Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Представник позивача, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 14 071,47 грн., а також судовий збір в сумі розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є власником і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом відкриття абонентського особового рахунку №113343729.229, перебуває в договірних відносинах з позивачем згідно публічного договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивач стверджує, що виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011 з наступними змінами « Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова», проте, відповідач не виконує обов`язку щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг , в результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 в розмірі 14 071,47 грн. Посилаючись на переривання позовної давності пред`явленням заяви про видачу судового наказу позивач зазначає, що 19.09.2018 Ленінським районним судом м.Харкова видано судовий наказ № 642/3153/18 про стягнення заборгованості з з [PERSON] заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] в сумі 3 988 грн. 47 коп. та судового збору у розмірі 176 грн. 00 коп., який 15.08.2019 скасовано ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова . В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В подальшому представник КП «Жилкомсервіс» звернулася із заявою про розгляд справи за позовом КП «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості без його участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та надав відзив, в якому зазначає, що він є власником квартири, та зареєстрований разом з дітьми та братом в зазначеній квартирі але вони ніколи в ній не мешкали. Крім того він не є стороною договору з КП «Жилкомсервіс» і ніяких договорів з позивачем не укладав, публічний договір не може вважатися дійсним, оскільки суперечить вимогам ст. 9 ЗУ від 14.05.2015г № 417- VI11 «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» де зазначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюють його власники. Власники нашого будинку самі керують своїм майном і на баланс, і в управління, нікому нічого не передавали. Тому, КП «Жилкомсервіс» не є ні балансоутримувача, ні керуючими зазначеного будинку, і свідомо вводить суд в оману. Що відносно Рішення Харківського міськвиконкому від 20.12.2006 року № 1186, на який посилається позивач, то в ньому чітко сказано: 1. Визначити Виконавця житлово-комунальних послуг у Житловому Фонді комунальної власності територіальні громади міста Харкова»; 2. Запропонувати підприємцям-виконавцями житлово- комунальних послуг визначати конкретні ОБСЯГИ послуг на підставі укладення Цивільно- правової угоди; 3. Скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської раді від 06.09.2006р №711 «Про передачу майна в господарське відання КП «Жилкомсервіс». [PERSON] стверджує, що він та власники квартир будинку самостійно здійснюють благоустрій та утримують будинку силами мешканців за власні кошти, тому не вважає за необхідне здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за утримання споруд та прибудинкових територій. Вважає, що КП «Жилкомсервіс» не є виконавцем ніяких послуг, своїх обов`язків не виконує, та поданий позов виходить за межі позовної давності, та не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях просила відмовити в задоволені позовних вимог КП «Жилкомсервіс». В подальшому відповідач [PERSON] надав суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. У відповіді на відзив КП «Жилкомсервіс» вказує, що як управитель житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Харкова, з кожним громадянином уклав договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом опублікування типового договору, який поширюється на всіх споживачів та відповідає вимогам чинного законодавства. Умови договору однакові для всіх споживачів, за виключенням пільговиків, є обов`язковими для сторін договору, не допускають відступлення від їх положень і сторони не мають права врегулювати свої відносини на власний розсуд, виходячи зі змісту ч.3 ст. 5, ч.1 ст. 630 ЦК України. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 188 від 22.02.2007 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» житловий фонд м. Харкова передано від житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова до КП «Жилкомсервіс». Таким чином територіальна громада м. Харкова, в особі Харківської міської ради, створила КП «Жилкомсервіс», передала на баланс підприємства житловий фонд м. Харкова, визначила його виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та зобов`язала підприємство задовольняти потреби власників, співвласників будинків, споруд та іншого майна шляхом управління цим майном та забезпеченням належного рівня житлово-комунального обслуговування населення м. Харкова за певну плату. Отже, КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем та управителем будинку [ADDRESS] , який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг, у відповідності до положень ч. 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач [PERSON] з дня купівлі житлового приміщення за вказаною вище адресою, не звертався до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та фактично користувався наданими Позивачем послугами. Станом на 01.05.2020 року заборгованість за житлово-комунальні послуги перед КП «Жилкомсервіс», по всьому будинку [ADDRESS] , становить 19 691,81 грн. Заборгованість по квартирі № 8 у вказаному будинку, що належить відповідачеві, становить 14 410,15 грн. Тобто заборгованість відповідача перед позивачем, за спожиті житлово- комунальні послуги, складає 73 % від загальної суми боргу по всьому будинку. Також звертає увагу суду на той факт, що згідно з довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, відповідач користувався переплатою попередніх власників до 01.05.2008 року, тобто ще три місяці після купівлі квартири. Позивач вважає відповідача таким, що свідомо ухиляється від обов`язку, покладеного на нього ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, ч.1 ст.7 Закону України «Про здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» пп. 13.1 договору щодо оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач окремо зазначає, що у будинку [ADDRESS] , крім загального переліку послуг, визначеного рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. № 893, від 27.01.2012р. № 39, від 10.05.2017 №283, від 1 1,05.2018р № 318. КП «Жилкомсервіс» здійснювало ремонтні роботи в тому числі щодо ремонту під`їзду, заміну піддашку на вході у під`їзд, ремонт покрівлі тощо. Крім того, за заявою жителів вище вказаного будинку від 29.09.2015 року, підприємство надало дозвіл на встановлення воріт на в`їзді в двір будинку з умовою безперешкодного доступу у двір обслуговуючих організацій. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення на відповідь на відзив, посилаючись на те, що позивачем не спростовані доводи відзиву, а надані як докази акти не відповідають дійсності та складені з порушенням. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником та зареєстрований в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу № 205 від 28.01.2008 року, є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП "Жилкомсервіс". Рішенням Харківської міської ради встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Харкова. За період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 сума заборгованості [PERSON] за отримані ним послуги становить згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг ( особовий рахунок [NUMBER] ) - 14 071,47 грн. Як на підставу позовних вимог, КП "Жилкомсервіс" посилалося на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є підставою для стягнення з нього суми заборгованості. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частина 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов`язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, якими користувався відповідач як власник квартири, однак [PERSON] не здійснював оплату їх вартості своєчасно та в повному обсязі. 1 січня 2007 року набрав чинності публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг між КП "Жилкомсервіс" та споживачами( власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі Територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 року № 188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», у господарське відання КП «Жилкомсервіс» передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, отже КП «Жилкомсервіс» набуло статусу управителя та балансоутримувача житлового фонду. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення Управителем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова, шляхом укладення відповідних договорів з виконавцями послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, визначених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 20.12.2006 р. №1186 «про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова», а Споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова» . Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем , посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач протягом місяця з дня опублікування договору, а також з моменту придбання зазначеної квартири в житловому будинку не звертався до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. КП «Жилкомсервіс» надавало послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання КП «Жилкомсервіс» своїх обов`язків, передбачених договором. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг , які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. З огляду на викладені обставини суд відхиляє доводи відповідача про відсутності у нього зобов`язань по оплаті комунальних послуг перед КП «Жилкомсервіс» , тому як з ним не укладався письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, а тому він не існує, та невиконання позивачем послуг, що входять в предмет їх діяльності. Факт отримання послуг, передбачених договором, відповідачем не спростовний. Доводи відповідача [PERSON] щодо порушення позивачем строків позовної давності та поданням заяви про їх застосування суд визнає слушними. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно положень ч.1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач КП «Жилкомсервіс» 27.06.2018 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в результаті чого 19.09.2018 Ленінським районним судом м.Харкова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2015 по 01.06.2018 року у розмірі 3988,47 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 15.08.2019 зазначений судовий наказ скасовано. У правовому висновку Верховного суду України від 21.01.2015 р., зробленому по справі № 6-214цс14 зазначено, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, якщо особа звернулась до суду за видачею судового, то строк позовної давності переривається за 3 роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами) до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. Відповідно до частини 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2015 року по 01.03.2020 року. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» та стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги в сумі 7 375, 27 грн. за період з 01.07.2015 року по 01.03.2020 року. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати позивача по сплаті судового збору при зверненні до суду пропорційно заявлених позовних вимог. Встановлено, що позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» задоволено на 52, 41% (з 14 071, 47 грн. на 7 375, 27 грн.). Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяву у розмірі 1 101, 66 грн. (52,41 % від 2102,00 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial