Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач 26.09.2018 звернувся до суду з даним позовом та просить визнати нікчемним правочин - кредитний договір №2019295394, укладений 20.06.2018 року між акціонерним товариством "ОТП БАНК" в особі директора департаменту управління мережею продажів споживчих кредитів [PERSON], в особі директора департаменту розвитку роздрібного бізнесу [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] (недієздатною особою) з іншої сторони. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її син [PERSON], якого рішенням Таращанського районного суду Київської області від 07.08.2013 року №379/1198/13-ц визнано недієздатним, а її призначено його опікуном, 20.06.2018 року з акціонерним товариством "ОТП БАНК" в особі директора департаменту управління мережею продажів споживчих кредитів [PERSON], в особі директора департаменту розвитку роздрібного бізнесу [PERSON] уклав кредитний договір №2019295394 для придбання товару в розмірі 10398.80 грн. на строк до 20.06.2020 року зі сплатою процентів за його користування. Вважаючи вищезазначений кредитний договір нікчемним, оскільки укладений її недієздатним сином, позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Від них до суду 07.02.2019 надійшла спільна заява про уточнення позовних вимог, в якій вони просять при прийнятті рішення розглядати первинний позов про визнання правочину (кредитного договору) нікчемним та винести заочне рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судові засідання 22.10.2018, 09.11.2018, 20.12.2018 року та 07.02.2019 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 07.08.2013 року №379/1198/13-ц, сина позивачки - [PERSON], [INFO], визнано недієздатним, а її призначено його опікуном. Так, з 06.06.2013 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: інвалідність з дитинства, на строк: довічно (а.с.12). Разом з тим, відповідно до проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 30.07.2013 року №183 ц [PERSON] страждає на хронічне захворювання у формі олігофренії у степеню помірно вираженої дебільності із вираженими емоційно-вольовими розладами. За своїм психічним станом він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 13). 20.06.2018 року між акціонерним товариством "ОТП БАНК" в особі: директора департаменту управління мережею продажів споживчих кредитів [PERSON] та директора департаменту розвитку роздрібного бізнесу [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено кредитний договір №2019295394 (документ сформований кредитним спеціалістом [PERSON]). Згідно даного кредитного договору відповідач надав [PERSON] безготівковий кредит шляхом перерахування коштів на рахунок продавця Товариства з Обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" для придбання товару (смартфона HUAWEI Mate 10 Lite Dual Sim 4/64 GB (blak), чохла для смартфона PU case та прим. комп. прог. AdLok Mobile) в розмірі 10398.80 грн. ( з них 300 грн.на сплату додаткових послуг банку) на строк до 20.06.2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20.06.2018 року між відповідачем та [PERSON] укладено орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. Про факт існування кредитного договору №2019295394 від 20.06.2018 року, позивачка, як опікун, дізналася після надходження, на адресу її проживання листа вимоги №22-2/2-75/10595 від 04.09.2018 року про погашення заборгованості за вищезазначеним договором з вимогою про сплату протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги суми кредиту в розмірі 10549.01 грн. Оскільки, вищезазначений кредитний договір був підписаний її сином, який не має повної цивільної дієздатності, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати нікчемним правочин - кредитний договір №2019295394, укладений 20.06.2018 року між акціонерним товариством "ОТП Банк" в особі директора департаменту управління мережею продажів споживчих кредитів [PERSON] та директора департаменту розвитку роздрібного бізнесу [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] (недієздатною особою) з іншої сторони. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Умовами чинності правочину є дотримання ряду вимог, відповідно до положень ст. 203 ЦК України, якою, в тому числі, є і наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин. Згідно зі ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. В той же час, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» слід виходити з того, що визнання правочинів недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб'єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Крім того, відповідно до положень п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 статті 203 ЦК України). Частинами 1, 2 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 ст. 226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст.221 цього Кодексу, а саме у місячний термін з моменту коли він дізнався про такий правочин. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки кредитний договір №2019295394 від 20.06.2018 року був підписаний недієздатною особою [PERSON], який в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивачка, як опікун, не схвалила вчинений її підопічним правочин та звернулася до суду з даним позовом в межах місячного строку, даний договір є нікчемним, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачка, згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, а тому сплата судового збору на користь держави, в порядку ст.141 ЦПК України, покладається на відповідача.

Outcome: approved