Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] 13.02.2015 року звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання сплатити вчинити певні дії, відновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства. Відповідно до ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2015 року позовні вимоги роз'єднані у два самостійних провадження. Відповідно до ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2015 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про визнання незаконними та скасування наказів, відновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства за клопотанням позивача передано на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Відповідно до ухвали від 17.03.2015 року справу прийнято в провадження Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. В позовній заяві після декількох уточнень в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з 01.09.2005 року по 06.12.2013 року працював у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки. Наказом №655-ок від 06.12.2013 року його було звільнено в зв'язку зі скороченням штату працівників, ст.. 40 п. 1 КЗпП України і відмовою від переведення на іншу роботу з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року наказ №655-ок від 06.12.2013 року скасовано, поновлено його на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», а також стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням виплаченої допомоги по безробіттю. Наказом №383-вк від 22.07.2014 року на виконання рішення суду його поновлено на зазначеній посаді. Відповідно до наказу №565-ок від 28.10.2014 року його знову було звільнено з посади начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в зв'язку зі скороченням штату працівників, ст.. 40 п. 1 КЗпП України і відмовою від переведення на іншу роботу з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. В зв'язку з тим, що з 28.10.2014 року він перебував на лікарняному, відповідно до наказів №578-ок від 06.11.2014 року та №196-ок від 28.04.2015 року дату звільнення було змінено спочатку на 03.11.2014 року, а потім на 01.12.2014 року відповідно без скасування самого наказу про звільнення. Вважає зазначені накази незаконними з огляду на наступне. В день поновлення його на роботі, 22.07.2014 року роботодавець не попередив його про майбутнє скорочення штату працівників, а видав відповідний наказ «Про попередження про заплановане звільнення [PERSON]А.» та ознайомив його з ним лише 27.08.2014 року, тобто зволікав з попередженням і в період з 22.07.2014 року по 27.08.2014 року пропонував усі наявні та підходящі згідно його освіти та кваліфікації вакансії іншим працівникам, які не підлягали скороченню. Це, на його думку, роботодавцем було зроблено для того, щоб після «роздачі» усіх наявних та підходящих йому вакансій іншим працівникам, які не підлягали скороченню, для нього не залишилося вакансій, які йому підходять за фахом та освітою. Вважає, що оскільки наказ про скорочення його посади №678 від 30.08.2013 року за рішенням суду скасований не був, то відповідач мав одночасно з поновленням на роботі видати наказ про попередження про його заплановане звільнення, але цього зроблено не було. 27.08.2014 року на засіданні комісії по скороченню його було попереджено про заплановане звільнення та запропоновано посади, які на той час були вакантними. Він погодився на запропоновану йому вакантну посаду директора з маркетингу, але на цю посаду 27.08.2014 року була призначена [PERSON], а йому повідомлено, що ця посада не відповідає його освіти та досвіду роботи за кваліфікаційними умовами. Також йому не були запропоновані посади начальника відділу збуту, на яку було призначено [PERSON], посаду інженера-конструктора, на яку було призначено [PERSON], посаду диспетчера виробничого відділу комбінату на час підміни чергових відпусток з 19.10.2014 року, на яку призначено [PERSON] та інші. Крім того, йому взагалі не були запропоновані існуючі тимчасові вакансії. Впродовж двохмісячного строку попередження про його подальше звільнення на підприємстві неодноразово скликалася комісія зі скорочення штату, такі засідання відбулися 27, 28 серпня, 03, 05, 10, 11, 12, 17, 19, 29 вересня, 02, 03, 07, 09, 14, 16, 20, 28 жовтня 2014 року. 17 и 29 вересня 2014 року засідання були проведені без його участі та складені акти про те, що його повідомили про наявні вакансії по телефону, що не передбачено законодавством. 06.11.2014 року на засіданні профспілки за його участю було розглянуте питання про надання згоди на його звільнення, така згода профспілковим комітетом була надана. Місячний термін дії згоди профспілкової організації спливав 06.11.2014 року, тому 31.10.2014 року роботодавець повторно звернувся до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на його звільнення, але на засідання його ніхто не запрошував. Крім того, вважає, що має переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників, оскільки він має на вихованні двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, має статус інваліда війни і на нього поширюється чинність закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Після звільнення в грудні 2014 року - січні 2015 року він дізнався, що роботодавець здійснює прийом на роботу працівників на посаду сторожа, а саме були прийняті [PERSON], [PERSON], Босий, після чого він звернувся із заявою про призначення його на посаду начальна караулу замість звільненого [PERSON], але відповіді не отримав. Також зазначає, що переносити дату його звільнення через перебування на лікарняному, відповідач не мав права, а повинен був скасувати наказ про звільнення, чого не зробив. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав доводи, викладені у позовній заяві та уточненнях до неї, пояснив, що 28.10.2014 року приблизно о 10 годині він отримав наказ про своє звільнення з займаної посади. Це його дуже розхвилювало, в нього розболілася голова і об 11 год. він звернувся до медпункту, де йому заміряли тиск та дали знеболююче. Під час обідньої перерви він звернувся за медичною допомогою до лікаря невропатолога, який відкрив йому лікарняний. Про цей факт він по телефону доповів своєму безпосередньому керівнику [PERSON], на що той сказав, щоб він все одно прийшов в 16-00 год. до відділу кадрів та забрав свою трудову книжку та розрахункові, що він і зробив. Крім того, про свою хворобу він також по телефону повідомив цехову медсестру [PERSON] Вважає, що ним були виконані всі дії щодо повідомлення керівництва ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про лікарняний. Вважає, що його звільнення було проведено з порушенням процедури, переносити день звільнення взагалі неможливо, тому просив визнати незаконними та скасувати накази №565-ок від 28.10.2014 року про звільнення, №578-ок від 06.11.2014 року та №196-ок від 28.04.2015 року про перенесення дати звільнення; поновити його на роботі у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки з 28.10.2014 року; стягнути з відповідача ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 року по день ухвалення рішення суду; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду; а також моральну шкоду в сумі 10000 грн., наявність якої обґрунтовує тим, що він переніс глибокі моральні страждання, які погіршили його здоров'я: у нього посилився головний біль, болі у всьому тілі, він відчував почуття страху і невпевненості в завтрашньому дні, оскільки перебуває у дуже важкому положенні; переніс і переносить хвилювання, стрес, в результаті якого порушилися його життєво важливі функції: він втратив сон, апетит, інтерес до життя, в нього розвинувся депресивний стан, були порушені громадські зв'язки, він був змушений звертатись до лікарів і проходити курс лікування. В результаті незаконного, на його думку, звільнення, він втратив можливість мати нормальний заробіток і можливість планування свого матеріального стану. Крім того, він був позбавлений можливості спілкування з трудовим колективом, де впродовж довгого часу він був керівником, оскільки було заборонено впускати його на комбінат. В судовому засіданні представник відповідача Абдуліна М.Г. повністю заперечувала проти вимог позивача на підставі письмових заперечень, зазначила, що при звільненні [PERSON] за скороченням штату працівників були дотримані всі вимоги законодавства. Навпаки, [PERSON] навмисно приховував факт перебування на лікарняному як в день звільнення, так і в подальшому, відкриваючи собі лікарняні в різних лікарнях, з метою отримати можливість звернутися до суду для оскарження свого звільнення. Підстави для стягнення середнього заробітку через затримку розрахунку також відсутні, оскільки повний розрахунок був проведений з позивачем в день звільнення - 28.10.2014 року, що ним самим не заперечувалося. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не повідомляв його про свій лікарняний у день звільнення, 28.10.2014 року і до кінця робочого дня перебував на своєму робочому місці. В його присутності [PERSON] отримав у відділі кадрів трудову книжку і відмовився повернути перепустку, його звільнення відбулося з додержанням всіх вимог законодавства. Вважає, що [PERSON] постійно зловживає своїми правами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - Артемівського міського центру зайнятості, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] 06.11.2014 року звернувся до Артемівського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, у зв'язку з відсутністю підходящої роботи йому був наданий статус безробітного та з 13.11.2014 року призначена допомога по безробіттю. В подальшому було з'ясовано, що [PERSON], перебуваючи на обліку як безробітній, одночасно знаходився на лікарняному, як працівник ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», в зв'язку з чим розпочато перевірку законності виплати державної допомоги. Зазначив, що на його думку відсутні підстави для задоволення позовних вимог. З листа директора Артемівського міського центру зайнятості від 30.08.2015 року №06/3822 (т. 3 а.с. 114) вбачається, що [PERSON] 28.05.2015 року знято з обліку у зв'язку з встановленням факту подання недостовірних даних, до суду направлено адміністративний позов до нього про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Вислухавши позивача, представників відповідача та третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наказу № 90-ок від 01.09.2005 року [PERSON] призначений на посаду начальника охорони сторожової ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Наказом № 460-ок від 01.11.2012 року він переведений на посаду начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки. (т. 1 а.с. 16). Наказом № 655-ок від 06.12.2013 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням чисельності штату робітників та відмовою від переведення на іншу роботу, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. За рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року по справі №219/10806/2013ц наказ №655-ок від 06.12.2013 року було скасовано, поновлено [PERSON] на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; стягнуто на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням виплаченої допомоги по безробіттю при наявності документального підтвердження виплати цієї допомоги; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року скасоване, ухвалене нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди рішення залишено без зміни, Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року в частині, залишеній без зміни апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2015 року залишено без зміни. Суд приймає до уваги скасування рішення суду, на підставі якого відбулося поновлення позивача на займаній посаді, але вважає, що цей факт не впливає на оцінку законності його повторного звільнення за скороченням штату працівників. Наказом №383-ок від 22.07.2014 року [PERSON] поновлено на роботі на посаду начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки з 06.12.2013 року (т. 1 а.с. 98). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Зазначених вимог при звільненні [PERSON] відповідачем дотримано. Наказом №83 від 05.02.2014г. з 01 березня 2014 року було внесено зміни в структуру відділу економічної безпеки, згідно з якими підрозділу, начальником якого був позивач (охорона сторожова), не існує, що підтверджується Структурою відділу економічної безпеки (т. 1 а.с. 99-101). В зв'язку з відновленням за рішенням суду у штатному розписі посади начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки, листом №3/05 від 22.07.2014р., генеральний директор ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» звернувся до Голови первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат з повідомленням про заплановане скорочення посади начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки. Наказом генерального директора ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" [PERSON] №514 від 01.08.2014 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці у відділі економічної безпеки, скасуванням охорони сторожової в структурі ВЕБ з 01.03.2014 року, з метою вдосконалення організації праці при забезпеченні економічної безпеки ПАТ, а також з метою ефективного використання трудових ресурсів та зниження адміністративних витрат було проведене скорочення в відділі економічної безпеки посади начальника охорони сторожової в кількості 1 одиниця (т. 1 а.с. 104). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ГК України, функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тобто, таке право належить виключно роботодавцю, у зв'язку із чим, обговорення питання про доцільність проведення скорочення чисельності або штату працівників на підприємствах, в установах, організаціях не входить в компетенцію суду. Враховуючи зазначені положення закону, суд не приймає доводи позивача в частині того, що позивачем не достатньою мірою обґрунтовано необхідність скорочення штату працівників. Стаття 42 КЗпП України визначає категорії працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі при вивільненні. При скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці здійснюється лише за наявності певної кількості працівників, кваліфікацію і продуктивність яких можна порівняти. Отже, у зв'язку із скороченням на підприємстві однієї існуючої посади начальника охорони сторожової, відповідач не порушив трудових прав [PERSON], передбачених ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, оскільки не вирішував питання про альтернативне залишення на роботі працівників, що обіймають аналогічні посади. Відповідно до ч. 1-3 ст. 49-5 КЗпП України (в редакції на день прийняття рішення про скорочення чисельності працівників 04.08.2014 року та на день звільнення позивача за скороченням штату працівників 28.10.2014 року) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. На засіданні комісії щодо скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» 04.08.2014 року (протокол №11) було попередньо розглянуте питання про скорочення штату працівників відділу економічної безпеки, в якому скорочується одна одиниця начальника охорони сторожової у відділі економічної безпеки, на якій працював [PERSON] В протоколі зазначено, що у зазначеного працівника відсутні обмеження на звільнення (т. 1 а.с. 105). Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, [PERSON] 27.08.2014 року відповідно до Попередження про майбутнє вивільнення був повідомлений комісією щодо скорочення чисельності ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, та наказу ПАТ "Часівоярский вогнетривкий комбінат" від 27.08.2014 року №572 був попереджений про наступне можливе вивільнення по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього попередження. З цими попередженням та наказом позивач був ознайомлений 27.08.2014 року (т. 1 а.с. 106, 107). Згідно з протоколом №14 комісії по скороченню чисельності штату ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 27.08.2014 року позивачу були запропоновані всі існуючі вакансії комбінату станом на 27.08.2014 року згідно доданого списку, в тому числі вакансії тимчасово відсутніх працівників, на яких об'єм роботи відсутній в зв'язку зі зниженням об'єму виробництва (працівників, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною), після чого [PERSON] попросив комісію подумати над запропонованими вакансіями до 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 108). 28.08.2014 року [PERSON] звернувся до генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» із заявою, в якій він погодився на запропоновану вакантну посаду директора по маркетингу (т. 1 а.с. 115). Листом №12/2-131 від 28.08.2014 року [PERSON] було роз'яснено, що на підставі Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до Статуту та Положення «Про виконавчий орган (Правління) ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», голова та члени Правління затверджуються на посаду або звільняються з посади, в тому числі, достроково, на підставі рішення Наглядової Ради. Члени Правління затверджуються на посаду за поданням Голови Правління - генерального директора (т. 1 а.с. 114). Оскільки відповідно до п. 11.4 Статуту ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» членами Правління ПАТ є директори за напрямами (т. 3 а.с. 130) тобто в тому числі і директор по маркетингу, і Голова Правління - генеральний директор ПАТ, не звертався до Членів Правління з поданням про призначення [PERSON] на посаду директора по маркетингу, [PERSON] не міг претендувати на цю посаду, тому його посилання те, що він не був призначений на цю посаду незаконно, не заслуговують на увагу і є безпідставними. Від інших запропонованих вакансій [PERSON] станом на 27.08.2014 року відмовився, але від підпису про відмову або згоду із запропонованими вакансіями відмовився, про що 28.08.2014 року було складено акт (т. 1 а.с. 233). Згідно з протоколами комісії по скороченню чисельності штату ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» №15 від 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 224-228), №16 від 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 229- 232), №17 від 03.09.2014 року (т. 1 а.с. 234-238), №18 від 05.09.2014 року (т. 1 а.с. 239-243), №19 від 10.09.2014 року (т. 1 а.с. 244-249), №20 аід 11.09.2014 року (т. 2 а.с. 1-6), №21 від 12.09.2014 року (т. 2 а.с. 7-16), №22 від 17.09.2014 року (т. 2 а.с. 17-21), №23 від 19.09.2014 року (т. 2 а.с. 23-27), №24 від 29.09.2014 року (т. 2 а.с. 28-32), №25 від 02.10.2014 року (т. 2 а.с. 34-38), №26 від 07.10.2014 року (т. 2 а.с. 47-52), №27 від 09.10.2014 року (т. 2 а.с. 53-59), №28 від 14.10.2014 року (т. 2 а.с. 60-63), №29 від 16.10.2014 року (т. 2 а.с. 64-68), №30 від 20.10.2014 року (т. 2 а.с. 69-73), №31 від 28.10.2014 року (т. 2 а.с. 75-78) позивачу були запропоновані всі існуючі вакансії комбінату станом на час засідання комісії згідно доданих списків, в тому числі вакансії тимчасово відсутніх працівників, на яких об'єм роботи відсутній в зв'язку зі зниженням об'єму виробництва (працівників, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною), але [PERSON] жодного разу не погодився на будь-яку запропоновану вакансію, про що свідчать його підписи у Попередженні (т. 1 а.с. 107 та 107 зворот). При цьому слід зазначити, що [PERSON] не був присутній на засіданнях комісії по скороченню 17.09.2014 року, 29.09.2014 року та 02.10.2014 року, але йому були запропоновані всі існуючі вакансії відповідно до доданих до протоколів засідання списків за телефоном, і від всіх запропонованих вакансій він відмовився, про що складені акти від 17.09.2014 року (т. 1 а.с. 22), від 29.09.2014 року (т. 1 а.с. 33), від 03.10.2014 року (т. 2 а.с. 39-46). Суд не приймає до уваги доводи позивача в частині того, що йому взагалі не пропонувалися посади тимчасово відсутніх працівників, оскільки такі посади зазначені в протоколах колегіального органу - комісії по скороченню, які підписані всіма присутніми членами комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 29.09.2014 року генеральний директор ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] звернувся до голови первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» із поданням про надання згоди на звільнення за скороченням штату працівників [PERSON] (т. 1 а.с. 116). 06.10.2014 року на засіданні виборчого органу первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» було надано згоду адміністрації ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України [PERSON] - начальника охорони сторожової ВЕБ в зв'язку із скороченням штату працівників (т. 1 а.с. 117). Відповідно до наказу №565-ок від 28.10.2014 року [PERSON] - начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки звільнено 28.10.2014 року в зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та відмовою від переводу на іншу роботу з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (т. 1 а.с. 118). В день звільнення, 28.10.2014 року, приблизно о 16 годині, [PERSON] отримав трудову книжку із записом про звільнення та розрахункові, що ним не заперечувалося в судовому засіданні. Але, в цей же день, 28.10.2014 року, [PERSON] звернувся до Артемівської міської лікарні №2, де йому було відкрито листок непрацездатності. Згідно п.2.8 Посадової інструкції начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки (т. 1 а.с. 128-132) позивач повинен був повідомляти начальника відділу економічної безпеки про своє місцезнаходження у робочий час, а також про раптове захворювання та інші обставини. Але, в порушення посадової інструкції, [PERSON] не повідомив керівника про виїзд за межі міста Часів Яр у період часу з 12.00 до 13.00 години. Також не повідомив [PERSON] про раптове захворювання та звернення до лікарні м. Артемівська і видачу йому листка тимчасової непрацездатності. Більше того, він перебував на своєму робочому місці до закінчення робочого дня, що підтверджується доповідною запискою охоронця [PERSON] із зазначенням переміщення [PERSON] на території комбінату відповідно до фіксації камер відеоспостереження (т. 1 а.с. 122), і що ним також не заперечувалося. 29 жовтня 2014 року медсестра [PERSON] повідомила, що 28 жовтня 2014 року о 16 годині 15 хвилин, коли вона знаходилась дома, їй на особистий мобільний телефон подзвонив [PERSON] і повідомив, що перебуває на лікарняному (т. 1 а.с. 120). Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Адміністрацією ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» 29 жовтня 2014 року були надіслані запити у всі лікарні міста Часів Яру та міста Артемівська щодо отримання даних, чи дійсно звільнений Позивач звертався у лікарняні установи та чи був йому виписаний лист тимчасової непрацездатності (т.1 а.с. 134-136). На запит від 29 жовтня 2014 року була отримана відповідь Головного лікаря міської лікарні №2 міста Артемівська №621 від 31.10.2014 року (т. 1 а.с. 28) про те, що [PERSON] звернувся 28 жовтня 2014 року до лікаря - невропатолога [PERSON] о 12 годині 24 хвилини та йому відкрито лист з тимчасової непрацездатності о 13 годині 30 хвилин. На підставі отриманого підтвердження з лікарні щодо відкриття Позивачеві листа тимчасової непрацездатності, з метою додержання вимог ст. 43 КЗпП України, генеральним директором ПАТ «ЧВК» [PERSON] листом №09 від 31.10.2014 року (т. 1 а.с. 138) повторно направлено подання до первинної організації профспілки щодо надання згоди на звільнення Позивача, в зв'язку з перенесенням дати звільнення Позивача після надання ним на підприємство листа тимчасової непрацездатності та враховуючі, що спливає місячний термін з моменту надання попередньої згоди первинної організації профспілки на звільнення [PERSON] 05 листопада 2014 року ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» отримані відповіді головного лікаря міської лікарні №2 [PERSON] (вих. №635 та №636 від 05.11.2014 року) (т. 1 а.с. 141, 142), в яких зазначалось, що лист тимчасової непрацездатності №218 [PERSON] закрито та видано 31 жовтня 2014 року. Факт перебування [PERSON] на лікарняному в період з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року підтверджується також копією довідки про тимчасову непрацездатність №218 (т. 1 а.с. 146) та листка непрацездатності серії АГУ №173238 від 05.02.2015 року (т. 1 а.с. 44). Відповідно до наказу №578-ок від 06.11.2014 року змінено дату звільнення [PERSON] на перший робочий день відновлення працездатності 03 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 152). 26 лютого 2015 року на офіційну адресу електронної пошти ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» office@chok.ua надійшов лист від [PERSON] (т. 1 а.с. 161) з вкладенням повідомлення про перебування на лікарняному з 01.11.2014 року по 28.11.2014 року. В судовому засіданні, яке відбулося 27.04.2015 року, позивач [PERSON] передав представникам ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» оригінал листка непрацездатності серії АГІ №342359 від 28.11.2014 року про перебування на лікарняному в період з 01.11.2014 року по 28.11.2014 року (т. 1 а.с. 45). Відповідно до наказу №196-ок від 28.04.2015 року змінено дату звільнення [PERSON] на перший робочий день відновлення працездатності 01.12.2014 року (т. 2 а.с. 179). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] В перших числах грудня 2014 року її чоловік [PERSON] попросив її віднести до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» документи, при цьому сказав, що подзвонив охоронцю [PERSON] і про все домовився. Там була заява і лікарняний. Вона їде на роботу на автобусі, який відправляється о 08-00 год., перед роботою вона занесла документи в контору. На прохідній вона побачила охоронця [PERSON], вони дуже добре знайомі один з одним. Вона хотіла передати документи у файлі охоронцю, однак той відбіг від неї і відмовився будь-що в неї брати, запропонував пройти до контори, але на це в неї не було часу. Чому охоронець не взяв у неї документи, їй було не зрозуміло. Вона зателефонувала чоловікові і сказала, щоб той сам, коли приїде, віддав документи. Більше вона туди не ходила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює охоронцем у ПАТ «Часіворярський вогнетривкий комбінат». В один з днів наприкінці листопада або на початку грудня 2014 року зранку до прохідної прийшла дружина [PERSON] В руках у неї був аркуш формату А4. Вона сказала, що в неї заява чоловіка, яку треба передати. Йому по роду служби не можна відлучатися з поста. Він їй запропонував піднятися до контори і самостійно передати документи, на що вона нічого не відповіла і пішла геть. Все відбулося дуже швидко, пройшло близько хвилини. Лікарняного листа у дружини [PERSON] він не бачив, про лікарняний лист вона нічого не казала, казала лише про заяву. Він не пам'ятає, чи телефонував перед тим [PERSON] йому, та чи говорив, що прийде його дружина і принесе йому лікарняні листи і його заяву. [PERSON] також приходив на пост, коли точно не пам'ятає, в цей час відбувалась апаратна нарада і все керівництво було на нараді. [PERSON] приніс якусь заяву. Він пояснив [PERSON], що нікого немає, тоді [PERSON] просто поклав заяву на стіл і пішов. Про що була та заява він не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є головою первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Профспілка не має права вимагати від роботодавця змінювати структуру підприємства або зменшувати чисельність, це право самого роботодавця. Це стосується і звільнення працівників. Щодо скорочення чисельності штату спочатку підприємством подається подання в профспілковий комітет, при розгляді якого профспілковий комітет не зобов'язаний запрошувати працівників. В поданні зазначаються штатні одиниці і кількість штатних одиниць, які підлягають скороченню. Потім створюється комісія щодо скорочення чисельності штату. Ця комісія розглядає тих людей, які мають право на залишення на роботі. Також запрошують на засідання комісії працівників, які підлягають скороченню. Переговори ведуться і на засіданні комісії, і з генеральним директором. Підтвердив, що повідомлення про майбутнє скорочення [PERSON] від роботодавця надходило. Це було 22 липня 2014 року. В цьому повідомленні були вказані причини вивільнення працівників, потім професія, кількість штатних одиниць. Це повідомлення підписував генеральний директор. Термін дії рішення профкому про дачу згоди на звільнення - не пізніше одного місяця. Підтвердив, що 31 жовтня 2014 року роботодавець повторно звернувся до профкому з приводу надання згоди на звільнення [PERSON]. Не пам'ятає, чи зареєстровано це повідомлення. Повідомлення не розглядалося, по ньому не проводилося засідання профкому, оскільки для цього не було підстав. Доводи позивача щодо незаконності наказів №578-ок від 06.11.2014 року та №196-ок від 28.04.2015 року з причини, начебто, порушення «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» є безпідставним оскільки зазначені ним пункти Інструкції не мають відношення до предмету даного спору. Доводи позивача щодо умисного переведення відповідачем інших працівників на посади, на які міг би претендувати він, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки матеріалами справи підтверджено, що всі переміщення працівників в період попередження [PERSON] про звільненні, проведені з додержанням вимог закону, при цьому права самого [PERSON] порушені не були. Доводи позивача щодо відсутності повторної згоди профспілки на його звільнення також не заслуговують на увагу, оскільки на день його звільнення 28.10.2014 року така згода була отримана у встановленому законом порядку і підстави для повторного розгляду цього питання на засіданні виборного органу первинної організації профспілки при зміні дати звільнення відсутні, оскільки підстави звільнення при цьому не змінювались. Враховуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що звільнення [PERSON] з посади начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗПП України та відмовою від переведення на іншу роботу відповідно до наказу №565-ок від 28.10.2014 року проведено відповідно з вимогами діючого законодавства, винесення наказів №578-ок від 06.11.2014 року та №196-ок від 28.04.2015 року, якими було змінено дату звільнення [PERSON], не суперечить вимогами діючого законодавства, і винесення цих наказів пов'язано лише з умисними діями самого позивача, який своєчасно не повідомив роботодавця про перебування на лікарняному та не надав листки непрацездатності, в чому вбачається зловживання правами працівника, тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання зазначених наказів незаконними та їх скасування необхідно відмовити в зв'язку з їх безпідставністю. Враховуючи те, що позовні вимоги в частині визнання наказів №565-ок від 28.10.2014 року, №578-ок від 06.11.2014 року та №196-ок від 28.04.2015 року незаконними та їх скасування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відсутні підстави для задоволення позовних вимог і в частині поновлення позивача на займаній до звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити, що позивачем взагалі не зазначено, яка існувала заборгованість перед ним на день звільнення - 28.10.2014 року, з чого вона складалась, в той час як в судовому засіданні він не заперечував того, що 28.10.2014 року отримав в касі підприємства розрахункові в повному обсязі. Перерахунок та виплата належних до сплати сум лікарняних після перенесення дати звільнення були проведені несвоєчасно через затримку в наданні на підприємство листків непрацездатності самим працівником [PERSON], тому в затримці виплати належних сум відсутня вина роботодавця, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, згідно з якими відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні настає лише у разі наявності його вини в цьому, вважає, що ці позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed