відшкодування коштів за вкладом 195757,63 грн. За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). З огляду на те, що [PERSON] безпідставно отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти у сумі 18790,71 грн (195757,63 грн - 176966,92 грн = 18790,71 грн), ці кошти відповідач повинна повернути позивачеві. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, зважаючи на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача грошові кошти у сумі 17789,66 грн, саме цю суму слід стягнути з [PERSON] на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Щодо твердження відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин норм ст. ст. 1212, 1213 ЦК України суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання. Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі№6-122цс14 та Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №668/7704/15-ц). Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Однією з функцій, покладених на Фонд, є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Також до функцій Фонду відноситься здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків (п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). За змістом ч. ч. 3-5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку. Таким чином, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Проте, відшкодовуючи кошти вкладнику неплатоспроможного банку, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб діє на виконання приписів п. 4 ч. 2 ст. 4, ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як спеціальна установа, що здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом. Таким чином, у спірних правовідносинах позивач діє як самостійний суб'єкт, а не як представник банку, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку. Тобто Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є учасником договірних правовідносин, які виникли між вкладником [PERSON] та ПАТ "Радикал банк" на підставі договору строкового банківського вкладу №49-22722. Оскільки між сторонами справи відсутні договірні правовідносини, то до них допускається застосування норм глави 83 ЦК України. Крім цього, суд звертає увагу на те, що спір, який виник між сторонами, стосується правомірності набуття відповідачем права власності на виплачене Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладом у неплатоспроможному банку, за своїм характером він є приватно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти у сумі 17789,66 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1600,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 26, 34, 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб",

Outcome: approved