Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

23 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", в якому просить стягнути з відповідача недоплачені проценти за листопад 2014 року за договором банківського вкладу в сумі 394 грн. 13 коп., проценти за користування коштами за період з 01.12.2014 року по 19.02.2015 року в сумі 2696 грн. 15 коп., 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 78 грн. 88 коп. та втрати від інфляції за лютий 2015 року в сумі 3180 грн. Позивач у судове засідання подав клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 717234/2014, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти в сумі 60000 грн. зі сплатою 25% річних на строк 13 місяців (а/с 6). Строк дії договору закінчився 03 лютого 2015 року. Станом на 03 лютого 2015 року відповідач суму вкладу та нараховані відсотки за листопад 2014 року позивачу не повернув. Позивачем отримано суму вкладу та частину нарахованих відсотків за листопад 2014 року лише 20 лютого 2015 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а/с 8, 9). Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача недоплачених процентів за листопад 2014 року за договором банківського вкладу в сумі 394 грн. 13 коп., процентів за користування коштами за період з 01.12.2014 року по 19.02.2015 року в сумі 2696 грн. 15 коп., 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 78 грн. 88 коп. та втрат від інфляції за лютий 2015 року в сумі 3180 грн., є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved