Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Виконуючий обов`язки керівника Жмеринської місцевої прокуратури Мілієнко О.В. в інтересах держави: в особі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Вінницької обласної ради та КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради" звернувся до суду із заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь держави Вінницької обласної ради, КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня їм. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] , потерпілого від злочину, кошти в сумі 33 729 гривень 64 копійки. На обґрунтування позову вказує, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.07.2018 у справі № 145/563/18, який набрав законної сили 16.08.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців він не вчинить нового злочину. З покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України. В зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, заподіяними діями [PERSON] , потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» у 20-му нейрохірургічному відділенні з рентген операційним блоком з 01.03.2018 по 14.03.2018. Загальні витрати лікарні на стаціонарне лікування [PERSON] , потерпілого від злочину становлять 33 729 грн. 64 коп. Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. В судовому засіданні представник позивача прокурор Слободян В.Ю. позов підтримав, просить його задоволити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Представники залучених до участі у справі як треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Вінницької обласної ради та КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.07.2018 у справі № 145/563/18, який набрав законної сили 16.08.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців він не вчинить нового злочину. З покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України (а.с. 19-21 т.1). Вироком суду встановлено, що 01.03.2018 року близько 07:30 годин на авто дорозі № Т 02-12 сполученням Вінниця-Шпиків-Комаргород, поміж с. Онитківці Тиврівського району Вінницької області та смт.Тиврів Тиврівського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , житель с. Комарів Вінницького району Вінницької області керуючи технічно-справним автомобілем марки «Опель Астра» д.з.н. [NUMBER] , будучи його власником, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 198 від 12.03.2018 в порушення п.п 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких: « Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконавшись що, це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, не вживши заходів для зменшення швидкості транспортного засобу, не врахувавши дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив з`їзд даного автомобіля в кювет з подальшим зіткненням з деревами, внаслідок чого пасажири вищевказаного автомобіля отримали тілесні ушкодження. Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 30 від 29.03.2018 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-мозкової травми - переломо-вивих 11, 12-го грудних хребців з пошкодженням спинного мозку, що ускладнились нижнім грудним парапарезом, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) можливо 01.03.2018 в момент дорожньо-транспортної пригоди. По ступеню тяжкості вище описана травма хребта як небезпечна для життя в момент спричинення, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Згідно повідомлення Вінницької обласної ради Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. академіка О.І. Ющенка [PERSON] , 1975 р.н. перебував на стаціонарному лікуванні у 20 нейрохірургічному відділенні ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенко з 01.03.18 по 14.03.18 з діагнозом: Гострий період ЗХСМТ, переломо-вивих Th 11 - Th 12 хребців тип В 3.1 за Маgеrl з компресією спинного мозку та з порушенням його провідності Frankel А . Нижня параплегія. 01.03.18 р. виконано оперативне втручання - декомпресивна лямінектомія Th 11 - Th 12, фасетектомія Th 11 - Th 12 , транспедикулярна стабілізація Th 10 -11- 12 - L1. В період лікування з фонду лікарні були виділені наступні ліки та вироби медичного призначення: Ендотрахельна трубка кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 57 грн., на загальну ціну - 57 грн., сечовий катетер кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 60 грн., на загальну ціну - 60 грн., сечоприймач кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 15 грн., на загальну ціну - 15 грн., набір нейрохірургічний кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 642,49 грн., на загальну ціну - 642,49 грн., тест експрес - діагностики кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 133,33 грн., на загальну ціну - 133,33 грн., в/в система кількістю 2 шт., ціна за одиницю - 11,5 грн., на загальну ціну - 23 грн., вікрил 1.0 кількістю 3 шт., ціна за одиницю - 90 грн., на загальну ціну - 270 грн., шприц 5.0 кількістю 42 шт., ціна за одиницю - 1,76 грн., на загальну ціну - 73,92 грн., шприц 10.0 кількістю 15 шт., ціна за одиницю - 3,10 грн., на загальну ціну - 46,50 грн., стабілізаційна система кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 27642,86 грн., на загальну ціну - 27642,86 грн., лефлоцин - 100.0, флакон кількістю 5 шт., ціна за одиницю - 65,48 грн., на загальну ціну - 327,40 грн., цефазолін, флакон кількістю 10 шт., ціна за одиницю - 9,77 грн., на загальну ціну - 97,70 грн., етамзілат натрію 12,5% - 2.0, ампули кількістю 6 шт., ціна за одиницю - 28,42 грн., на загальну ціну - 170,52 грн., омепразол, таблетки кількістю 10 шт., ціна за одиницю - 0,91 грн., на загальну ціну - 9,10 грн., анальгін 50% 2.0, ампули, кількістю 5 шт., ціна за одиницю - 22,71 грн., на загальну ціну - 113,55 грн., дімедрол 1 % -1.0, ампули, кількістю 5 шт., ціна за одиницю 12,91 грн., на загальну суму - 65,55 грн. Загальна сума 29576 грн. 40 коп. (а.с. 23, т. 1). Вартість вищевказаної транспедикулярної стабілізучої системи стверджується також Договором №348 від 28.11.2017 року про закупівлю КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка» транспедикулярних стабілізуючих систем, специфікацєю, яка є Додатком до даного договору, де вказана її вартість - 27642,86 грн. ( за 1 шт.), видатковою накладною №1387-12 від 13.12.217 року договору, згідно якої, кошти на придбання даних транспедикулярних стабілізуючих систем КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка» були перераховані постачальнику (а.с. 140-144 т.1). Згідно довідки Вінницької обласної ради КЗ "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" витрати на один ліжко-день в 20 відділенні в березні місяці 2018 р. станов\-лять - 319 грн. 48 коп. (без врахування видатків на медикаменти), кількість ліж\-ко-днів - 13, вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 01.03.18 р. - 14.03.18 р. становить 4153,24 грн. (а.с. 22 т. 1). Таким чином, з вини [PERSON] заклад охорони здоров`я, який фінансується з бюджету, поніс витрати на лікування потерпілого від злочину. Однак, [PERSON] шкода, заподіяна закладу охорони здоров`я, який фінансується з бюджету, залишається не відшкодована. Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» відноситься до комунальної форми власності та фінансується за рахунок бюджету. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Відповідно до п.4 зазначеного вище Порядку стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. З огляду на вказане, суд вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.04.2020 року ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 28.02.2020 року, якою даний позов було залишено без розгляду на підставі п. 1 ч.1 ст. 257 ЦПКУкраїни скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Своє рішення Вінницький апеляційний суд мотивував тим, що повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру". Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), N 61517/00, 31 березня 2005 року). Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Прокурор, звертаючись до Тиврівського районного суду Вінницької області зазначав, що підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад якщо правопорушення зачіпає інтереси великої кількості людей або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси чи майно. Неповернення витрат на лікування, понесених КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих із числа населення, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Таким чином, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини четвертої статті 56 ЦПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» та Вінницька обласна рада ні в період досудового розслідування, ні до початку судового розгляду кримінального провадження, а також після набрання вироком законної сили не звернулась із позовом про стягнення витрат на лікування понесених закладом охорони здоров`я. Враховуючи, що затрати лікарні не відшкодовані, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, виникає законне право виконуючого обов`язків керівника Жмеринської місцевої прокуратури на звернення із даною позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів, які мали б поступити до обласного бюджету. З пояснень головного лікаря КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка», які надані до Тиврівського районного суду Вінницької області 13.02.2019 (т. 1 а. с. 85-87) встановлено, що лікарня звернулась листом від 04.09.2018 за № 20/4011 до Жмеринської міської прокуратури з проханням заявити в інтересах лікарні цивільний позов щодо відшкодування з відповідача витрат лікарні за стаціонарне лікування потерпілого від злочину в 20 відділенні нейрохірургічному з рентгенопераціним блоком лікарні в зв`язку з відсутністю права доступу до інформації, необхідної для пред`явлення цивільного позову. Лікарня не є стороною у кримінальній справі та не може отримати документи, які потрібні для пред`явлення позову до особи, яка вчинила злочин. У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі N 903/129/18 (провадження N 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43). У цій справі підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив нездійснення Львівською міською радою упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. З огляду на викладене, апеляційний суд зазначив,що у спірному випадку прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved