Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

24.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Болградського району та просить: - визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою [ADDRESS] - визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серії [NUMBER], що підтверджує його право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий 5 листопада 2010 року Болградською райдержадміністрацією; - скасувати реєстрацію державного акту у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011051802987; - скасувати реєстрацію державного акту у Державному земельному кадастрі стосовно земельної ділянки серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 9,25 га, виданий йому, [PERSON], 5 листопада 2010 року Болградською райдержадміністрацією. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 5 листопада 2010 року він отримав державний акт на земельну ділянку у розмірі 0,25 га (кадастровий номер - [NUMBER]) розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району, згідно рішення 6 сесії ХХІІ скликання Дмитрівської сільської ради від 10 квітня 1997 року. Вищевказаний державний акт на землю він отримав на підставі того, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Однак, коли він звернувся в реєстраційну службу до державного реєстратора, виявилось що в державному акті не вірно вказана адреса земельної ділянки, а саме вказано: [ADDRESS]-за даної помилки він не може розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просить розглядати справу у його відсутності. Представник Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність (а.с.18). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Судом встановлено, що відповідно до рішення 6 сесії ХХІІ скликання Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.04.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,25 га, за адресою [ADDRESS] (а.с.10). На підставі цього рішення та рішення 30 сесії V скликання Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 14.10.2009 р. № 204-V, 06 грудня 2010 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], однак адреса розташування земельної ділянки зазначена [ADDRESS] Після в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку працівниками Болградського районного відділу ОРФ ДП Центр ДЗК було зареєстровано цю земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], та у відомостях про власника зазначено [PERSON], а документом що посвідчує право власності - державний акт від 06.12.2010 [NUMBER], адресу розташування земельної ділянки [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.07.2018 року НВ-5106534002018 (а.с.7). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області №455 від 01.06.2018 року об'єкту нерухомості, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 42708126 від 27.08.2018 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, та як згідно державного акту земельна ділянка розташована по [ADDRESS] а у витягу з Державного земельного кадастру адреса розташування земельної ділянки - [ADDRESS] (а.с.13). Так, згідно із ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: державного акту на право приватної власності на землю або державного акту на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а тому визнання недійсним державного акту обумовлюється даною нормою закону. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 154 Земельного Кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У відповідності до норм ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Пунктом 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. За вищенаведених обставин, є достатні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації вказаного державного акту у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (ст. 202 Кодексу), шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону (ст. 204 Кодексу), тому, основним нормативно-правовим актом, котрий установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельною кадастру є Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - ЗУ «Про ДЗК»). Зазначають, що всі відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів (ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про ДЗК»). Тобто, паперові та електронні документи, що містять результати робіт із землеустрою та оцінки земель, повинні співпадати з даними в натурі та на місцевості при огляді земельних ділянок, оскільки виникне помилка при внесенні таких до системи Державного земельного кадастру. Важливим ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі являється її кадастровий номер (ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про ДЗК»). Частиною 1 ст. 79-1 Кодексу встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 ст. 79-1 Кодексу). Однак, кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера (ч. 6 ст. 16 Закону України «Про ДЗК»), Частинами 1, 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Земельним законодавством встановлений перелік підстав для скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, а саме: у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок та якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника (ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Функціональна можливість програми, якою користується державний кадастровий реєстратор, не дозволяє скасовувати державну реєстрацію земельних ділянок за іншими підставами, ніж зазначені в законодавстві. Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» всі відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів (ч. 1, 2 ст. 193 ЗК України). Статтею 194 ЗК України встановлено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою. Враховуючи вищезазначене суд доходить до висновку, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], яка є сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі не відповідає існуючим характеристикам об'єкту у натурі (на місцевості), а саме не вірно зазначене місце розташування земельної ділянки [ADDRESS] Відповідно до ст. 27 п. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Цієї ж позиції притримується і Пленум Верховного Суду України в Постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2 зазначивши, що "Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК) ст. 24 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсним державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками". Відповідно до абзацу 3 п.4 Перехідних і Прикінцевих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку по вул. Прикордонників, 3 с. Дмитрівка Болградський район, кадастровий номер [NUMBER] у Державному земельному кадастрі. На підставі викладеного,

Outcome: approved