Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Промислове Транс Агентство» (далі за текстом «ТОВ»), в якому просить стягнути з ТОВ на свою користь: заборгованість по компенсації додаткової відпустки на дітей 35764 грн. 00 коп. та додаткової відпустки за особливий характер праці 11599 грн. 00 коп.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову наводить нступне. У період з 1 вересня 2009 року по 30 листопада 2018 року знаходилась у трудових відносинах з ТОВ. Вказує, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена компенсація соціальної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, закріплене у ст. 182/1 КЗпП і ст. 19 Закону України «Про відпустки» у розмірі 35764 грн. 00 коп. 30 листопада 2018 року я була звільнена в зв`язку зі скороченням штату за ст 40 п.1 КЗпП України., згідно наказу № 105-ВК від 30.11.2018 року, та наказу від 01.10.2018 року. Вказаними наказами, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України, виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 54 календарних днів та індексація, які мені було вчасно сплачені 30 листопада 2018 року. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Вказує, що з аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Зазначає, що в день звільнення позивача 30 листопада 2018 р., відповідач письмово не повідомив позивача про зміни, внесені директором в нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно розрахунково-платіжної відомості № НЗП-41 за 30 листопада 2018 року та розрахункового листка по заробітній платі за листопад 2018 року у зв`язку із моїм звільненням було нараховано до виплати: 2182,00 грн. - заробітна плата за листопад 2018 р.; 17399,00 грн. - компенсація за 54 днів невикористаної відпустки; 9372,00 грн. - вихідна допомога при звільненні; 123,35 грн. - індексація; 35764,00 - компенсація за 111 днів додаткової відпустки. Вказує, що за таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовому порядку 35764,00 грн. Засновник ТОВ Малявський Г.Г. на момент її звільнення був директором підприємства, аргументував невиплату компенсації на додаткову відпустку робітника з дітьми, відсутністю витягу з РАГСу, на момент її звільнення в особовій справі була надана довідка з РАГСу, в якій підтверджувалось її статус одинокої матері, яка на момент 27.06.2018 року, коли вона намагалась звільнитись за власним бажанням в зв`язку із істотним погіршенням умов праці була в її особовій справі. На вимогу підприємства 6 грудня 2018 року отримала витяг з Саксаганського РАГСу., та надала копію директору(засновнику) підприємства. Але виплата компенсації і тоді не була здійснена внаслідок того, що на підприємстві після її звільнення в період до 06.12.2018 року сталися фінансові зміни: директор звільнився зі своєї посади, зменшився статутний фонд підприємства, були виплачені дивіденди за 2018 рік., усі контрагенти переведені на інше підприємство, де засновник та директор теж [PERSON] , основні засоби продані, отже за таких умов у підприємства не залишилось коштів. Це вважає порушенням ст..15 Закону України «Про оплату праці» про те, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики № 16 від 30 січня 1998 року та листа від 11.08.2014 р. № 348/13/116-14 Мінсоцполітики зазначено, що працівникам надається право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю до 4 календарних дні згідно з поз. 58 розділу XXII Списку, затвердженого постановою КМУ від 17.11.1997 р. № 1290: «Працівники, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах». У цьому листі вказано, що щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці, передбачені законодавством, мають надаватися відповідним працівникам в обов`язковому порядку, у тому числі якщо колективний договір на підприємстві не укладено або в колективному договорі не встановлено гарантію щодо встановлення працівникам таких відпусток. Зазначає, що працювала більше ніж чотири години на комп`ютері, їй теж мала надаватися така додаткова відпустка, але на підприємстві для всіх робітників було установлено мінімальна кількість дней відпустки (24 календарних дні). Директором було відмовлено в складанні колективного договору, відпустки, надані їй за період роботи на підприємстві складали 24 календарних дні( по розпорядженню директора підприємства). 30 листопада 2018 року при звільненні отримала компенсацію за щорічну відпустку з розрахунку 24 календарних дні за відпрацьовані роки. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно розрахунку нарахування вихідної допомоги до наказу 105-ВК від 30.11.2018 року, середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 11156,70 грн. Зазначає, що середньоденна заробітна плата позивача складає 446,27 грн. Вказує,що у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 29 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 13388,10 грн. Під час розгляду справи ухвалою суду, постановленою 14 січня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати залишені без розгляду на тій підставі, що вони подані з пропуском процесуального строк, а клопотань про поновлення цього строку не були подані наступні змінені позови: від 15 квітня 2019 року (т.№1, а.с.120-123), від 14 листопада 2019 року (т.№1, а.с.204-207) та від 24 лютого 2020 року (а.с.217-а). Ухвалою суд від 18 червня 2021 року залишений без розгляду уточнений позов від 19 вересня 2019 року (т.№1, а.с.187). Під час розгляду справи заявлялися клопотання при витребування доказів, відкладення розгляду справи. Також стороною відповідача заявлялося клопотання про витребування оригіналі доказів, наданих до позовної заяви, яке судом було задоволено, але сторона позивач ці докази не подала. Позивачка та її представники, кожний окремо, у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили його зміст. При цьому позивачка також пояснила, що заяву від 4 грудня 2018 року (т.№1, а.с.15) направляла електронною поштою. Заява (т.№1, а.с.17) є зворотом наказу (т.№1, а.с.16). Особову карту працівника (т.№1, а.с.96) заповнювала вона, чому в цій карті не зазначила, що не одружена, пояснити не може. З наказом про передачу документів (т.31, а.с.11) знайома, на ньому є її підпис, але документи до звільнення не передавала, так як перебувала у щорічний відпустці, а потім до 30 листопада 2018 року на лікарняному. 30 листопада 2018 року приїхала на роботу, перед цим вдома зробила нарахування коштів та направила підприємству електронною поштою. 30 листопада 2018 року на підприємство приїхала за трудовою книжкою, отримала її та уїхала з підприємства. В жовтні 2018 року на прохання директора зустрічалася з [PERSON] , але документи останній не передавала, так як документи були не в тому вигляді, в якому вона їх залишила. Заяви стосовно виплат (т.№1, а.с.13, 14) подала директору, раніше таких заяв не писала. Уточнила, що заяву (а.с.13 склала 30 листопада 2018 року, передала її на підприємство 4 грудня 2018 року. Далі пояснила, що заяву від 30 листопада 2018 року подала вечером цього дня електронною поштою, після закінчення робочого дня. 30 листопада 2018 року на роботі була 30 хвилин. Коли влаштовувалася на роботу, усно повідомляла, що вона одинока, що в неї є діти. Раніше заяви про додаткові відпустки на писала, так як було багато роботи, а тому не було можливості користуватися відпустками, подавати такі заяви їй ніхто не забороняв, не збиралася писати такі заяви. Розрахунки (т.№1, а.с.29-31, 36, 38) робила особисто вона, позивачка, ці розрахунки їй ніхто не доручав робити, передала їх на підприємство електронною поштою. Заяву (т.№1, а.с.37) про компенсацію за відпустку за особливий характер праці передавала електронною поштою. 6 грудня 2018 року представила підприємству витяг з реєстру актів цивільного стану. Також пояснила, що на підприємстві нарахування заробітної плати та інших платежів було покладено на неї. Крім того, пояснила, що під час роботи вона не писала заяву про те, що надає документи стосовно дітей. Облік роботи за комп`ютером на підприємстві не вівся. Також пояснила, що [PERSON] не є батьком її сина. З [PERSON] була знайома та попросила, щоб останній написав заяву, що є батьком її сина. Це було потрібно, щоб в учбовому закладі не цькували сина за те, що в нього нема батька, неповна сім`я. Раніше, до того як була подана вказана заява, писала до учбового закладу, що батько сина [PERSON] перебуває в АТО, так як не бажала щоб казали, що в сина неповна сім`я. Ці відомості, які вона надавала до учбового закладу, не відповідали дійсності. Також надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що невизнання відповідачем її права на отримання компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки як одинокої матері, свідчить про свідоме ігнорування норм матеріального права. Вказала, що про наявність у неї статусу одинокої матері, відповідачу стало відомо 01.09.2009р. під час прийняття її на роботу, оскільки після надання копій свідоцтв про народження дітей та довідок №65 і №66 від 22.05.2007р., виданих Саксаганським РАЦС КМУЮ, ці відомості було внесено до особової картки працівника типової форми №П-2: у пункті 10 родинного стану зазначено про відсутність чоловіка та наявність двох неповнолітніх дітей, що до цього у відповідача не було жодних сумнівів. Ці документи видані належними державними органами і їх дійсність не спростована жодним чином. Посилання відповідача на те, що вказані довідки отримані у 2007 році, взагалі позбавлені будь-якого сенсу, оскільки вони встановлюють певні незворотні фактичні обставини щодо її сімейного стану і батьківства щодо її дітей. В процесі розгляду справи нею додатково були надані до суду акт від 22.05.2019р. з місця навчання сина та акт від 03.06.2019р. з місця їхнього мешкання щодо неприйняття участі [PERSON] у вихованні сина. Зазначає, що твердження відповідача про зобов`язання щорічно надавати документи про підтвердження статусу одинокої матері, не передбачено жодними нормами матеріального права. Оскільки не зверталась до відповідача за отриманням цієї соціальної відпустки, то необхідність в щорічному наданні будь-яких додаткових доказів була відсутня. При звільненні, на вимогу відповідача, нею повторно були надані вищевказані документи та витяги від 06.12.2018р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян на дітей, в яких щодо доньки [PERSON] (№ [NUMBER] ) зазначено, що запис про батька здійснено відповідно до вищезазначеної ст.135 СК України (як і раніше), а щодо сина [PERSON] ) (№ [NUMBER] ) зазначено, що запис про батька внесено за нашою спільною заявою згідно ст.ст.126 і 134 СК України. Вказує, що разом з вищеказаними документами нею також було надано довідку Криворізької об`єданої міської довідково-інформаційної служби від 07.12.2018р., в якій наведено склад її сім`ї: вона і двоє її дітей, що свідчить про відсутність проживання та реєстрації разом з її сім`єю будь-якого іншого чоловіка. Зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності права на додаткову відпустку за особливий характер праці, обмежуються лише формальним посиланням на норми Закону України «Про відпустки» та наданий ним звіт аудитора, який виготовлено з численними порушеннями норм матеріального права та належність і допустимість якого судом ще не визначено. Крім того, додатково подала письмові пояснення, зазначивши, що в якості додатків до первісної позовної заяви нею були надані копії розрахунків відповідних виплат до стягнення та бухгалтерської документації. Серед цих документів була надана копія розрахунково-платіжної відомості №НЗП-1 за 16.01.2019р., яка була здійснена нею у зв`язку з відсутністю на той час у відповідача бухгалтера та мала узагальнений характер про нараховані виплати при звільненні, при цьому відповідачем не було зазначено про наявність у нього будь-яких претензій чи вимог з цього приводу, а тому вважала її прийнятою відповідачем до відома. Щодо доводів відповідача стосовно того, що ним не виготовлялись розрахунок нарахування відпускних (соціальних) до наказу №105-ВК від 30.11.2018р., розрахунковий лист по заробітній платі за листопад 2018 року, вважає, що вони не можуть бути сприйняті до уваги, оскільки станом на дату її звільнення 30.11.2018р. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера, тобто здійснення вказаних розрахунків безпосередньо входило до її посадових обов`язків. Ці розрахунки були здійснені в електронному вигляді, а саме електронні комп`ютерні файли були надіслані електронною поштою відповідачу, які ним було перевірено та приведено у візуальну форму шляхом роздруківки та підписання відповідачем і нею, відрізняються кількістю календарних днів та нарахованими сумами, інші дані підтверджуються наданим відповідачем до суду та підписаним сторонами у справі розрахунком нарахування відпускних (компенсації) від 30.11.2018р. з уточненням кількості календарних днів (54) та збільшенням суми з 11599 грн. до 17399 грн. Посвідчену копію цього розрахунку відповідач надав суду і ій. В аналогічний спосіб нею було здійснено розрахунок вихідної допомоги при звільненні, який також був отриманий відповідачем, роздрукований та підписаний ним і нею з виплатою вихідної допомоги у сумі 11156,70 грн. Відповідну посвідчену копію цього розрахунку відповідач також надав суду і їй. Вважає, що відповідач фактично визнав отримання цих документів електронною поштою з послідуючим їх виготовленням їх у паперовому вигляді. Разом з тим, специфіка діяльності підприємства полягала в тому, що здебільшого документи бухгалтерського обліку виготовлялися нею у домашніх умовах, після чого надсилалися йому засобами електронної пошти, роздруковувалися та підписувалися ним без зауважень. Надаючи суду роздруківки здійснених розрахунків додаткової соціальної відпустки та відпустки за особливий характер роботи, була переконана про наявність їх оригіналів у відповідача. Вважає, що посилання відповідача на наявність різної інформації у розрахунково-платіжних відомостях, розрахунках нарахованих виплат, наданих сторонами до суду, не заслуговує на увагу, оскільки не має жодного значення для предмету спору і визначення розміру позовних вимог, а тому можуть судом не сприйматись як достовірні докази. Представник позиваки [PERSON] додатково пояснив, що розрахунки, які позивачка надала суду при зверненні з позовом, робила саме вона, вважає їх проектом розрахунків. Представники відповідача, кожний окремо, позов не визнали. При цьому підвередили зміст наданого суду відзиву, в кому зазначено наступне. Вказано, що позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в день її звільнення відповідач був зобов`язаний здійснити з нею остаточний розрахунок шляхом виплати належних грошових коштів, зокрема, компенсацій за невикористані відпустки, у тому числі: додаткової соціальної відпустки одинокій матері та додаткової відпустки за особливий характер праці за період з 01.09.2009 р. по 30.11.2018 року. Вказано, що позивачка зазначає, що оскільки за період моєї роботи у відповідача жодного разу не зверталась з проханням надати додаткову соціальну відпустку, то при звільненні у нього виник обов`язок здійснити виплату вищевказаної компенсації, що відповідачем порушено норми чинного законодавства України щодо надання щорічних додаткових відпусток за особливий характер роботи. Вказано, що позивачка зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при її звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду з уточненою позовною заявою пройшов 131 робочих дні, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 59996,69 грн. Вказано, що доводи позивачки, викладені в її уточненій позовній заяві не відповідають дійсності, є необґрунтованими та безпідставними, з наступного. Зазначено щодо надання підтверджувальних документів [PERSON] щодо права на додаткову відпустку, як одинокій матері. У позові позивачка зазначає, що «при прийнятті на роботу мною, разом з іншими документами, було надано відповідачу копії свідоцтв про народження дітей, які знаходяться у її особовій справі разом з іншими документами, одночасно було подано копії довідок №65 і №66 від 22.05.2007 р., виданими Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ, в яких зазначено, що запис про батька обох дітей внесено за моєю вказівкою згідно ч.1 ст.135 СК України, яка встановлює, що «при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою». Пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України "Про відпустки" визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька. В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" наведено тлумачення терміну "одинока матір" відповідно до якого, одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. У відзиві також зазначено, що зі змісту свідоцтва про народження сина позивачки [PERSON] [INFO] , вбачається, що батьком дитини є [PERSON] . З 01 вересня 2009 року і по 30 листопада 2018 року (включно) довідки з РАГСУ відповідачу не надавалися. До особової картки працівника позивачка надала копію паспорта, оригінал трудової книжки та копію свідоцтва про народження [PERSON] . Довідки за вих. №65 та №66 від 22.05.2007 року (а.с. 26,27), що містяться в матеріалах справи позивачкою не надавалася до особової картки в період роботи з 01.09.2009 по 30.11.2018 року. Відповідно до змісту листа Міністерство праці та соціальної політики України від 14.04.2008 р. N 235/0/15-08/13, жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання додаткової соціальної відпустки як одинока мати не має.; якщо працівницею не буде доведено факт, що вона справді виховує дитину сама, без участі батька, роботодавець може відмовити їй у наданні такої відпустки. Вищезазначені вимоги кореспондуються з листом Міністерства соціальної політики України від 30.05.2014 року N 193/13/123-14 в якому зазначено, що для підтвердження права на соціальну відпустку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини; зокрема, одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини тощо. Тобто, для отримання соціальної додаткової відпустки розлучена жінка, крім заяви про надання цієї відпустки, копій свідоцтва про народження дитини та розірвання шлюбу, має надати роботодавцю один із вищезазначених або будь-який інший документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини. Зазначено, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що з 1 вересня 2009 року і по 30 листопада 2018 року (включно) вона мала право на додаткову соціальну відпустку, як одинока мати. Не подавались такі докази і до ТОВ «УПРА» під час роботи позивачки на підприємстві. Довідки за вих. №65 та №66 від 22.05.2007 року (а.с. 26,27) не є документами, які підтверджують те, що батько не брав участі у вихованні дитини протягом 2009-2018 років, оскільки їх складено у 2007 році ще до працевлаштування позивачки до ТОВ «УПРА», при цьому, вказані довідки не містять підтвердження факту, що батько не брав участі у вихованні сина. Взагалі не зрозуміло звідки у позивачки ці довідки та з яким наміром вони були отримані у 2007 році. У відповідь на адвокатські запити отримано листа-відповіді відділу освіти виконкому Центрально-міської районної у місті ради від 03.04.2019 року за вих. №14-2/868, листа-відповідь Центрально-міського ліцею м. Кривого Рогу за вих.№209 від 18.04.2019 року, листа-відповіді Центрально-міського ліцею м. Кривого Рогу за вих.№246 від 14.05.2019 року з додатками: копія свідоцтва про народження [PERSON] від 11.07.2017 року, копія свідоцтва про народження [PERSON] від 15.04.2002 року, копія заяви [PERSON] від 03.06.2015 року, копія адвокатського запиту до Центрально-міського ліцею м. Кривого Рогу від 03.05.2019 року, копія листів з особової справи [PERSON] на 2 аркушах, копія заяви [PERSON] від 19.01.2008 року. Згідно копії заяви [PERSON] до КЗШ №35 у відомостях про батька зазначено: «Батько: [PERSON] , працює АрселорМітталСтіл, ким - ст. майстер, тел. [NUMBER] ». Згідно копії заяви [PERSON] до Криворізького Центрально-Міського ліцею від 03.06.2015 року, у відомостях про батька зазначено: «Батько [PERSON] , місце роботи ПАТ «АМКР», посада - ст. майстер, телефон [NUMBER] , зараз в АТО». Зазначено, що позивачка прагне неправомірно отримати компенсацію за невикористану відпустку одинокої матері, так як у вищевказаних документах з 2008 року вказувала, що сім`я повна. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою надано копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 06.12.2018 року щодо сина [PERSON] , в якому зазначено, що 11 липня 2017 року внесено відомості про визнання батьківства на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства №80/14.13-50 від 11.07.2017 року, та в графі «Суть змін» «Відомості про батька» вказано « [PERSON] ЗМІНЕНО на [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », дата народження інформація відсутня ЗМІНЕНО [INFO] , тобто батьком дитини був зазначений [PERSON] , а після змін « [PERSON] [INFO] » (тобто, батько вказаний на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства). 02.04.2019 року було направлено адвокатський запит до Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану з вимогою надати інформацію стосовно: [PERSON] [INFO] , а саме: чи записаний батько у свідоцтві про народження [PERSON] [INFO] ; якщо батько зазначений у свідоцтві про народження, то на підставі чого були записані відомості про батька: зі спільної заяви батьків, за вказівкою матері; особистої заяви батька та [PERSON] [INFO] , а саме:чи записаний батько у свідоцтві про народження [PERSON] [INFO] ; якщо батько зазначений у свідоцтві про народження, то на підставі чого були записані відомості про батька: зі спільної заяви батьків, за вказівкою матері; особистої заяви батька; [PERSON] , [INFO] , інн [NUMBER] , [ADDRESS] , а саме: чи було зареєстровано укладення шлюбу та розірвання шлюбу з [PERSON] в період з 01.09.2009 року по 30.11.2018 року та з ким (зазначити ПІБ чоловіка, рік народження та дату укладення та розірвання шлюбу), в тому числі просили надати копії всіх документів, в тому числі заяв, листів батьків [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] стосовно своїх дітей. 03.04.2019 року за вих. №1198/14.13-14 було надано відмову. Вказано, що надано копію довідки №38 про склад сім`ї [PERSON] (а.с.28), видану 07.12.2018 оператором ДІС, яка не містить інформації щодо не участі у вихованні дітей батьком. Згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України викладених у листі від 30 травня 2014 року N 193/13/123-14 "Щодо надання додаткової відпустки одинокій матері", оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена статтею 19 Закону України "Про відпустки", надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік. Зазначено, що враховуючи, що статус одинокої матері та право на додаткову щорічну відпустку у відповідності до ст. 19 Закону України "Про відпустки" позивачкою належним чином не підтверджено, відповідно відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] . Зазначено, що [PERSON] надано відповідачу заяву про виплату грошової компенсацію за невикористану соціальну відпустку (одинока мати) 03.12.2018 та 04.12.2018 року вже після звільнення. 30.11.2018 року [PERSON] була звільнена згідно наказу №105-ВК від 30.11.2018 року про припинення трудового договору. Заяву та документи, які б підтверджували право на додаткову відпустку як одинокої матері так і не були надані [PERSON] при звільненні 30.11.2018р., при тому, що у неї був час, цілих два місяці до звільнення (скорочення штату працівників), згідно наказу від 01.10.2018р. Директором в лівому верхньому кутку заяви за вхідним від 03.12.2018 року вказано: « [PERSON] для прийняття рішення по виплатам прошу надати довідку із РАГСУ, щоб підтвердити статус матері одиначки». Директором в лівому верхньому кутку заяви за вхідним від 04.12.2018 року вказано: « [PERSON] на момент звільнення заяв про компенсацію додаткової відпустки не подавалось. Відповідних документів також не надавалось про статус матері-одиначки». Документи, які б підтверджували право на додаткову відпустку як одинокій матері так і не були надані [PERSON] на вимогу директора ТОВ «УПРА». Відповідно до Закону України «Про охорону праці», працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом). Згідно Податкового кодексу України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зазначено, що зі змісту позовної заяви взагалі не вбачається, в чому полягає порушення прав безпосередньо відповідачем. Відповідно до п.4 Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року, ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі N 6-15цс13). З заявою про виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку [PERSON] звернулася після припинення трудових відносин з ТОВ «УПРА», тобто як фізична особа без статуса працівника ТОВ «УПРА». З 1 вересня 2009 року і по 30 листопада 2018 року (включно) позивачкою не надавалися заяви та документи, які б свідчили про виховання нею дітей без участі батька. До особової справи працівника документів, які б підтверджували право на виплату з 2009 по 2018 роки компенсації по соціальній відпустці, [PERSON] не надавалися. Зазначено, що за весь час роботи на підприємстві позивачка ніколи не повідомляла керівництво товариства та навіть не згадувала про те, що вона є одинокою матір`ю та завжди у спілкуванні з колегами говорила про себе як про жінку, яка перебуває в шлюбних відносинах. Вищезгадане підтверджується також і у тексті позовної заяви «я жодного разу не зверталась до відповідача з проханням надати мені додаткову соціальну відпустку». До того ж, [PERSON] подавала заяву на звільнення за власним бажанням ще 30.06.2019 року і трудову книжку забрала в цей день, ніяких заяв і документів на додаткову соціальну відпустку не надавала, при тому, що за домовленістю з керівництвом товариства не звільнилась, а взяла щорічні відпустки. Щодо відсутності підстав для нарахування та виплати компенсації соціальної відпустки у відзиві зазначено наступне. Зазначено, що до матеріалів справи позивачем надано копії розрахунково-платіжної відомості №НЗП-41 за 30.11.2018 року (а.с. 29), розрахунково-платіжна відомість №НЗП-1 за 16 січня 2019 року (а.с.30), розрахунок нарахування відпускних (соціальних) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року (а.с.31), розрахунок нарахування вихідної допомоги при звільнені до наказу №105-ВК від 30.11.2018року (а.с.32), розрахунковий лист по заробітній платі за листопад 2018 року (а.с. 36) та розрахунок нарахування відпускних (а.с.38). Вказано, що [PERSON] неправомірно засвідчила своїм підписом копії зазначених документів та вказала «згідно з оригіналом», ці документи є недостовірними доказами, так як під час звільнення та після звільнення [PERSON] не зверталася з заявою до підприємства про надання копій даних документів. Зазначено, що головний бухгалтер маючи доступ до файлів бухгалтерського обліку завчасно підробила документи, на підтвердження цього надано до матеріалів справи належним чином засвідчені та достовірні копії розрахунково-платіжної відомості №НЗП-41 за 30.11.2018 року, в тому числі відомість нарахування коштів №41 від 30.11.2018 року, розрахунок нарахування щорічних відпускних (компенсація) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року у кількості 54 дні за особистим підписом головного бухгалтера [PERSON] та розрахунок вихідної допомоги до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року у сумі 9372,00грн. Відповідно до наказу №б/н від 01.10.2018 року (а.с.11) головний бухгалтер [PERSON] була зобов`язана до 01.12.2018 року передати усю бухгалтерську документацію починаючи з 2009 року по 2017 рік та за 9 місяців 2018 року комісії у складі директора ТОВ «УПРА» [PERSON] та запрошеному аудитору [PERSON] , з яким укладено договір про надання послуг із ведення бухгалтерського обліку від 24.09.2019р. Станом на 30.11.2018 року головним бухгалтером [PERSON] було відмовлено у підписанні акту прийому-передачі бухгалтерської документації. На протязі усіх робочих днів до дня звільнення головний бухгалтер [PERSON] відмовлялась передавати папки бухгалтерської документації по підприємству ТОВ «УПРА» та в робочому комп`ютері головного бухгалтера станом на 30.11.2018 року ніяких файлів і програм по бухгалтерському обліку не виявлено. [PERSON] з 01 вересня 2009 року і по 30 листопада 2018 року (включно) під час роботи на ТОВ «УПРА» не повідомляла, не надавала документів, які б свідчили про те, що вона має право на соціальну додаткову відпустку, зокрема, як одинока мати та заяв про надання такої відпустки та про виплату компенсації по соціальній відпустці також до керівництва ТОВ «УПРА» не надходило. Вказано, що як вбачається зі змісту копій розрахунково-платіжної відомості №НЗП-41 за 30.11.2018 року, в тому числі відомості про нарахування коштів №41 від 0.11.2018 року, розрахунку нарахування відпускних (компенсація) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року у кількості 54 дні, розрахунку вихідної допомоги до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року у сумі 9372,00грн. [PERSON] під час звільнення було нараховано та виплачено у повному обсязі всі належні їй кошти, згідно розрахунків головного бухгалтера [PERSON] , що підтверджується в тому числі звітом аудиторської фірми ТОВ «РЕСПЕКТ-ЛЛ» про фактичні результати погоджених процедур. Директором ТОВ «УПРА» [PERSON] завжди вчасно виплачувалася працівникам заробітна плата, сплачувалися всі податки та збори до бюджету, до того ж у 2013, 2015, 2016, 2017 та 2018 роках головний бухгалтер [PERSON] зверталася з заявами про виплату матеріальної допомоги, всі заяви директором було задоволено та виплачено [PERSON] одноразову матеріальну допомогу 07.03.2013 року - 1504 грн., 29.12.2015 року - 1700 грн., 11.11.2016 року - 1930,00 грн., 05.01.2017 року - 2240,00 грн., 10.08.2018 - 2240,00 грн. Позивачкою ні в одній із заяв на матеріальну допомогу не заявлено про виховання дітей без участі батька. Щодо права на виплату додаткової відпустки за особливий характер праці у відхиві наведено наступне. Міністерство соціальної політики України в листі від 21.09.2016 №1344/13/84-16 зазначає, що розділом XXII «Загальні професії за всіма галузями господарства» вищевказаного Списку для працівників, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах, передбачено надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці тривалістю до 4 календарних днів (позиція 58). У розрахунок часу, що дає право працівнику на таку відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах з особливим характером праці не менше половини тривалості робочого дня, встановленого для працівників цих виробництв, цехів, професій, посад. На підприємстві є Інструкція з електробезпеки та охорони праці при роботі з персональним комп`ютером затверджена наказом директора №3-07.08 від 07.08.2007 (переглядалася у 2012 і 2014 роках) з програмою первинного інструктажу, п.4.1. якої забороняється безперервна робота за персональним комп`ютером без перерви 1,5 години (п.4.1.1.), тривалість роботи за персональним комп`ютером більше 4-х годин при 8-годинній робочій зміні (п.4.1.2.). Якщо дотримано всіх правил з охорони праці при роботі з комп`ютером (ДСанПіН 3.3.2.007-98, Правила № 65), таку роботу не розглядають як важку або шкідливу (лист Мінсоцполітики від 11.08.2014 р. № 348/13/116-14). Тобто відпустка на підставі ст. 7 Закону про відпустки працівникам не надається. Відповідно до Журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці [PERSON] пройшла первинний інструктаж при прийомі на роботу. Зазначено, що періоди, коли працівник працював у таких умовах менше половини встановленої тривалості робочого дня для цієї посади, не зараховуються в стаж для надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці. Вказано, що таким чином, підстави нарахування додаткової відпустки за особливий характер праці [PERSON] за період з 01.09.2009 по 30.11.2018 роки відсутні, що також відображається у висновках аудиторської фірми ТОВ «РЕСПЕКТ-ЛЛ». Як зазначено у висновках звіту аудитора позивачка за час роботи з 01.09.2009 по 30.11.2018 використала щорічну відпустку з 01.09.2016 по 31.08.2017. Залишок невикористаної відпустки складав 30 днів, але на протиріччя цьому позивачка нарахувала собі та отримала компенсацію за 54 дні, що підтверджується розрахунком нарахування (компенсація) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року (копія наказу надана до матеріалів справи). Щодо зайво нарахованих та отриманих коштів головним бухгалтером [PERSON] у відзиві зазначено наступне. Головний бухгалтер [PERSON] виконувала свої обов`язки на підставі посадової інструкції головного бухгалтера. Відповідно до п.2.1. даної посадової інструкції головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримується єдиних методологічних засад встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з урахуванням особливостей діяльності підприємства й технології оброблення облікових даних. Відповідно до п.4.1. Інструкції за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією, в межах, визначених чинним законодавством України про працю. Крім того, п. 4.2. передбачено, що за порушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України. Як зазначено у висновках звіту аудитора позивачка за час роботи з 01.09.2009 по 30.11.2018 використала щорічну відпустку з 01.09.2016 по 31.08.2017. Залишок невикористаної відпустки складав 30 днів, але на протиріччя цьому позивачка нарахувала собі та отримала компенсацію за зайві 24 дні, що підтверджується розрахунком нарахування (компенсація) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року. Також вказано, що позивачкою невірно розраховано середньоденний заробіток так як відповідно до висновків аудиторської фірми ТОВ «РЕСПЕКТ-ЛЛ», а саме аудитора [PERSON] про фактичні результати погоджених процедур, за період з 01.08.2017 року по 31.12.2017 року і з 01.04.2018 по 30.11.2018 зайво нарахована заробітна плата [PERSON] у сумі 12559 грн. 88 коп.; крім того, за 2017-2018 роки зайво нараховані кошти відпускних і компенсації, враховуючи недоплату вихідної допомоги, складають суму 13836 грн. 55 коп.; отже, зайво виплачені кошти [PERSON] складають 26396,43 грн. Зазначено, що оскільки докази, які надані позивачкою до матеріалів справи не дають підстав для висновку про наявність у позивачки права на додаткову відпустку як одинокої матері протягом усього часу її роботи у ТОВ «УПРА», відповідно не підлягає стягненню з ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки розрахунків по день ухвалення судового рішення. Також підтвердили зміст заперечень, згідно до яких відповідач не визнає пояснень позивачки щодо надання відповідачу у 2009 році копій довідок №65 і №66 від 22.05.2007 року, виданими Саксаганським РАЦС КМУЮ та свідоцтв про народження обох дітей, в тому числі не визнає, що дані документи можуть підтверджувати статус одинокої матері під час працевлаштування позивачки. До особової картки працівника позивачка надала копію паспорта, оригінал трудової книжки та копію свідоцтва про народження [PERSON] . Зі змісту свідоцтва про народження сина позивачки [PERSON] [INFO] , вбачається, що батьком дитини є [PERSON] . Зазначено, що довідки за вих. №65 та №66 від 22.05.2007 року (а.с. 26,27) не є документами, які підтверджують те, що батько не брав участі у вихованні дитини протягом 2009-2018 років, оскільки їх складено у 2007 році ще до працевлаштування Позивача до ТОВ «УПРА», взагалі не зрозуміло звідки у позивачки ці довідки та з яким наміром вони були отримані у 2007 році, тому вважає ці довідки недостовірними та подає заяву про сумнів у достовірності доказу. Вказано, що позивачка зобов`язана була кожного року надавати відповідачу документи, які б підтверджували наявність у неї статусу одинокої матері, так як додаткова відпустка одинокій матері надається щорічно. Зазначено, що до матеріалів справи позивачкою надано копії розрахунково-платіжної відомості №НЗП-41 за 30.11.2018 року (а.с. 29), розрахунково-платіжна відомість №НЗП-1 за 16 січня 2019 року (а.с.30), розрахунок нарахування відпускних (соціальних) до наказу №105-ВК від 30.11.2018 року (а.с.31), розрахунок нарахування вихідної допомоги при звільнені до наказу №105-ВК від 30.11.2018року (а.с.32), розрахунковий лист по заробітній платі за листопад 2018 року (а.с. 36) та розрахунок нарахування відпускних (а.с.38); [PERSON] неправомірно засвідчила своїм підписом копії зазначених документів та вказала «згідно з оригіналом». Ці документи є недостовірними доказами, так як під час звільнення та після звільнення [PERSON] не зверталася з заявою до підприємства про надання копій даних документів. Користуючись ч.11 ст.83 ЦПК України, заявляє про підробку документів та подає до суду відповідну заяву. У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону (ст. 11 Закону). Вказано, що позивачкою невірно розраховано середньоденний заробіток. Щодо правомірності отримання звіту аудитора зазначено наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» аудитор - фізична особа, яка підтвердила кваліфікаційну придатність до провадження аудиторської діяльності, має відповідний практичний досвід та включена до Реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності. Аудитор [PERSON] зареєстрована в реєстрі аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності. Аудиторський звіт - документ, підготовлений суб`єктом аудиторської діяльності за результатами аудиту фінансової звітності (консолідованої фінансової звітності) відповідно до міжнародних стандартів аудиту та вимог цього Закону. Робочі документи аудитора - документи в електронній або паперовій формі та записи в електронній або паперовій формі, зроблені аудитором під час планування, підготовки і надання аудиторських послуг, в яких міститься вся інформація, яку аудитор вважає важливою для правильного виконання перевірки, а також розкриваються використані процедури, тести, отримана інформація і висновки, до яких дійшов аудитор у результаті проведення аудиту. Також підтвердили зміст пояснень, які відповідають раніше викладеній позиції та згідно, наведено, зокрема наступне. З 01.09.2009 року в особовій картці працівника (головного бухгалтера) [PERSON] (а.с.96), зазначено прізвище сина [PERSON] за прізвищем та по-батькові батька [PERSON] , який тільки у 2017 році офіційно визнав батьківство щодо свого сина шляхом подання заяви до Саксаганського районного у місті Кривому Розі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Дніпропетровській обл. (а.с. 197). Вказано, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що з 01 вересня 2009 року і по 30 листопада 2018 року (включно) вона мала право на додаткову соціальну відпустку, як одинока мати. Не подавались такі докази і до ТОВ «УПРА» під час роботи позивачки на підприємстві. Зазначено, що за весь час роботи на підприємстві позивачка ніколи не повідомляла керівництво товариства та навіть не згадувала про те, що вона є одинокою матір`ю та завжди у спілкуванні з колегами говорила про себе як про жінку, яка перебуває в шлюбних відносинах. Вказано, що директором ТОВ «УПРА» [PERSON] завжди вчасно виплачувалася працівникам заробітна плата, сплачувалися всі податки та збори до бюджету, до того ж у 2013, 2015, 2016, 2017 та 2018 роках головний бухгалтер [PERSON] зверталася з заявами про виплату матеріальної допомоги, всі заяви директором було задоволено та виплачено [PERSON] одноразову матеріальну допомогу 07.03.2013 року - 1504 грн., 29.12.2015 року - 1700 грн., 11.11.2016 року - 1930,00 грн., 05.01.2017 року - 2240,00 грн., 10.08.2018 - 2240,00 грн. Позивачкою ні в одній із заяв на матеріальну допомогу не заявлено про виховання дітей без участі батька. Зазначено, що позивачка [PERSON] виконувала обов`язки головного бухгалтера на підприємстві ТОВ "УПРА" до 30 листопада 2018 року. До дня звільнення нею зроблено та підписано усі розрахункові фінансові документи. На підставі цих документів [PERSON] в день звільнення, тобто 30.11.2018р., на її картковий рахунок перераховано усі виплати в повному обсязі. Оригінали цих документів з підписами головного бухгалтера та директора, надані до суду. Ніяких інших розрахункових фінансових документів на підприємстві не виготовлялось та не підписувалось, щодо нарахувань та виплат [PERSON] при звільнені. Вказано, що позивачкою невірно розраховано середньоденний заробіток, так як відповідно до наказу ТОВ «УПРА» від 01.03.2018 року здійснено перерахунок посадових окладів з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. При цьому [PERSON] пояснив, що на підприємстві, крім свідоцтв про народження дітей, була довідка про записи в цих свідоцтвах, але вони не надходили до підприємства офіційно, а малися у розпорядженні [PERSON] . Позивачку приймали на роботу в 2009 році, в її особовій справі є лише свідоцтво про народження [PERSON] , довідок про те, як зроблені записи про народження не було. Особову картку позивачки бачив. [PERSON] при прийняття на роботу особисто йому казала, що з батьком все нормально. Заяву (т.№1, а.с.59) не підписував. До звільнення позивачки, остання не подавала заяв про компенсацію відпусток, заява від 30 листопада 2018 року з`явилася на підприємстві 3 грудня 2018 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знає позивачку, так як зустрічалася з останньою на підприємстві відповідача, в неї існував договір з підприємством, наказ по підприємству, в силу яких в 2018 році вона зобов`язана була отримати від головного бухгалтера документи. Вона, свідок, побачила [PERSON] на підприємстві, остання показала сейф, сказала, що в сейфі знаходяться документи та пішла. Тому був складений акт, що позивачка не передала документи. Після цього вона, свідок, продивилася документи, серед цих документів заяв від імені позивачки про надання відпустки, як одинокій матері, не було. Також їй, свідку, показали комп`ютер, за яким працювала [PERSON] , але продивившись зміст документів, які малися в комп`ютері, вона не знайшла ніяких документів або програм, які стосувалися роботи [PERSON] . Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON] , [PERSON] не знає, на замовлення відповідача виконувала як аудитор звіт. Готуючи звіт вивчала документи на підприємстві, серед них не було документів, які б надавали право на соціальну відпустку та на відпустку у зв`язку з роботою за комп`ютером. На підприємстві не дозволяли працювати за комп`ютером більше 4 годин на день, облік роботи за комп`ютером не вівся. Вона мала право на складання цього звіту, знаходиться в реєстрі аудиторів. Свідок [PERSON] у судовому засідання показав, що позивачку знає з 2001-2002 року, в них були звичайні відносини. Він, свідок, записаний батьком її сина [PERSON] , 2002 року народження, хоча насправді не є біологічним батьком [PERSON] . В 2017 році позивачка попросила його, свідка, написати заяву, що він є батьком [PERSON] , і він це зробив, а саме подав заяву про визнання батьківства. В 2014-2015 році перебував в АТО, чому позивачка до 2017 року писала, що він є батьком [PERSON] , пояснити не може. Доказів того, що він не є біологічним батьком [PERSON] , в нього немає. Знає, що у позивачки є донька, однак позивачка не просила його писати заяву про батьківство стосовно доньки. З сином [PERSON] іноді зустрічається на якісь свята, події, спільного господарства з позивачкою не веде. Участі у вихованні [PERSON] не приймає, в 2017 році вдома у позивачки не був. Вважає, що насправді не є батьком [PERSON] . У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: трудова книжка (т.№1, а.с.6-8), наказ від 1 жовтня 2018 року про внесення змін до штатного розпису (а.с.11), наказ про припинення трудового договору (т.№1, а.с.12), заява позивачки про виплату компенсації за соціальну відпустку як одинокій матері (т.№1, а.с.13), заява позивачки про виплату компенсації за відпустку як працівник, який має дітей (т.№1, а.с.14), заява позивачки про виплату компенсації за відпустку як працівник, який має дітей (т.№1, а.с.15), наказ від 1 березня 2018 року про встановлення неповного робочого тижня (т.№1, а.с.16), заява позивачки стосовно відповідальності керівника (т.№1, а.с.17), відомості про застраховану особу (т.№1, а.с.18-20), витяг, наданий на запит [PERSON] від 6 грудня 2018 року з реєстру актів цивільного стану стосовно [PERSON] (т.№1, а.с.21-22), витяг, наданий на запит [PERSON] від 6 грудня 2018 року з реєстру актів цивільного стану стосовно [PERSON] (т.№1, а.с.23-25), довідки РАЦС (т.№1, а.с.26, 27), довідка про осіб, які проживають з позивачкою (т.№1, а.с.28), відомість на 30 листопада 2018 року (т.№1, а.с.29), відомість на 16 січня 2019 року (т.№1, а.с.30), розрахунок відпускних (т.№1, а.с.31), розрахунок вихідної допомоги (т.№1, а.с.32), банківська виписка (т.№1, а.с.33-35), розрахунковий листок по заробітній платі (т.№1, а.с.36), заява позивачки про виплату компенсації за відпустку як за особливі умови праці (т.№1, а.с.37), розрахунок нарахування відпускних (т.№1, а.с.38), виписка стосовно ТОВ (т.№1, а.с.56), рішення учасників ТОВ від 6 грудня 2018 року про звільнення директора (т.№1, а.с.57), наказ про прийняття на роботу [PERSON] (т.№1, а.с.58), заява позивачки про звільнення (т.№1, а.с.59), наказ про скорочення штату (а.с.60), наказ від 1 жовтня 2018 року стосовно режиму роботи (т.№1, а.с.61), наказ про припинення трудового договору (т.№1, а.с.62), розрахункова-платіжна відомість за 30 листопада 2018 року (т.№1, а.с.63), відомість про нарахування коштів від 30 листопада 2018 року (т.№1, а.с.64), розрахунок нарахування відпускних за 30 листопада 2018 року (а.с.65), розрахунок вихідної допомоги від 30 листопада 2018 року (т.№1, а.с.66), акт від 30 листопада 2018 року про відмову підписати акт (т.№1, а.с.67), звіт аудитора (т.№1, а.с.68-80), заяви позивачки про надання допомоги в 2013, 2015, 2016, 2017, 2018 роках, платіжне дорученні від 7 березня 2013 року, відомості про платежі (т.№1, а.с.82-91), свідоцтво про народження [PERSON] (т.№1, а.с.93), книга обліку трудових книжок (т.№1, а.с.94-95), особова картка позивачки, складена 30 червня 2018 року (т.№1, а.с.96), відомості про призначення і переведення, відпустки (т.№1, а.с.97), посадова інструкція позивачки від 7 серпня 2007 року (т.№1, а.с.98-99), інструкція з електробезпеки від 7 серпня 2007 року (т.№1, а.с.100-104), наказ про затвердження інструкції з охорони праці від 7 серпня 2007 року (т.№1, а.с.105), журнал інструктажів з питань охорони праці (т.№1, 106-108), свідоцтво про народження [PERSON] (т.№1, а.с.124), свідоцтво про народження [PERSON] (т.№1, а.с.125), свідоцтво про народження [PERSON] ( т.№1, а.с.126), відповідь відділу освіти стосовно [PERSON] (т.№1, а.с.147), відповідь учбового закладу стосовно [PERSON] (т.№1, а.с.150), свідоцтво про народження [PERSON] (повторне) (т.№1, а.с.151), свідоцтво про народження [PERSON] (т.№1, а.с.152), заява позивачки про прийняття на навчання [PERSON] від 3 червня 2015 року (т.№1, а.с.153). титульний лист та перший лист особової справи учня [PERSON] (т.№1, а.с.156-157), заява позивачки про прийняття на навчання [PERSON] від 19 січня 2008 року (т.№1, а.с.158), акт навчального закладу від 22 травня 2019 року (т.№1, а.с.163), акт мешканців від 3 червня 2019 року (т.№1, а.с.164), наказ від 1 березня 2018 року про встановлення неробочого дня (т.№1, а.с.168), розрахункова відомість за 31 травня 2018 року (т.№1, а.с.169), довідка про доходи позивачки за грудень 2018 року - серпень 2019 року (т.№1, а.с.188), відповідь РАЦС стосовно записів про народження (т.№1, а.с.196, 213), заява про визнання батьківства (т.№1, а.с.197-198, 214), накази про надання відпусток в 2010 - 22017 роках, розрахунки відпускних за 2010-2017 роки,), розрахункові відомості, штатні розклади, графіки відпусток (т.№2, а.с.2-32, 34-41, 43-46), заяви позивачки про надання відпустки за липень 2017 року (т.№2, а.с.33, 42), особова картка (т.№2, а.с.82), відомості про призначення, переведення (т.№2, а.с.83), наказ про прийняття на роботу (т.№2, а.с.84), заява про прийняття на роботу (т.№2, а.с.85), наказ про припинення трудового договору від 30 червня 2018 року (т.№2, а.с.16), наказ про припинення трудового договору від 30 листопада 2018 року (т.№2, а.с.16), свідоцтво про народження [PERSON] (т.№2, а.с.89) наказ від 31 серпня 2009 року про звільнення (т.№2, а.с.90), направлення (т.№2, а.с.91), договір про громадські роботи (т.№2, а.с.92), паспорт позивачки (т.№2, а.с.93), диплом позивачки з додатком (т.№2, а.с.94, 95), диплом позивачки з додатком (т.№2, а.с.99), анкета застрахованої особи (т.№2, а.с.98), згода на збір персональних даних (т.№2, а.с.99), наказ про номенклатуру справ (т.№2, а.с.100), номенклатура (т.№2, а.с.101), наказ про ведення журналу вхідної кореспонденції (т.№2, а.с.102), журнал реєстрації вхідних документів (т.№2, а.с.103-111), заяви про надання матеріальної допомоги за 2018, 2017, 2016, 2015, 2013 роки (т.№2, а.с.112, 113, 114, 115, 116), довідка про середні заробіток (т.№2, а.с.177), наказ про надання відпустки від 14 вересня 2018 року (т.№2, а.с.178) розрахунково-платіжні відомості (т.№2, а.с.179, 180, 181, 182). Суд,

Outcome: approved