Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить визнати договір фінансовго лізингу №01332 від 08.05.2018 року укладеного між ним та ТОВ «Максус Лізинг» недійсним та стягнути з відповідача на свою користь сплачені за договором лізигу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що через мережу інтернет знайшов оголошення про продаж автомобіля марки ВАЗ (Лада) Largus вартістю 76 000 грн. 08.05.2018 року між ним та ТОВ «Максус Лізинг» укладено договір фінансового лізингу №01332.З метою виконання умов договору та для можливості отримання предмету лізингу сплатив на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 20 000 грн. Вивчивши більш детально підписаний договір, виявилося що авансовий платіж, сплачено комісію за організацію договору, тобто винагороду лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору, а не придбання автомобіля. Окрім того, у договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Позивач вважає Договір фінансового лізингу № 01332 від 08 травня 2018 року недійсним, оскільки, оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально, він є нікчемним. Договір фінансового лізингу було укладено з багатьма порушеннями, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.Посилаючись на порушення Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про фінансовий лізинг", просить визнати договір фінансового лізингу №01332 від 05 травня 2018 року - недійсним та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» на свою користь сплачені кошти у розмірі 20 000 грн. Ухвалою судді від 13 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судовому засіданні участі не приймав.При цьому, від його представника адвоката Кривошеєвої Н.В. надійшло письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляду справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поштовий конверт направлений на його адресу повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08.05.2018 року між ТОВ «Максус Лізинг» та [PERSON] (лізингодавець) у письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 01332, за яким лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк на умовах, передбачених цим Договором.Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положенням чинного законодавства. Пунктом 1.1 даного договору зазначено, що предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті, однак в тексті договору транспортний засіб, марка авто, комплектація , об'єм двигуна не зазначено. Пунктом 8.5 договору встановлено, що всі планові платежі , які визначаються у Додатку №1 до даного договору, сплачується Лізингоодержувачем на умовах, передбачених договором.Лізинговий періодичний платіж -це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових періодичних платежів (додаток №1 до договору).Однак Додаток№1 сторонами Договору не підписувався. Згідно з п. 9.1 договору фінансового лізингу від 08.05.2018 року № 01332 комісія за організацію договору сплачується на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату.Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. На виконання п. 9.1 договору фінансового лізингу [PERSON] згідно із квитанцією № N1CCF40842 від 08.05.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль»» сплатив на рахунок відповідача 20 00 0грн. (а.с.18). Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин 1ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Оскільки предметом оспорюваного Договору є автомобіль, то до відносин сторін застосуванню також підлягають положення ЦК України про найм (оренду) транспортного засобу. Частина 2ст. 799 ЦК України зазначає, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічний висновок міститься в правовій позиції Верховного суду України, ухваленій за наслідками розгляду цивільної справи № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року. Відповідно до зазначеної правової позиції виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В свою чергу частина 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Договір фінансового лізингу №01332 від 08.05.2018 року укладений між [PERSON]та ТОВ «Максус Лізинг» не був нотаріально посвідченим. Відповідно до пункту 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Частини 1 та 2ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначає, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно до частин 1 та 2ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Предметом лізингу № 01332 відповідно до п. 1.1. Договору є транспортний засіб, будь-яких індивідуальних ознак таких як марка транспортного засобу, номер кузова, рік випуску,колір і т.п. вказаний договір не містить також не вбачається який саме транспортний засіб має отримати позивач - новий або вживаний, в якій комплектації, якого покоління і року випуску, тощо. Частини 1 та 2ст. 184 ЦК України зазначають, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. З огляду на це, предмет Договору не визначено індивідуальними ознаками, що є порушенням норм ЦК України і є підставою для оспорювання правочину. Спірний Договір містить ряд несправедливих умов, що в силу положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є підставою для його оспорювання. Так, зокрема, стаття 1 Договору передбачає відповідальність сторін за невиконання умов договору. В зазначеній статті і в Договорі в цілому відсутня будь-яка конкретна відповідальність Лізингодавця за невиконання своїх зобов'язань, прострочення передачі предмета лізингу, несвоєчасне повернення коштів і т.п. Відповідно до частини 2ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. До таких висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-2766 цс 15 від 15 грудня 2015 року, № 6-330 цс 16 від 8 червня 2016 року та№6-1551 цс 16 від 19 жовтня 2016 року. За положеннями даної норми ні комісія за укладення Договору, ні адміністративний платіж не відносяться до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Договір не містить жодного обґрунтування співмірності розміру комісії за організацію договору , розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а відповідні дії фактично полягали лише у виготовленні типової форми договору. Відповідно до частини 1ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частини 1 та 2ст. 216 ЦК України зазначають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. За викладених обставин, оцінюючи надані сторонами письмові докази в обґрунтування своїх вимог, враховуючи зазначені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про недодержання в момент вчинення правочину, а саме договору фінансового лізингу № 01332 від 08.05.2018 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Максус Лізинг», сторонами вимог, які встановлені Цивільним кодексом України, а також Законом України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із чим спірний договір слід визнати недійсним, а відтак позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Окрім того, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «Максус Лізинг», на його користь збитків в розмірі 20 000 гривень, оскільки спірний договір судом визнано недійсним. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,6 грн., які складаються з 704,80 грн. - за вимоги немайнового характеру та 704,80 грн. - за вимоги майнового характеру, оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від його сплати згідно п. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved