Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2012 року, з нього стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття донькою. 13.02.2012р. Волноваським районним судом Донецької області видано виконавчий лист № 2/0506/111/2012. 18.12.2012р. шлюб між ним та позивачкою розірвано. На теперішній час його сімейний стан змінився. 26.10.2013р. він одружився вдруге. У цьому шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . У зв`язку із проведенням у Донецькій області ООС (раніше - АТО) він з родиною був змушений залишити м. Донецьк. На теперішній час він з родиною мешкає у с [ADDRESS] у будинку його батьків, власного житла він не має. Фінансове становище у родині скрутне, оскільки з 2015р. він не працює, заробітку або іншого доходу не має , можливості влаштуватись на роботу не має. Народження дитини у новому шлюбі також потребує належного матеріального забезпечення. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд змінити розмір аліментів з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця. У судове засідання позивач не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надала суду письмові заперечення на позов та заяву про розгляд справи у її відсутність; просила відмовити у задоволенні позову, з урахуванням доводів,викладених у запереченнях на позов. Заслухавши думку учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2012 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття донькою. 13.02.2012р. Волноваським районним судом Донецької області видано виконавчий лист № 2/0506/111/2012; 06.03.2019 р. головним державним виконавцем Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9). 18.12.2012р. шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС Іллінецького РУЮ Вінницької області (а.с. 6). 26.10.2013р. позивач одружився вдруге із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС Іллінецького РУЮ Вінницької області (а.с. 4). У цьому шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС Іллінецького РУЮ Вінницької області (а.с. 5). У зв`язку із проведенням у Донецькій області ООС (раніше - АТО) позивач з родиною був змушений залишити м. Донецьк. На теперішній час він з родиною мешкає у [ADDRESS] у будинку його батьків, що підтверджується відповідною довідкою № 398 від 26.03.2019р. про склад родини (а.с. 12). З жовтня 2015р. до теперішнього часу позивач офіційно не працює, будь-якого заробітку та інших доходів не має, на роботу влаштуватись не може (а.с. 20-21), тому, за його думкою, не має фінансової можливості в подальшому сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу в розмірі визначеному рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України , зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Судом встановлено, що з жовтня 2015р. до теперішнього часу позивач офіційно не працює , будь-якого заробітку та інших доходів не має, на роботу влаштуватись не може, однак, при цьому позивач є цілком працездатною особою, стан його здоров`я не перешкоджає позивачу працевлаштуватись, однак, будь-яких доказів щодо вжиття дійових заходів щодо працевлаштування ( перебування на обліку у центрі зайнятості тощо) та поліпшення свого фінансового становища позивачем не надано, як не зазначено й підстави, які унеможливлюють його працевлаштування та отримання фінансової самостійності. З пояснень відповідачки, навпаки, вбачається, що її матеріальний стан є досить важким - вона є матір`ю-одиначкою, яка сама виховує двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26) . У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан не є стабільним, однак, це не звільняє його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача (першої дружини). Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив нову сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З пояснень позивача вбачається, що він не має фінансової можливості в подальшому сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу в розмірі визначеному рішенням суду. Однак, дані твердження спростовуються поясненнями відповідачки, яка у письмових запереченнях зазначила, що позивач ніяким чином не приймав участі у вихованні та утриманні дитини, ніколи не надавав коштів на її утримання, виховання, лікування, навчання тощо, ніколи не турбувався про її стан здоров`я, її побут, нагальні потреби; аліменти не сплачував, навіть коли був працевлаштований та мав офіційний дохід, у зв`язку з чим у нього мається значна заборгованість зі сплати аліментів і в подальшому вона має намір звертатись з відповідним позовом до суду. Дана позиція відповідачки підтверджується матеріалами справи, зокрема виконавчим листом № 2/0506/111/2012 , виданим Волноваським районним судом Донецької області 13.02.2012р. та постановою головного державного виконавцем Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2019 р. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення донькою повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON] , в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів у суду немає, також беручи до уваги, що у відповідності норм ст. 184 СК України право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачі аліментів, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Outcome: dismissed