Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У травні 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. В обґрунтування позовних вимог Банк вказував, що 5 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] (далі Відповідач 1) був укладений кредитний договір № МL 708/176/2008 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Відповідач 1 отримала кредит у розмірі 45 900,00 доларів США строком до 07.09.2015 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 05.09.2008 року між Банком та Відповідачем 1, та [PERSON] (далі Відповідач 2) і [PERSON] (далі відповідач 3) був укладений договір іпотеки № РМL708/176/2008, згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,6 кв.м., житловою площею 15,9 кв. м., що належить Відповідачу 1, Відповідачу 2 та Відповідачу3 на праві приватної власності. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, Банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Позивач) прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та Відповідачем 1, і Договором іпотеки, укладеним Банком та Відповідачем 1, Відповідачем 2 і Відповідачем 3. Отже, всі права вимоги Банку за Кредитним договором до Відповідача 1 та за Договором іпотеки до Відповідача 1, Відповідача 2 і Відповідача 3 належать Позивачу. Згідно з п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору Відповідач 1 зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, визначеному сторонами договору як 5,99% + FIDR (п. 3 ч. 1 Кредитного договору), яка на підставі п.2.1.1 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору від 18.06.2009 (далі - Додатковий договір) була змінена наступним чином: - На період з моменту підписання Додаткового договору до 06.07.2009 для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено використовувати процентну ставку, розмір та вид якої визначено умовами Кредитного договору; - на період з 06.07.2009 до 07.12.2009 для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено використовувати фіксовану процентну ставку у розмірі 10,95%; - на період з 07.12.2009 до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено використовувати плаваючу процентну ставку у розмірі 6,87% + FIDR. Проте, в порушення умов Кредитного договору та норм права, Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним говором. Згідно з п. 4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (Відповідач 1) зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором. Крім того, п. п. 4.1.2, 4.1.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник (Відповідачі), крім пені, передбаченої п. 4.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 1 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 гривень. За прострочення • виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. п. 4.1.1 та 4.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 гривень. У зв'язку з вищевикладеним, заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на 17.04.2014 складає: - заборгованість за кредитом у розмірі 42 909,06 доларів США, що в перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 488 996,37 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 560,32 доларів США), що в перерахуванням за курсом НБУ на дату склаладання розрахунку становить 63 366,02 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 176 913,24 доларів США, що в перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 2 016 122,74 грн. Таким чином, станом на 17.04.2014 Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором. При цьому загальна сума заборгованості з урахуванням пені становить 225 382,62 доларів США, що у гривневому еквіваленті дорівнює 2 568 485,13 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05.09.2008 № ML 708/176/2008 у розмірі 2 568 485,13 грн. позивач просить: - звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 05.09.2008 № PML 708/176/2008, a саме: однокімнатної квартири [ADDRESS] з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо. Витрат, пов"язаних зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з Відповідача 1). - Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу. - Передати предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами. - Виселити усіх мешканців, що проживають за адресою: [ADDRESS]. - А також стягнути судові витрати з Відповідача1. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, повідомлень про причини неявки не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 5 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL 708/176/2008, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 45 900,00 доларів США строком до 07.09.2015 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. Разом з тим, на забезпечення умов виконання кредитного зобов'язання 05.09.2008 року між Банком та [PERSON], та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір іпотеки № РМL708/176/2008, предметом якого є квартира [ADDRESS]. За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № МL 708/176/2008 від 05.09.2008 року і Договором іпотеки № РМL708/176/2008 від 05.09.2008 року. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно положення статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Матеріали справи свідчать, що станом на на 17.04.2014 заборгованість за кредитним договором складає 225 382,62 доларів США, що у гривневому еквіваленті дорівнює 2 568 485,13 грн. та складається з наступного : - заборгованість за кредитом у розмірі 42 909,06 доларів США, що в перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 488 996,37 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 560,32 доларів США), що в перерахуванням за курсом НБУ на дату склаладання розрахунку становить 63 366,02 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 176 913,24 доларів США, що в перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 2 016 122,74 грн. За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Проте, 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, вбачається, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Суд констатує, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Матеріалами справи підтверджено , що [PERSON] 05.09.2008 року одержала кредит у Банку в іноземній валюті зі строком погашення до 07.09.2015 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором, у забезпечення його виконання передана в іпотеку однокімнатна квартира, загальною площею 36,6 кв.м., житловою площею 15,9 кв. м. Як вбачається з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Харкові від 12.09.2014року, відповідачі зареєстровані за вище вказаною адресою, тобто ця квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання відповідачів. Таким чином, загальна площа предмету іпотеки не перевищує 140 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальниці кредиту одержаного у Банку в іноземній валюті зі строком погашення до 07.09.2015 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором, відомостей про наявність іншого житла у відповідачів суду не надано, а тому суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів є таким, що суперечитиме ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру та виселення слід відмовити саме з підстав, передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року, який набрав чинності з 07.06.2014 року.

Outcome: dismissed