Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

24.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає про те, що згідно з наказом № 32-п від 18.04.2017 року його звільнено з займаної посади з 28.04.2017 року на підставі п.1 ст.1 Кодексу законів про працю України у зв'язку із скороченням штату працівників. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки, як стверджує позивач, відповідачем не було враховано його більш високу кваліфікацію порівняно з іншими машиністами насосних установок, які залишились працювати в управлінні, та більший стаж роботи. Тобто, відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі. У зв'язку з цим, [PERSON] вважає, що він повинен бути поновлений на роботі на посаді машиніста насосних установок. Окрім того, вказує, що одночасно з поновленням його на роботі повинно бути вирішено питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Крисько В.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Подав до суду письмове заперечення. Вважає, що скорочення [PERSON] проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи обох сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Під час розгляду справи в суді встановлено наступне. Згідно з наказом №4-к від 26.01.1998 року [PERSON] прийнято на роботу до відповідача в Любешівське УОС з 26.01.1998 року на посаду „машиніст насосної станції" по 4-му розряду. Наказом № 68 від 11.10.2004 року посада позивача перейменована на „машиніст насосних установок". За даними особової картки працівника зазначено, що даній посаді відповідає 2-ий тарифно-кваліфікаційний розряд. Наказом № 32-п від 18.04.2017 року позивача звільнено з займаної посади з 28.04.2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скорочення штату працівників. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ „Про практику розгляду судами трудових спорів", суди, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, відповідно до зазначеного обов'язок власника чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника є однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату. Наданими відповідачем доказам стверджується, що на підприємстві відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Так, скорочення чисельності або штату працівників у Любешівському управлінні водного господарства пов'язане з оптимізацією чисельності працівників у відповідності до визначеного фонду оплати праці у 2017 році та підтверджується відповідними наказами: №27 від 24.02.2017 року „Про оптимізацію", №7-п від 27.02.2017 року „Про внесення змін до штатного розпису". Дані накази прийняті на виконання листа Держводагенства України „Щодо оптимізації структури" від 30.01.2017 року № 483/5/5/11-17, листа Облводресурсів „Щодо оптимізації штатної чисельності" від 02.02.2017 року № 158/02/05-17 та на підставі рішень прийнятих протоколом наради керівників водогосподарських організацій Волинського обласного управління водних ресурсів від 03.02.2017 року, протоколом засідання комісії по оптимізації структури управління водного господарства Любешівського управління водного господарства від 10.02.2017 року. Судом встановлено, що відповідачем дотримано вимог щодо завчасного повідомлення працівника про майбутнє скорочення. Так, позивачу одночасно з ознайомленням із наказом №7-п від 27.02.2017 року „Про внесення змін до штатного розпису" вручено попередження про майбутнє звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, повідомлено про відсутність вакантних посад на дату такого попередження. В той же час, повідомлено про появу вакантної посади машиніста Ветлівської насосної станції після 01.05.2017 року, запропоновано перейти на неї. В той же час суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином дотримана вимога ст.49-2 КЗпП України щодо обов'язку роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу. Зокрема, повідомлення про наявність вакантної посади містить одну пропозицію про переведення на посаду машиніста Ветлівської насосної станції. Як убачається з поданих доказів, а саме з повідомлень іншим працівникам, що підпадали під скорочення, у відповідача були наявні і інші вакантні посади машиністів Гірківської, Бучинської, Бихівської та Угринівської насосних станцій. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На виконання даної вимоги відповідачем направлено лист голові первинної профспілкової організації Любешівського управління водного господарства [PERSON] з проханням надання згоди на звільнення машиніста н/у Партизанської н/с [PERSON] У зв'язку з цим профспілковою організацією на засіданні профспілкового комітету Любешівського УВГ складено протокол №3 від 04.04.2017 року, яким надано згоду на звільнення позивача. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не було дотримано вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України в частині неврахування переважного права позивача на залишення на роботі. В першу чергу, відповідачем не враховано більш вищу кваліфікацію [PERSON] порівняно з іншими працівниками, не взято до уваги те, що він має базову вищу освіту відповідного спрямування, а також 3-ій розряд машиніста насосних установок. На підставі оцінки і аналізу наданих відповідачем документів судом з'ясовано, що звільняючи позивача з займаної посади, відповідач залишив працевлаштованими працівників, що мають вищу, середню або професійно-технічну освіту іншого спрямування (кухар, виготовлювач художніх виробів, вчений агроном, пасічник, маляр, муляр-штукатур, оглядач ремонтних вагонів, майстер с/г будівництва тощо) та мають 2-ий розряд машиніста насосних установок. Також, в ході допиту свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в суді з'ясовано, що в дійсності, визначаючи працівників, що підлягатимуть скороченню, було прийнято рішення в першу чергу звільняти пенсіонерів. Дану обставину також визнав представник відповідача. Таким чином, судом встановлено, що звільнення [PERSON] із займаної посади машиніста насосних установок у зв'язку із скороченням штату працівників проведено з порушенням вимог чинного законодавства, без врахування більш високої кваліфікації позивача, не запропоновано йому всіх вакантних посад, відтак, останній підлягає поновленню на роботі на раніше займану посаду машиніста насосних установок Любешівського управління водного господарства. На підставі положень ст. 235 КЗпП у зв'язку з поновленням позивача на роботі, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.04.2017 року по 19.07.2017 року у розмірі 8 836 (вісім тисяч вісімсот тридцять шість)гривень 90 копійок (3303,38 грн. / 21 день * 53 дні ). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved