Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення нею повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на те, що відповідач покинув сім'ю, коли вона була вагітною і після цього не цікавився ні нею, ні їхньою дитиною. Після народження доньки він не навідував її у пологовому відділенні, ні разу не бачив доньку та матеріально не забезпечує дитину. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги і просить стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грв. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він має психічне захворювання - хронічний маячний розлад, із 2008 року перебуває на обліку в лікаря психіатра, потребує систематичного амбулаторного лікування. Щомісяця йому потрібно 600 гривень для придбання медикаментів, тому він не має можливості сплачувати аліменти. У встановленні групи інвалідності йому було відмовлено. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини, довідкою Бедевлянської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов з якого убачається, що позивачка разом з дитиною проживає у власному будинку, сама утримує доньку та не отримує ніякої допомоги від батька дитини [PERSON] Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама утримує та виховує доньку, відсутність у відповідача постійного місця роботи стабільного заробітку, відсутність на утриманні інших непрацездатних осіб. Також суд враховує ту обставину, що відповідач стоїть на обліку у лікаря психіатра з діагнозом хронічний маячний розлад, потребує систематичного амбулаторного лікування, отже є обмежено працездатним, тому приходить до висновку, що з нього слід стягувати по 400 грв. на місяць. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач може сплачувати на утримання дитини 1000 грв. позивачка суду не надала. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial