Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 77/МК/2007-840 від 6.04.2007 року в сумі 479 447,95 доларів США, що складає в гривневому еквіваленті 10\~361 721,21 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 1.08.2015 року, мотивуючи тим, що між сторонами 6.04.2007 року було укладено договір кредитної лінії № 77/МК/2007-840, за яким надано відповідачу кредит в сумі 160 000 доларів США строком користування до 6.04.2012 року під 14,5% річних. Сторони погодили графік повернення кредиту та сплати відсотків, однак відповідач його не дотримався і допустив прострочення за тілом кредиту і процентами, внаслідок чого банком нараховано йому до сплати також пеню згідно пунктів 8.1 8.2 кредитного договору, штраф згідно п. 8.3 кредитного договору і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України. Заборгованість станом на 1.08.2015 року становить: 131 635,33 доларів США за тілом кредиту, 193 811,93 доларів США за відсотками, 54 826,12 доларів США пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту, 73 640,90 доларів США за несвоєчасну сплату процентів, 16 272,37 доларів США штрафу, 4 003,91 доларів США як 3% річних внаслідок несвоєчасної сплати тіла кредиту, 5 257,39 грн. як 3% річних внаслідок несвоєчасної сплати відсотків, а всього 479 447,95 доларів США (еквівалент 10361721,21 грн.). Представник позивача в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності із письмовими запереченнями, в яких зазначив, що відповідач не отримував грошей за вказаною позивачем кредитною лінією, крім того, позивач не має права вимоги в судовому порядку, доки не задовольнив своїх вимог в позасудовому порядку за рахунок предмета застави, а також позивач пропустив строк позовної давності, оскільки строк повної сплати кредиту настав 6.04.2012 року, а з даним позовом банк звернувся до суду лише в серпні 2015 року. просить в позові відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 6.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником котрого є позивач, та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 77/МК/2007-840 (далі кредитний договір), згідно котрого сторони домовились про наступне: банк відкриває позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 160 000 доларів США терміном на 60 місяців з 6.04.2007 року по 6.04.2012 року траншами, зі сплатою 14,5% річних на поточну заборгованість і 29% річних на прострочену заборгованість, з поверненням траншу відповідно до графіку повернення кредиту та сплати відсотків (пункти 1.1. 1.5., 3.1.2.2., додаток до договору). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 2.1. кредитного договору сторони обумовили забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за договором переданням ним банку майна в іпотеку та в заставу. На реалізацію цього пункту кредитного договору 6.04.2007 року між тими ж сторонами було укладено: -договір застави (а.с. 52), за яким в заставу передано: oсідловий тягач Е марки DAF 95, 1995 року випуску, д/н 00074ХМ, oсідловий тягач Е марки DAF FT 95.400, 1992 року випуску, д/н 11219ХМ, oсідловий тягач Е марки DAF TE47WS, 1996 року випуску, д/н 11489ХМ, oсідловий тягач Е марки DAF FT95XF430, 1999 року випуску, д/н [NUMBER], oсідловий тягач Е марки MAN18.403, 1997 року випуску, д/н [NUMBER], oсідловий тягач Е марки MAN19. 723, 1995 року випуску, д/н [NUMBER], oсідловий тягач Е марки Mersedes-Benz, 1990 року випуску, коляску, д/н [NUMBER], oнапівпричіп бортовий Е марки VAN HOLL, 1991 року випуску, д/н [NUMBER], oнапівпричіп бортовий Е марки VAN HOLL, 1989 року випуску, д/н 05366ХМ, oнапівпричіп бортовий Е марки WABCO, 1996 року випуску, д/н 04183ХМ, oнапівпричіп бортовий Е марки ZIE, 1989 року випуску, д/н [NUMBER], oнапівпричіп бортовий Е марки KOGEL, 2000 року випуску, д/н [NUMBER], oнапівпричіп бортовий Е марки KOGEL SN 24, 1998 року випуску, д/н [NUMBER], oнапівпричіп бортовий Е марки KOGEL SN 24, 1997 року випуску, д/н [NUMBER]; -договір іпотеки (а.с. 53 55), за яким в іпотеку передано житловий будинок, розташований за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Давидківці, вул. Ленінградська 39 загальною площею 79,0 кв.м. При цьому в п. 2.3. кредитного договору сторони узгодили, що при непогашенні заборгованості позичальника перед банком у повному обсязі за рахунок заставленого майна банк має право звернути стягнення на грошові кошти та інше майно позичальника у відповідності з діючим законодавством України. На зазначену умову кредитного договору звертає увагу відповідач у своїх запереченнях проти позову, вважаючи, що в такий спосіб сторони встановили порядок виникнення в банку права звернення до суду з вимогою про стягнення боргу і, не дотримавши його, банк звернувся до суду передчасно. Однак таке розуміння п. 2.3. є помилковим. Так, в силу ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно ч. 4 ст. 124 Конституції України, законом може бути визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору. Проте такого обовязкового досудового порядку урегулювання спору укладеним між сторонами кредитним договором не визначено, а в силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з валютного меморіального ордеру № NL-101 від 6.04.2007 року (а.с. 8), а також виписки з особового рахунку [PERSON] за 6.04.2007 року (а.с. 50), банк належно виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач свої зобовязання виконав частково, з 31.07.2008 року припинив повертати кредит і з 29.07.2011 року припинив сплачувати відсотки за користування кредитними кошами. Внаслідок зазначеного його заборгованість за тілом кредиту станом на 1.08.2015 року 131 635,33 доларів США, за процентами 193 811,93 доларів США, що разом становить 325447,26 доларів США. Разом з тим, як розяснено в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 2.07.2014 року у справі N 6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Офіційний курс НБУ станом на час ухвалення рішення суду становить 2874.5248 гривень за 100 доларів США. Таким чином, еквівалент заборгованості за тілом кредиту та відсотками в національній валюті згідно вище вказаного офіційного курсу Національного банку України становитиме: 325 447,26 доларів США х 2874.5248 гривень : 100 доларів США = 9\~355 062.20 грн. Кредитним договором передбачена відповідальність позичальника, а саме: за п. 8.1. відповідальність в формі пені за порушення позичальником строків сплати відсотків, за п. 8.2. - відповідальність в формі пені за порушення позичальником строків повернення кредиту, за п. 8.3. штраф за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. Позивачем нарахована відповідачу до сплати неустойка як в формі пені за період з 1.08.2014 року по 31.07.2015 року в сумі 54 826,12 доларів США за несвоєчасне погашення кредиту та 73 640,90 доларів США за несвоєчасну сплату процентів (всього пені 128 467,02 доларів США, еквівалент 3\~692\~816,35 грн.), так і в формі штрафу в сумі 16 272,37 доларів США (еквівалент 467\~753, 32 грн.). Враховуючи, що підстави нарахування обох видів неустойки ідентичні, а подвійне притягнення однієї і тієї ж особи до відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж правопорушення не допускається, суд приходить до висновку про те, що штраф стягненню не підлягає. Також позивачем нараховано відповідачу до сплати 3% річних за ст. 625 ЦК України, згідно частини другої котрої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наявного у справі розрахунку заборгованості, 3% річних від простроченої сум кредиту становить 4003,91 доларів США, а також від простроченої суми процентів 5257,39 доларів США, всього - 9261,30 доларів США (еквівалент 266\~218,37 грн.). В процесі судового розгляду даної справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Відповідно до ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 266 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту суд враховує наступне. Строк виконання зобовязання з повернення кредиту в повному обсязі настав для відповідача 6.04.2012 року. Продовженого строку позовної давності сторони не погоджували і зазначений строк не переривався. Таким чином, позивач звернувся до суду 26.08.2015 року (а.с. 18, 19) з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування котрої заявлено стороною, а отже, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту також слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках позов слід задовольнити частково, а саме в частині сум, нарахованих і не сплачених в межах трирічного строку позовної давності (з 26.08.2012 року по 31.07.2015 року) в сумі 113\~462,45 доларів США (еквівалент 3\~261\~506, 27 грн.). Аналогічно в частині позовних вимог про стягнення пені за прострочення повернення кредиту та за прострочення сплати відсотків, позов слід задовольнити частково, а саме в частині суми пені, нарахованої і не сплаченої в межах річного строку позовної давності (з 26.08.2014 року по 31.07.2015 року), в всього сумі 60\~120, 35 доларів США (еквівалент 1\~728\~174, 37 грн.) Заявлені позивачем 3% річних (з 01.08.14 р. по 31.07.15 р. (період який просить позивач) слід стягнути, обраховуючи їх лише від суми присуджених до стягнення прострочених відсотків (оскільки у стягненні тіла кредиту відмовлено) (113\~462,45 *3%*30 дн./365 і так далі), тобто всього в сумі 130\~548 грн. При цьому суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену ним в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1286цс16, а саме те, що з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні. Судові витрати у справі (пропорційно до загальної суми присуджених коштів, що становить 76\~803,43 грн.), оскільки позивач від їх сплати звільнений, слід стягнути з відповідача в дохід держави в силу ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial