Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності. Заява мотивована тим, що при реєстрації народження [PERSON] та видачі Свідоцтва про народження, прізвище його та його батьків зазначено російською мовою як "[PERSON]". Всі особисті документи позивача, в тому числі і паспорт. На протязі всього його життя і до 02.09.1998 року, всі документи містили прізвище російською мовою "[PERSON]", а українською мовою - "[PERSON]". Від першого шлюбу позивач має доньку - [PERSON]. У свідоцтві про її народження прізвище її , та її батьків зазначено російською мовою як "[PERSON]". 16.08.1980 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], та в актовому записі і свідоцтві про укладення шлюбу, оформлених російською мовою, прізвище позивача до реєстрації шлюбу та після реєстрації, прізвище подружжя зазначено російською мовою як "[PERSON]". Позивач проживав разом із своєю дружиною у її квартирі по [ADDRESS]. Основним наймачем квартири була його дружина, яка за своєю згодою прописала позивача та його доньку від першого шлюбу - [PERSON] Згодом дана сім'я вирішила приватизувати займану ними квартиру. Так, рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 30.01.1997 року № 20, вказана квартира була передана у спільну сумісну власність: дружині позивача [PERSON], позивачу - [PERSON] та його донькі - [PERSON] Також, їх право спільної сумісної власності було зареєстровано в КП ВО ОБТІ 23.03.1997 року в книзі № 295 за реєстровим № 1129/28203 на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згодом, при обміні паспортів громадян СРСР на паспорт громадян України, позивачу був виданий паспорт громадянина України, в якому його прізвище українською мовою було вказано як "[PERSON]", а російською - "[PERSON]". Аналогічна помилка була зазначена і в прізвищі його дружини при видачі паспорта громадянина України. Після цього їх особисті документи та документи на їх майно почало оформлюватись українською мовою на прізвище "[PERSON]". Однак, при обміні паспортів громадян СРСР на паспорт громадянина України дочці позивача був виданий паспорт, в якому її прізвище українською мовою було вказано як "[PERSON]", а російською - "[PERSON]". [INFO] дружина позивача померла. ЇЇ смерть зареєстрована у відділі ДРАЦС РС ВМУ у Вінницькій області на прізвище "[PERSON]", тому що таке прізвище було зазначене в її паспорті. Після смерті дружини позивач прийняв спадщину як єдиний спадкоємець за законом першої черги. Однак, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 24.03.2014 року позивачу було письмово роз'яснено про неможливість подальшого оформлення спадщини, в зв'язку з невідповідністю його прізвища та прізвища дружини в свідоцтві про право власності на квартиру, а також по причині не визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності на квартиру. Таким чином, позивач позбавлений можливості розпоряджатися своєю часткою квартири. Оскільки в інший спосіб виправити помилки, допущені в Свідоцтві про право власності на квартиру неможливо, позивач звернувся до суду та просить встановити факт, що йому належить, а [PERSON], яка померла [INFO], на день її смерті належало Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] та визначити розмір часток [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження (на російській мові) серії [NUMBER], виданого 24.08.1948 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO], його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Також, згідно свідоцтва про народження (на російській мові) серії [NUMBER], виданого 31.03.1976 року міському відділі ЗАГС м. Жмеринка Вінницької області, судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (на російській мові) серії [NUMBER], виданого 16.08.1980 року, судом встановлено, що 16.08.1980 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі ЗАГС м. Жмеринка Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 200 (а.с. 11). Також, судом встановлено, що в паспорті громадянина України прізвище позивача записано як "[PERSON]" (а.с.6). Згідно паспорта громадянина України прізвище відповідача записано як "[PERSON]" (а.с.7). Відповідно до даних паспорта громадянина України, прізвище дружини позивача записано як "[PERSON]" (а.с.8). З довідки від 09.10.1998 року про присвоєння ідентифікаційного номера вбачається, що вона видана на прізвище: [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №20 від 30.01.1997 року, надано дозвіл госпрозрахунковому відділу по приватизації житла при управлінні міського господарства оформити документи на приватизацію квартир з безоплатною передачею у власність по [ADDRESS], що складається в 1 кімнати загальною площею 30,1 м2, передати в приватну спільну власність [PERSON], яка прописана та проживає в цій квартирі з 1988 року. Сім'я складається з 3-х осіб, в тому числі чоловіка і дочки (а.с.22). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1997 року встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорту на комунальну квартиру [ADDRESS], судом вбачається, що власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с. 17-19). Відповідно до особового рахунку [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] її квартиронаймачем є "[PERSON]" (на російській мові), на підставі ордера № 864 від 19.12.1974 року. В даній квартирі проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Також судом встановлено, що прізвище [PERSON] (російською мовою) на [PERSON] (російською мовою) було змінено при укладенні шлюбу з [PERSON] (російською мовою), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 16.08.1980 року. Однак, відповідно до даних паспорта громадянина України, її прізвище було записано як "[PERSON]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію ТОВ "ЖЕО" № 2134 від 05.05.2014 року [PERSON] постійно зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS],особовий рахунок відкрито на імя [PERSON] та в даному житловому приміщенні зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). З свідоцтва про смерть від 24.09.2013 року судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 20). З роз'яснення Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] суд вбачає, що приватний нотаріус не має можливості видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS], так як не визначено і не зареєстровано відповідним чином розмір частини у праві власності на квартиру співвласника [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 21). Аналізуючи вищенаведені докази, суд прийшов до висновку, що розходження прізвища позивача та його дружини у різних документах, викликане неправильним перекладом з російської на українську мову. Проаналізувавши вищевказані документи та надавши їм правову оцінку, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] є однією особою та вважає за можливе встановити факт належності їм правоустановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло, видане 30.01.1997 року на ім'я [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 30.01.1997 року № 20, на квартиру [ADDRESS], так як даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правоустановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Суд, враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що часта померлої співвласниці не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі по 1/3 ідеальної частки кожному підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізацію ним права спадкування за законом. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає за можливе позов задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 365,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved