Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS], та земельної ділянки площею 1000 м2, що знаходиться за цією ж адресою. За життя померла мати не отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння та земельну ділянку. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа, але отримати свідоцтво на спадщину не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельну ділянку, тому позивач не має можливості оформити на них свої спадкові права. Також вказує, що спадкоємцем, крім нього, є старший син померлої - відповідач [PERSON] Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області 31 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт наполягає на тому, що за відсутності правовстановлюючих документів він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст..ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованним та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються, які правовідносини сторін випливають із установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач порушив порядок оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а саме не надав суду докази про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому не має підстав для визнання права власності на майно у судовому порядку. З даним висновком суду апеляційний суд погоджується частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме збудоване у 1993 році домоволодіння, на яке відсутні правовстановлюючі документи, та земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сини - [PERSON] та [PERSON], які проживали разом з померлою матір'ю. [PERSON] звернувся у встановлений законом строк до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за якою була відкрита спадкова справа. Відповідно до постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори від 12 червня 2014 року у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на будинок, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON], яка померла [INFO] року. За правилами абз.3 пункту 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На запит апеляційного суду КП „Носівське бюро технічної інвентаризації" Носівської районної ради на дало ксерокопію договору купівлі-продажу від 16.11.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори, за яким [PERSON] купила у [PERSON] незавершений будівництвом жилий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Довідкою КП „Носівського бюро технічної інвентаризації" від 16.05.2014 року № 74 також підтверджено, що вперше технічна інвентаризації житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] була проведена 05.09.2002 року на ім'я [PERSON] (а.с.77). 15 червня 2011 року спеціалістами комунального підприємства "Носівське бюро технічної інвентаризації" була складена відповідна технічна документація та проведена оцінка житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 17-21). Право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Відповідно до абз. 3 ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Необхідно зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Зважаючи на наведене, будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на праві власності з 1989 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті матері. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 р. N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Також, в матеріалах справи маються довідки Відділу Держземагенства у Носівському районі від 30.10.2013 року за № 01-15/97 та від 14.02.2014 року за № 01-17/10, з яких судом встановлено, що на [PERSON] роздруковано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 740846, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS]; дублікат акту випасати неможливо у зв'язку із смертю [PERSON] (а.с.15-16). За таких обставин, [PERSON] підтверджено належними доказами відсутність у нього умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що сторонами не заперечується, що відповідач [PERSON] також є спадкоємцем після смерті [PERSON], на день смерті останньої він постійно проживав з нею, заяви про відмову від спадщини ним не подавалась. Отже, за [PERSON] в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS], та 12 частину земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial