Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області та Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастрів у Вінницькій області про поновлення процесуального строку, визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті його батька [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в розмірі 1,79 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території с.Дранка, Тульчинського району, Вінницької області та належала померлому на підставі сертифікату серії ВН №0317789, виданого 31.12.1996 на підставі рішення Тульчинської районної державної адміністрації від 27.03.1996 №129-р. Інших спадкоємців, крім нього, немає. Для належного оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, в оформленні спадщини на земельну частку (пай) йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). В зв`язку з даними обставинами, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить поновити йому строк на звернення до суду та визнати за ним право на спадкове майно після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з права на земельну частку (пай) в розмірі 1,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території с.Дранка, Тульчинського району, Вінницької області та належала померлому на підставі сертифікату серії ВН №0317789, виданого 31.12.1996 на підставі рішення Тульчинської районної державної адміністрації від 27.03.1996 №129-р. та перебуває у колективній власності КСП ім.Кірова. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про поновлення процесуального строку звернення до суду обставини та просять позов задовольнити. Також позивач додав, що сертифіката, який отримував його батько, у нього немає, а також просив судові витрати, які були ним понесені, залишити за ним. В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказав, що ним не пропущено строк позовної давності та просив задовольнити його позов. Відповідач - представник Тульчинської міської об`єднаної територіальної громадив судове засідання не з`явився. В матеріалах справи навна заява від нього, згідно якої останній просить розгляд справи відкласти, так як представник Мазур О.А. перебуває у черговій відпустці. Третя особа - представник Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить розгляд справи здійснювати без участі представника Тульчинської районної державної адміністрації за наявними у справі документами. Третя особа- представник Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастрів у Вінницькій області не з`явився. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі представника Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастрів у Вінницькій області. Також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про смерть від 22.01.2019 серія [NUMBER] (а.с.14 т.1), [INFO] помер [PERSON] , який в свою чергу являвся батьком позивача, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 22.02.1980 серія [NUMBER] (а.с.9 т.1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Згідно копії довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 24.01.2019 №74 (а.с.21 т.1) [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 16.06.2019 №218 (а.с.148 т.1) вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із: земельної частки (паю), що знаходиться в с.Дранка, Тульчинського району на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0317789, розміром 1,79 га та майнового паю, визначеного в розмірі 4967 грн, який переданий в оренду ПСП "Зоря" с.Дранка. Факт прийняття спадщини перевірено на підставі проведення ремонтних робіт та взяття на зберігання майна спадкодавця. Також про це свідчить копія довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 20.06.2019 №382 (а.с.20 т.1). Відповідно до копії розпорядження голови Тульчинської районної держадміністрації від 27.03.1996 №129-р (а.с.19 т.1) вбачається, що було видано сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам співвласникам колективної власності на землю в кількості 836 осіб згідно списку, затвердженого комісією по пайюванню земель КСП ім.Кірова с.Дранки. Згідно копії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються районною державною адміністрацією Вінницької області по с.Дранка (а.с.18 т.1) вбачається, що 31.12.1996 [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0317789, розміром 1,79 га, вартістю 6896 грн. Згідно копії технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів ПСП "Зоря" с.Дранка Тульчинського району Вінницької області (а.с.16-17) вбачається, що в ній міститься довідка, видана виконавчим комітетом Дранської сільської ради, де міститься перелік громадян, що померли. Так, під номером 37 вказаний [PERSON] , навпроти якого у графі "№ земельної ділянки" вказано - 189. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2019 №313/02-31 (а.с. 206 т.1), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що перебуває у ПСП "Зоря" с.Дранка, Тульчинського району, Вінницької області, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В матеріалах копії спадкової справи №447/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.83-98 т.1) міститься повідомлення з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 20.02.2019 №306/01-18 про те, що згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Тульчинської державної нотаріальної контори за 1999-2006 роки, яка знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] , даною конторою не заводилась. Згідно заяви, яка 21.06.2019 була подана позивачем до Тульчинської державної нотаріальної контори вбачається, що державним нотаріусом перевірено факт прийняття спадщини та того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.), а не норми ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві. Згідно із вимогами ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, а тому спадкування у даному випадку здійнюється за законом та його син [PERSON] - позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В свою чергу, своє право на успадковане майно після смерті [PERSON] , позивач у встановленому порядку не оформив, оскільки згідно ст.560 ЦК УРСР, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. Посилання представника третьої особи на застосування строків позовної давності суд до уваги не бере, оскільки він не наділений таким правом, так як відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, даним правом наділена лише сторона у спорі, а третя особа не являється стороною в силу ч.1 ст.48 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, згідно його вимог, залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved