Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся 26.04.2017 року до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду), та просив суд стягнути з відповідача 640000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову, посилався на те, що під час виконання трудових обовязків у ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», 19.05.2005 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт за формою Н-1, в звязку з яким йому встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. В результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що він був змушений терпіти фізичний біль, проходити численні курси лікування, в тому числі і санаторно-курортне у спеціалізованих закладах за власний кошт, змінився спосіб життя: він втратив звичайні соціальні звязки з близькими та друзями, став замкнутою людиною , через що він відчуває моральні страждання, оскільки не буде відчувати себе повноцінною людиною. У судовому засіданні позивач [PERSON] присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні ( довіреність від 13.04.2017 р., дійсна 13.04.2020 р.) підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відділення Фонду [PERSON], позовні вимоги не визнала. зазначила, що до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві... внесено зміни, відповідно до яких усі норми даного Закону стосовно виплати моральної шкоди виключено. Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» набрав законної сили з 01.01.2015 року, а позивач звернувся до суду 26.04.2017 року після набрання чинності вказаним Законом, тому права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Фонду соціального страхування не має. Актом Н-1 винним у нещасному випадку визнано підприємство, яке не забезпечила належне виконання підлеглими вимог Інструкції по охороні праці, акт не оскаржено та не спростовано. Документи, на які посилається позивач як на підставу заподіяння моральної шкоди, тобто довідка МСЕК і акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 є документи, що підтверджують виявлення факту нещасного випадку і встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працював електрозварюварником у ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» з 11.02.2003 року, що підтверджується записом в трудовій книжці/а.с.5,6/. Під час виконання трудових обовязків 19.01.2005 року о 09 год.00 хв. з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого до правого ока позивача потрапило стороннє тіло, спричинивши проникне поранення роговиці з внутріглазним стороннім тілом, розміщеним в центральній області заднього полюсу правого ока /а.с. 7,8/. Відповідно до акту\~\~ розслідування нещасного випадку(форма Н-5),\~\~ що стався 19 січня 2005 року о 09 годині 15 хвилин, складеного 21 січня 2005 року , [PERSON] під час виконання службових обовязків отримав травму ока. Основною причиною нещасного випадку\~\~ визнано\~ невиконання вимог інструкції з охорони праці позивачем, що виразилося у виконанні недоручної роботи та не застосуванні засобів індивідуального захисту (захисних окулярів), порушення вимог п.п.3,11.8 Інструкції з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для трудящих комбінату «Криворіжсталь» ОП 281.01.2002 (а.с.9,10). Згідно з Акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 4 від 19.01.2005 року, визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON], встановлено невиконання вимог інструкції з охорони праці потерпілим основою причиною нещасного випадку; супутні причини - відсутні. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці [PERSON] /а.с. 8/. Відповідно до виписки з акту огляду в МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, необхідності додаткових видах допомоги № 01207 від 20.04.2005 року позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності 45% з 20 квітня 2005 року та ІІІ групу інвалідності /а.с. 11/. Наступними переоглядами підтверджено втрату професійної працездатності (а.с.12-16), останнім висновком МСЕК від 28.06.2016 року встановлено відсоток втрати професійної працездатності 40% у звязку з трудовим каліцтвом по зору з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року та ІІІ групу інвалідності , наступний переогляд 15.08.2017 року ( ас.с.16,17). Суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі врегульовані в основному Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV. Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закону). Відповідно до ст.1 Закону завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону). В силу положень ст.ст. 21, 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачці вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоровя за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Із рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року, вбачається, що громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у звязку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, змушений проходити численні курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлених нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя , тому доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві у звязку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності моральних страждань у позивача є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким заподіяно моральної шкоди, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності. Рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007, №10-п/2008 від 22.05.2008 р. встановлено, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасувати їх з об'єктивних причин, це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що у звязку з набранням 01 січня 2015 року Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування", відповідно до ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві "..." не є страховою виплатою, та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 2 ЦК України закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.. Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце". Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. \~Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. При цьому, спори про відшкодування шкоди вирішуються за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди виникає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати працездатності. У даному випадку право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 20 квітня 2005 року, - тобто від дня, коли позивачу вперше встановлено 45 % втрати працездатності у звязку з трудовим каліцтвом. Згідно з положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тяжкість тілесних ушкоджень, ступінь втрати працездатності 40%, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, зокрема що у звязку з травмою вже ніколи не буде здоровим чоловіком, після отриманої травми змушений був прикладати значні зусилля для продовження активного громадського життя, проте основною причиною нещасного випадку є дії позивача, який допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Оскільки сторони звільнено від сплати судового збору, судові витрати в сумі 640,00 грн. слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial