Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (після одруження змінила прізвище на [PERSON] ), яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і дочки [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог, просила стягнути на її користь із Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопас-К" (далі - ТОВ "Автопас-К") моральну шкоду в розмірі 80000 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та на користь її малолітніх дітей: сина [PERSON] і дочки [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 80000 грн. на кожну дитину, завдану смертю її чоловіка та батька дітей внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). В обґрунтування позову зазначала, що 22 січня 2015 року близько 17.55 год. у місті Києві на Броварському проспекті зі сторони метро "Лісова" в напрямку метро "Дарниця" водій [PERSON] , керуючи автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на її чоловіка та батька двох дітей [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. 23 січня 2015 року по факту цієї ДТП розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000042. У ході цього кримінального провадження проведено судово-медичну експертизу, висновком якої було встановлено, що смерть [PERSON] настала від сукупності спричинених в області голови і грудної клітки ушкоджень, між заподіяними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинний зв`язок. 01 квітня 2015 року слідчим Ляшенко А.М. винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Вказувала, що смертю [PERSON] їй та їхнім малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у душевному болю, стражданнях у зв`язку із втратою рідної людини. Вона втратила нормальний, спокійний сон, внаслідок чого погіршився стан її здоров`я. Їхні діти у віці 7 та 5 років залишилися напівсиротами. Втрата малолітніми дітьми батька є травмою для них на все життя. Враховуючи глибину моральних страждань, часткове відшкодування моральної шкоди страховою компанією, грубу необережність в діях загиблого [PERSON] , розмір завданої їм моральної шкоди вона оцінює в розмірі 80000 грн. кожному. Також зазначала, що 25 січня 2017 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (далі - ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" або Страховик) у межах встановленого законом ліміту виплатило їй страхове відшкодування в загальному розмірі 73080 грн., з яких: 14616 грн. - витрати на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, 14616 грн - моральна шкода, 43848 грн. - відшкодування утриманцям померлого. Вважає, що оскільки водій [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ "Автопас-К", у силу ст. ст. 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України саме дане товариство зобов`язане відшкодовувати завдану їм (позивачам) моральну шкоду. Також зазначала, що вона не є фахівцем у галузі права, тому для захисту своїх прав вона змушена була звертатися до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоміч" (далі - ТОВ "Автопоміч?). За надану їй правову допомогу нею сплачено 4000 грн., які теж підлягають стягненню з відповідача на її користь. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача ТОВ "Автопас-К" адвокат Лобок В.М. у суді позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що завдану шкоду позивачу [PERSON] за її заявою, у якій вона визначила розмір майнової і моральної шкоди та відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в загальному розмірі 73080 грн., виплатило ПрАТ "АСК "ІНГО Україна". Зазначав, що ліміт відповідальності Страховика у зв`язку зі смертю особи законодавством встановлено в розмірі 100000 грн. та лише у разі недостатнього розміру страхового відшкодування позивач має право звертатися до відповідача. Будь-яких доказів, що позивач зверталася до страховика ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" з претензією, що сума, яка їй виплачена в розмірі 73080 грн., є недостатньою, не надано. Вказував на те, що вина водія [PERSON] у ДТП відсутня, оскільки померлий [PERSON] грубо порушив Правила дорожнього руху України, тому підстави для відшкодування моральної шкоди теж відсутні. Третя особа [PERSON] у суді позов не підтримав, заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, оскільки його вина у смерті [PERSON] відсутня. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 січня 2015 року приблизно о 17.55 год. водій [PERSON] , керуючи автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись у місті Києві по Броварського проспекту, зі сторони станції метро "Лісова" в напрямку станції метро " Дарниця ", поблизу з`їзду на вулицю Братиславську, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від спричинених йому тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Ляшенко А.М. від 01 квітня 2015 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000042 від 23 січня 2015 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення по факту ДТП, що сталася 22 січня 2015 року. Суд встановив, що померлий [PERSON] доводився позивачу [PERSON] чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Позивачі вважаючи, що смертю чоловіка та батька [PERSON] їм завдано моральної шкоди звернулися до суду з цим позовом. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] , визначений ними в розмірі по 80000 грн. кожному. У ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 1 п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що під час ДТП, яка сталася 22 січня 2015 року та внаслідок якої стався наїзд на пішохода [PERSON] , водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ "Автопас-К", що підтверджується листом від 17 травня 2017 року за вих. № 56. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до положень статті 1191 ЦК України. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що ТОВ "Автопас-К" несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини водія [PERSON] у завданні шкоди, який перебував у трудових правовідносинах з цим товариством, тому саме відповідач ТОВ "Автопас-К" має відшкодовувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/2352/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху України. За змістом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із постанови старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Ляшенко А.М. від 01 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що 22 січня 2015 року на Броварському проспекті у місті Києві сталася ДТП, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] , у даній дорожній ситуації водій [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, в його діях невідповідності вимогам п. п. 12.2, 12.3 ПДР України не вбачається, причиною ДТП є виникнення небезпеки руху водієві [PERSON] на відстані меншій, ніж зупиночний шлях автобуса в умовах місця ДТП. Пішохід [PERSON] у порушення вимог п. п. 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України став перетинати проїжджу частину Броварського проспекту у м. Києві у місці непередбаченому для руху пішоходів, раптово вийшов на смугу руху автобуса марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та несподівано для водія [PERSON] , дана ДТП сталася внаслідок порушенням п. п. 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України зі сторони пішохода [PERSON] , що стало причиною наїзду на нього автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Перед настанням смерті [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, про що свідчить судово-токсикологічне дослідження крові трупа [PERSON] . Здійснюючи оцінку обставин заподіяння шкоди при ДТП, що сталася 22 січня 2015 року, суд враховує поведінку водія [PERSON] та пішохода [PERSON] . Поняття грубої необережності цивільне законодавство не містить, тому суд виходить із конкретних обставин справи. Суд вважає, що груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною. Для форми вини у виді грубої необережності характерно те, що особа передбачала настання негативних наслідків своєю поведінкою, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість таких наслідків, хоча повинна була або могла їх передбачити. У даному випадку суд, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, вбачає наявність в діях [PERSON] грубу необережність, який, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, самочинно знехтував правилами безпеки, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що сприяло виникненню шкоди. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Автопас-К" моральної шкоди на користь позивачів, які є дружиною та дітьми загиблого [PERSON] . Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер, у зв`язку з чим позивачі як найближчі його родичі зазнали тяжких душевних страждань. Вимушені зміни, що відбулися в їхньому житті у зв`язку з трагічною загибеллю чоловіка та батька, є триваючими, їм завдано непоправної шкоди, дружина залишилася без чоловіка, а діти у віці 7 і 5 років - без батька, що є для них тривалим, тяжким душевним випробуванням. Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також грубої необережності потерпілого, що призвело до його загибелі і обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, а також часткове відшкодування їм моральної шкоди страховою компанією, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Автопас-К", як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь кожного позивача в розмірі по 5000 грн. У ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). У ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З метою захисту своїх прав, подачі до суду з цього позову, надання правової допомоги, що стосуються даної цивільної справи, позивач [PERSON] звернулася до адвокатського об`єднання ТОВ "Автопоміч", 24 червня 2016 року між ними укладено договір про надання юридичних послуг. За надану адвокатом правову допомогу позивач [PERSON] згідно із умовами вказаного договору сплатила ТОВ "Автопоміч" кошти в розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.718159272.1 від 02 березня 2017 року. Згідно із розрахунком правова допомога полягає у наданні позивачу [PERSON] консультацій, складанні та подачі до суду даної позовної заяви, копіюванні документів. Всього на виконання зазначених вище робіт по наданню правової допомоги фахівцями ТОВ "Автопоміч? було витрачено 8 год. За змістом ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Станом на липень 2017 року, тобто на час надання позивачу [PERSON] зазначеним вище товариством правової допомоги, 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений законом складав 640 грн. Виходячи із встановленого законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, часу та об`єму робіт фахівців ТОВ "Автопоміч? на підготовку і подання до суду даної позовної заяви, оплати цих робіт, суд вважає, що він не перевищує гранично допустимого розміру компенсації витрат на правову допомогу, тому витрати позивача [PERSON] на правову допомогу в загальному розмірі 4000 грн. підлягають стягненню на її користь із відповідача ТОВ "Автопас-К". Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача ТОВ "Автопас-К" відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1920 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial