Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

16.05.2014р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Управління державного земельного агентства у м. Дніпропетровську про виділення в натурі частини домоволодіння, про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, виділ в натурі частки земельної ділянки (а.с. № 2-7). В подальшому 15.04.2015р. після проведення призначеної судом 08.07.2014р. експертизи (а.с. № 58-59), позивачкою було уточнено позовні вимоги (а.с. № 89-94). В обґрунтування позовних вимог представник позивачки - [PERSON](діє на підставі договору від 19.03.2015р. - а.с. № 109), в позовній заяві в редакції від 15.04.2015р. посилалася на те, що [INFO] помер брат позивачки - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 15/100 частин домоволодіння за [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем померлого є позивачка, яка 06.07.2012р. отримала нотаріальну відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Рішенням суду за позивачкою в порядку спадкування за законом визнано право власності, проте з огляду на те, що в домоволодінні є самовільно побудовані приміщення, які не входять у спадкове майно та не є власністю позивачки, то вона позбавлена зареєструвати за собою право власності. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23.02.2015р. було визначено декілька варіантів розподілу домоволодіння та земельної ділянки в натурі та представник позивачки просила виділити позивачці в натурі 15/100 частини домоволодіння [ADDRESS] літ.А-1, які складаються з: квартири № 2 загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 12,3 кв. м., в т.ч. коридору - 4,7 кв.м., прихожої - 8,6 кв.м., житлової 12,3 кв.м., кухні 4,6 кв.м., що складає реальну частку за фактичним користуванням - 12/100 частини вказаного домоволодіння, а саме: квартира №2 складається з наступних будівель: частини прибудови літ.а-1 (приміщення 2-4 4,6 кв.м.) вартістю 5 637 грн. 60 коп.; частини житлового будинку літ.А-1 (приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 25,6 кв.м.) вартістю 21 686 грн. 00 коп., загальна вартість квартири №2 складає 27 323 грн. 60 коп.; сараю літ.Е вартістю 982 грн. 00 коп.; загальна вартість квартири №2 з сараєм складає 28 305 грн. 60 коп., що складає 12/100 частини домоволодіння (реальна частка) за фактичним користуванням. Визнати за позивачкою право власності на 14/100 частин у спільній сумісній власності земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її брата [PERSON] який помер [INFO] Виділити [PERSON] в натурі 14/100 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належала [PERSON], який помер [INFO], а саме: загальна площа земельної ділянки домоволодіння складає 949 кв.м.; площа загального користування між співвласниками кв.№1 та кв.№2 дорівнює 2,27 кв.м. - з.к.1; площа загального користування між 3-я співвласниками дорівнює 36,78 кв.м. - з.к.2; площа земельної ділянки співвласника кв.№2 дорівнює 128,835 кв.м., а саме: 39, 38 кв.м. - під кв.№2; 11, 85 кв.м. - біля квартири №2; 23,98 кв.м. - під та біля сараю літ. Е; 22, 95 кв.м.+17,28 кв.м.=40, 23 кв.м. - напроти кв. №№1, 2; ? з.к.1 (1,135кв.м.)+ 1/3 з.к.2 (12,26 кв.м.)= 13,395 кв.м., що відповідає 14/100 частині; земельна ділянка, що дорівнює 820, 165 кв.м. (86/100 частини) - сумісна між іншими співвласниками домоволодіння. Представник позивачки - [PERSON] (діє за договором від 19.03.2015р. - а.с. № 85-86, 87) в наданій суду 20.05.2015р. заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 108). Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.05.2015р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка ( а.с. № 96). 15.04.2015р. відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив винести рішення відповідно до вимог закону ( а.с. № 98). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 20.05.2015р. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, позовні вимоги в редакції від 15.04.2015р. визнала, жодних заперечень суду не надала ( а.с. № 117). Відповідачка [PERSON] та представник Управління державного земельного агентства у м. Дніпропетровську в судові засідання по праві, які призначалися на 15.04.2015р. та 20.05.2015р. не з'явилися повторно, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками та поштовими повідомленнями (а.с. № 80, 83, 104,106), про причини не явки суд двічі не сповістили. За таких обставин, на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, та враховуючи, що два відповідачі надали суду свої заяви, з яких суду відома їх позиція по відношенню до позовних вимог (а саме, що вони визнають позовні вимоги в редакції від 15.04.2015р.), то суд вважає за можливе розглядати справу з винесенням рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012р. по цивільній справі №412/14888/2012 за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, ( треті особи - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП "ДМБТІ") про визнання права в порядку спадкування за законом, позовні вимоги [PERSON] задоволенні повністю та визнано за нею право власності на 15/100 частин домоволодіння за [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці 724 кв.м. та в цілому складається з жилого цегляного будинку А-І, жилою площею 46,5 кв.м., жилого шлакобитоного будинку Б-І, жилою площею - 17,9 кв.м., жилого саманного-шлакобитоного будинку В-І, жилою площею - 19,3 кв.м., сараїв Г, Е, Ж, З, К, Л дощатих, літніх кухнею Д, д цегляних, убиральні И.М. дощатих, навіса О дощатого, огороджень №1, 2, 4, водоколонки №3 в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] ( а.с. № 9-10). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2013р., рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012р. було залишено без змін (а.с. № 11-12). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, позивачка [PERSON] є власницею 15/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 23.09.2013р. позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки у зазначеному домоволодінні є самовільно побудовані прибудови, чим порушенні вимоги Порядку прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженого Поставою КМУ від 13.04.2011р. № 461 (а.с. № 13-14). Згідно технічного паспорту, виданого КП "ДМБТІ" 11.01.2013р. самочинно збудованими є приміщення в кв. №3, яка належить [PERSON] (а.с. № 16). Згідно вищевказаного технічного паспорту, квартира № 2, яка належить на праві власності позивачці складається з : 1- коридору, загальною площею 4,7 кв.м.; 2 - прихожої, загальною площею 8,6 кв.м.; 3- житлової, загальною та житловою площею 12,3 кв.м.; 4-кухні, загальною площею 4,6 кв.м., а всього загальна площе по кв. № 2 - 30, 2 кв.м., а житлова 12,3 кв.м. (а.с. № 16 зворотна сторона). Згідно висновку № 2321/2322-14 судової будівельно-технічної експертизи від 23.02.2015р., яка була проведена Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз квартира № 2 в домоволодінні [ADDRESS] складається з наступних будівель: частини прибудови літ.а-1 (приміщення 2-4: 4,6 кв.м.) вартістю 5 637 грн. 60 коп.; частини житлового будинку літ.А-1 (приміщення 2-1, 2-2, 2-3: 25,6 кв.м.) вартістю 21 686 грн. 00 коп.; загальна вартість квартири №2 складає 27 323 грн. 60 коп.; крім того, власник квартири №2 фактично користується сараєм літ. Е вартістю якого складає 982 грн. 00 коп.; загальна вартість квартири №2 з сараєм складає 28 305 грн. 60 коп., що складає 12/100 частини домоволодіння (реальна частка) за фактичним користуванням (а.с. № 72). Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки щодо виділу їй в натурі 15/100 частин домоволодіння [ADDRESS] літ.А-1, які складаються з квартири № 2 загальною площею 30,2 кв.м., житлова площа 12,3 кв. м., в т.ч. коридору - 4,7 кв.м., прихожої - 8,6 кв.м., житлової 12,3 кв.м., кухні 4,6 кв.м., що складає реальну частку за фактичним користуванням - 12/100 частини вказаного домоволодіння, а саме: квартира №2 складається з наступних будівель: ● частини прибудови літ.а-1 (приміщення 2-4 4,6 кв.м.) вартістю 5 637 грн. 60 коп.; ● частини житлового будинку літ.А-1 (приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 25,6 кв.м.) вартістю 21 686 грн. 00 коп.; ● загальна вартість квартири №2 складає 27 323 грн. 60 коп.; ● сарай літ.Е вартістю якого складає 982 грн. 00 коп.; загальна вартість квартири №2 з сараєм складає 28 305 грн. 60 коп. Що стосується іншої частини вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 14/100 частин земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], та виділу земельної ділянки в натурі, то в задоволені цієї частини позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із постановою № 7 Пленуму ВСУ від 30 травня 2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], земельна ділянка площею 0,0949га, з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проте, Державний акт було видано лише [PERSON], а [PERSON] не встиг отримати Державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с. № 19). Відповідно до роз'яснень, які містяться в листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Як вбачається з наданих позивачкою документів, державний акт на землю на ім'я [PERSON] отриманий не був та реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] не відбулася, хоча й певні дії щодо отримання у власність земельної ділянки померлим було проведено, а саме, визначено межі земельної ділянки (а.с. № 20-21). Таким чином, з огляду на те, що померлий [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку, хоча й розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, документів, що підтверджують звернення [PERSON] до органів місцевого самоврядування та отримання відмови у цьому суду не надано, то в задоволені вимог про визнання права власності та виділ земельної ділянки слід відмовити, як передчасно заявлених. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, судом також враховане й те, що позивачка станом на день винесення рішення не отримувала вмотивовану відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а отримала відмову лише щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння (а.с. № 115-116). Крім того, з урахуванням положень п. 3.5. вищевказаного листа ВССУ від 16.05.2013р., суд вважає за можливе роз'яснити позивачці, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме права на завершення приватизації та одержання Державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати слід розподілити наступним чином. При подачі позовної заяви, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.05.2014р. було попередньо встановлено розмір судового збору, який підлягає сплаті в сумі 1827грн. (а.с. № 28), які вона й сплатила по квитанціях в сумі 1583грн. та 243грн. 60коп. (а.с. № 1). Відповідно до висновку № 2321/2322-14 СБТЕ від 23.02.2015р. вартість квартири № 2 з сараєм літ. Е, на які за позивачкою визнано право власності складає 28 305грн.60коп. (а.с. № 72). Згідно звіту про експертну грошову оцінку 14/100 частин земельної ділянки її ринкова вартість складає 149 998грн. ( а.с. № 110-112). Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачкою при подачі позову склав 1783грн. 04коп., а тому відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений у більшому розмірі судовий збір в сумі 43 грн. 96коп. підлягає поверненню. З огляду на те, що в частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку та її виділ відмовлено, то судовий збір у розмірі 1499грн. 98коп. не підлягає відшкодуванню. Судовий збір, сплачений позивачкою за подачу позовних вимог щодо виділу 15/100 частин домоволодіння в розмірі 283грн. 06коп. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропорційно з кожного по 94грн. 35 коп. з кожного. З Управління державного земельного агентства у м. Дніпропетровську судові витрати стягненню не підлягають, оскільки їх діями не було порушено право позивачки на виділ 15/100 частин домоволодіння в натурі. На підставі викладеного,

Outcome: partial