Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором кредиту посилаючись на те, що 28.02.2008 між комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №43К, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 95000,00 доларів США на термін до 27.02.2018. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.02.2008 були укладені, відповідно, договори поруки. Позивачем свої зобов`язання за даним договором виконані в повному обсязі на відміну від відповідача, яка порушила умови договору і станом на 23.06.2015 у неї виникла заборгованість в сумі 158142,09 доларів США, а саме: по несплаченому кредиту- 64212,95 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 40677,02 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 35061,69 доларів США, заборгованості по пені за користування кредитом - 18190,43 доларів США. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-банк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, із фізичних осіб в користь позивача стягнуто суму заборгованості у розмірі 81305,44 доларів США. Враховуючи штрафи, а саме: фіксована частина - 11,49 доларів США, процентна складова - 3841,83 доларів США, різницю нарахованої суми заборгованості та стягнутої суми заборгованості - 76836,65 доларів США, позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить позов задовольнити стягнувши з відповідачів солідарно суму боргу у розмірі 80689,97 доларів США та судові витрати по справі. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.12.2016 року, позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 80689,97 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1755813,78 грн..Також стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІДНПП [NUMBER] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі по 8 779,07 грн. з кожного. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.03.2020 року заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2016 року у справі за позовомАТ КБ «Приватбанк`до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягення заборгованості- скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 23 березня 2020 року в приміщенні суду. 23.03.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката С.Р.Петришина надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, посилаючись на наступне. У позовній заяві АТ «КБ «Приватбанк» заявляє про наявну заборгованість по кредитному договорі станом на 23.06.2015 року в розмірі - 158 142,09 дол. США, а саме: 64 212, 95 дол. США - основна заборгованість за кредитом, 40 677,02 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 35 061,69 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом,18 190,43 дол. США - пеня. Із даними позовними вимогами не погоджуються на підставі наступного: Щодо повторного стягнення тіла кредиту (основної суми заборгованості), то зазначає, що 23.02.2012 року АТ «КБ «Приватбанк» подав позовну заяву до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмір - 81 305,44 дол. США, що складається з : 73 401,00 дол. США - основна сума заборгованості за кредитом;3 989,08 дол. США - заборгованість за процентами;13,87 дол. США - пеня;31, 29 дол. США - штраф.(фіксована складова);3 970.20 дол. США штраф (процентна складова). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року по справі №2/0417/2878/2012 постановлено стягнути із даних осіб солідарно вищевказані кошти в повному обсязі. Ухвалою суду від 21 січня 2016 року дане заочне рішення від 10.04.2012 року було скасовано за заявою про його перегляд. 29.05.2018 року в результаті розгляду даної справи по суті Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по даній справі (№2/0417/2878/2012) винесено заочне рішення яким задоволено позов АТ «КБ «Приватбанк» частково та стягнуто: з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №43 К від 28.02.2008 року станом на 23.02.2012 року у розмірі - 77 403,95 дол. США , що складаються з: 73 401,00 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 3 989,08 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 13.87 дол. США пеня. Стягнення заборгованості за кредитним договором №43К від 28.02.2008 р. вирішено здійснювати в межах суми заборгованості 77 403,95 дол.США, що за курсом НБУ від 09.02.2012 року (на момент звернення до суду - 1 дол. - 7,99 грн.) складає - 618 457,56 грн.. Відповідно до ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вважає, що судом повинно бути взято до уваги те що АТ «КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду про дострокове погашення усієї суми заборгованості та тіла кредиту і заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 року по справі №2/0417/2878/2012, де стягнуто уже з даних осіб було тіло кредиту та відсотки за його користування станом на 23.02.2012 року, а тому повторне стягнення кредиту по тому самому кредитному договору буде здійснено в супереч ст.. 61 Конституції України та призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими. Звертає суду увагу на правову позицію закріплену у Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року за №175/4753/15-ц. Щодо стягнення процентів та комісії за користування кредитом, а також стягнення пені зазначає наступне: АТ «КБ «Приватбанк» подавши позов про повне дострокове погашення заборгованості змінив строк дії даного кредитного договору. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінився. Фактично відсотки за користування кредитом та відповідальність у формі пені за невчасну оплату по графіку погашення не діють поза межами строку дії договору, оскільки дострокове погашення передбачає повернення усієї наявної суми заборгованості. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Підставою для розгляду справи Великою Палатою ВС стала необхідність відступити від правового висновку Верховного Суду України для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії. У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата ВС відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Велика Палата ВС вважає, що, звертаючись із першим позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду про стягнення заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісії за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явленнядо позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Що стосується стягнення щомісячної комісії за користування кредитом, то ця вимога на думку відповідача теж не підлягає до задоволення, оскільки АТ «КБ «Приватбанк» пред`явивши позов про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, змінив строк дії договору і щомісячні платежі уже не підлягають до оплати, а до оплати підлягає уся сума заборгованості за кредитним договором. Щомісячна комісія не може стягуватися поза межами строку дії даного кредитного договору. За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а проценти стягнуті до моменту вимоги дострокового повернення коштів, при наявності судового рішення про стягнення цих сум відповідач вважає, що підстав повторного стягнення заборгованості по тілу кредиту, проценти, комісії за користування немає. Відповідно до п. 6.1 Даного кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту , винагороди Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі - 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення , але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином є правильні позиції Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року по справ №175/4753/15-ц, що пеня не може стягуватися як вид відповідальності за порушення графіку оплати за межами дії строку кредитного договору. В цьому випадку Верховний Суд зробив висновок, що позовна давність, щодо стягнення процентів і пені не застосовується, оскільки має місце необґрунтованість та безпідставність стягнення даних коштів поза межами строку дії договору, а не законність стягнення з пропуском звернення до суду. Відповідач вважає, що ПАТ «Приватбанк» має право на захист охоронних правовідносинах права та інтереси позивача, які забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та стягувати ці нарахування. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18. Дані позиції і зазначені у постанові Верховного суду від 06 лютого 2019 року, справа N 175/4753/15-ц За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, комісії та пені за користування коштами згідно існуючого графіку, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, комісії та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. На відносини після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення усієї суми заборгованості порука не поширюється. Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків,викладених у постановах Верховного Суду України від 26листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа№ 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Таким чином, відповідач вважає, що у АТ «КБ «Приватбанк» не має жодних правових підстав стягувати кошти із поручителів даного кредиту, а саме: [PERSON] та [PERSON] , оскільки їхні договори поруки є припинені у зв`язку із припиненням строку дії кредитного договору, а тому на правовідносини , які виникнули після рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.02.2012 року порука не поширюється. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2020 року підготовче провадження закінчено , призначено справу до судового розгляду по суті на 11.00 год. 08.04.2020 року. 28.04.2020 року від представника позивача Савіхіної А . М. надійшла уточнена позовна заява до справи, де зазначено наступне. 28.02.2008 між комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №43К, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 95000,00 доларів США на термін до 27.02.2018року . В якості забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.02.2008 були укладені, відповідно, договори поруки. Позивачем свої зобов`язання за даним кредитним договором виконані в повному обсязі на відміну від відповідача, яка порушила умови договору і станом на 23.06.2015 у неї виникла заборгованість в сумі 158 142,09 доларів США, а саме: по несплаченому кредиту - 64212,95 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 40677,02 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 35061,69 доларів США, заборгованості по пені за користування кредитом - 18190,43 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 , яка складала 77403,95 доларів США, з яких 73401,00 доларів США- заборгованість за кредитом, 3989,08 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 13,87 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, різниця становить 89926,19 доларів США. Звертає увагу суду , що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на вій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом . Таким чином , заборгованість до стягнення становить 71749,63 доларів США, яка складається з наступного : 36687,94 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 35061,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором 43К, однак дана вимога була залишена без задоволення, а тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 71749,63 доларів США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2015 року складає 1561271,95 грн. за кредитним договором №43 К від 28.02.2008 року , яка складається з наступного: 36687,94 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 35061,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також судові витрати по справі. 29.04.2020 року до суду електронною поштою надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Єрмолова Є.М., де зазначено, що 28.02.2008 між комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №43К, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 95000,00 доларів США на термін до 27.02.2018року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку , встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі , а саме видав відповідачу кредит у розмірі 95000,00 доларів США. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості , згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитом задоволено суму в розмірі 81305,44 доларів США. Ухвалою суду від 21 січня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року про стягнення заборгованості скасовано. 29.05.2018 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто: з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором №43 К від 28.02.2008 року у розмірі - 77 403,95 доларів США . У зв`язку зі скасуванням заочного рішення від 10.04.2012 року та прийняттям нового рішення позивачем буде підготовлено уточнену позовну заяву. Статтями 509,526,527,629 ЦК України передбачено, що Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язки повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Кожна із сторін зобов`язання має право вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором або уповноваженою на це особою. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Банк повністю виконав свої обов`язки й надав позичальнику кредитні кошти , однак останній свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить . Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.Таким чином , раніше постановлене судове рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору , який не припинив свою дію , нараховані після винесення попереднього рішення суду. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (статті 626, 628,1048 ЦК України). Згідно ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно з розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів. Протягом строку дії договору, кредитор здійснює нарахування відсотків відповідно до погоджених сторонами в договорі умов, в свою чергу у боржника є обов`язок виконати вимоги кредитора сформовані виходячи з умов договору, який є обов`язковими для виконання сторонами. Згідно з п.п. 4.1 договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 цього Договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку №1 до цього Договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 14% річних. У відповідності з п. 4.10 кредитного договору: «Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину Кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році.». Беручи до уваги існуючу судову практику про стягнення заборгованості після настання терміну повернення кредиту або у разі пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, з урахуванням правових позицій ВСУ та Постанов ВП ВСУ, обґрунтованою підставою для нарахування відсотків після настання терміну повернення кредиту в розмірі встановленому договором може бути наявність в договорі умови про строк дії договору, який відповідав би ст. 252 ЦК України, а саме, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати або умова договору, яка б передбачала сплату відсотків до повного повернення суми кредиту. Враховуючи вищевикладене, згідно з умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, а тому з урахуванням правових позицій ВСУ та Постанов ВП ВСУ сторони погодили сплату відсотків до повного повернення суми кредиту. Стосовно правомірності нарахування пені. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір обов`язковий до виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Правомірність стягнення пені: зазначає, що нарахування пені передбачене розділом 6 Договору, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку №1 до цього Договору, а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3,2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 цього Договору, винагороди, передбаченої п.п. 4.5, 4.6, Позичальник сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків та пені на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Щодо правомірності нарахування винагороди за кредитним договором. Відповідно до п. 3.6 ''Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту'', затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Однак, відповідно до ст. 2 ЗУ ''Про банки і банківську діяльність'' банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будьяке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях. В даному випадку, винагорода за оформлення кредитного Договору в розмірі 200,00 грн. одноразово, винагорода за ведення кредитного договору щомісячно в розмірі 0,1225% від суми кредиту, та винагорода за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Таким чином, п.4.6 договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Щодо чинності договору поруки. При укладенні Кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Згідно ст. 546 ЦК України: "Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком." Порука є традиційним, одним із найдавніших інститутів цивільного права та одним із найефективніших способів забезпечення зобов`язань в умовах сучасного цивільного обігу, особливо при укладенні договорів. Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов`язань, а також має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов`язання та про договори. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука віднесена до зобов`язально-правових засобів забезпечення виконання зобов`язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов`язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов`язальної вимоги. Порука є додатковим зобов`язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов`язання основного боржника приєднується зобов`язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Договір поруки водночас є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов`язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов`язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов`язаний провести таке виконання. Із законодавчого положення "поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник", випливає обов`язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов`язаний основний боржник. Таким чином, законодавець фактично поставив знак рівності між зобов`язанням боржника за основним договором та зобов`язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними. Враховуючи вищевикладене порука є правочином за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обов`язок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. Таким чином, Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що й Позичальник. При укладенні як Кредитного договору так і договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Згідно ч. 1 ст.553 ЦК України: "За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. " Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України: "Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності". Згідно ст. 509 ЦК України: "Зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії." Відповідно ст. 598 ЦК України: "Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом." Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по Кредитному договору. Припинення правовідносин (зобов`язань) здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Таким чином, сторони в момент укладення як Кредитного так і Договору Поруки оговорили всі істотні умови, на що свою згоду дав і Поручитель, поставивши власний підпис на Договорі. П.4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно з п.11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Звертає увагу суду на той факт, що Відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову Банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Щодо твердження Відповідача-1 про зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України: Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з п.7.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно до ст. 654 ЦК України: Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки, кредитний договір № 43K від 28.02.2008 року укладений в письмовій формі, то і всі зміни вчиняються у письмовій формі. Вказані зміни повинні бути оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Однак, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому строки виконання зобов`язань за кредитним договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами кредитного договору № 43K від 28.02.2008 року. Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує , що Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив (том 2 а.с.185). Представник відповідача [PERSON] адвокат С. Р . Петришин у судове засідання надав заяву, згідно якої просить суд розгляд справи проводити без його участі та без участі [PERSON] , проти заявленого позову заперечує , просив відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільногопроцесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступнихпідстав. Судом встановлено, що 28.02.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №43К (том 1 а.с.15-19). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 вказаного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 95000,00 доларів США. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди встановлені графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 27.02.2018. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 28.02.2008 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки (том 1 а.с. 20). Згідно п. 2 вищезазначеного договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 цього ж договору, у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Аналогічний договір поруки був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.02.2008 (том 1 а.с.20, зворот). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 у справі №2/0417/2878/2012 цивільний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-банк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Судом вирішено стягнути із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 639630,44 грн. та 10000,00 грн. з ПАТ «Акцент-банк» (а.с.4). Ухвалою суду від 21 січня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року скасовано за заявою про його перегляд. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 року по справі -№2/0417/2878/2012 позов АТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто: з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №43 К від 28.02.2008 року станом на 23.02.2012 року у розмірі - 77 403,95 дол. США , що складаються з: 73 401,00 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 3 989,08 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 13.87 дол. США пеня. Стягнення заборгованості за кредитним договором №43К від 28.02.2008 р. вирішено здійснювати в межах суми заборгованості 77 403,95 дол.США, що за курсом НБУ від 09.02.2012 року (на момент звернення до суду - 1 дол. - 7,99 грн.) складає - 618 457,56 грн....( том 2 а.с.13-19). 10.11.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Калуського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів. У позовній заяві АТ «КБ «Приватбанк» заявляє про наявну заборгованість по кредитному договорі станом на 23.06.2015 року в розмірі - 158 142,09 дол. США, а саме: 64 212, 95 дол. США - основна заборгованість за кредитом; 40 677,02 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 35 061,69 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 190,43 дол. США - пеня. Згідно заяви про уточнення позовних вимоги АТ «КБ» «Приватбанк» просить стягнути заборгованість, що виникла станом на 23.06.2015 р, а саме: заборгованість в розмір - 71749,63 доларів США, яка складається з наступного : 36687,94 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 35061,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. У відповідності до заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 року по справі -№2/0417/2878/2012 позов АТ «КБ «Приватбанк» стягнуто: з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №43 К від 28.02.2008 року станом на 23.02.2012 року у розмірі - 77 403,95 дол. США , що складаються з: 73 401,00 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 3 989,08 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 13.87 дол. США пеня. Заборгованість стягувати за курсом на момент звернення до суду 1 дол. - 7,99 грн., що складає - 618 457,56 грн.. Суд вважає, що стягнення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усієї суми заборгованості за тілом кредиту, проценти за користування, пені станом на 23.02.2012 року підтверджує, що ПАТ «КБ «Приватбанк`змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 у справі №2/0417/2878/2012 , яке скасоване та прийняте по даній справі нове заочне рішення від 29.05.2018 року про стягнення коштів, в тому числі повного тіла кредиту станом на 23.02.2012 року засвідчує такі зміни умов кредитного договору. Фактично відсотки за користування кредитом та комісія за обслуговування та відповідальність у формі пені за невчасну оплату по графіку погашення не діють поза межами строку дії договору, оскільки дострокове погашення передбачає повернення усієї наявної суми заборгованості. Судом встановлено, що за ініціативою АТ «КБ «Приватбанк» було отримано рішення Індустріального районного суду про дострокове стягнення усієї суми заборгованості із боржників станом на 23.02.2012 року, тому з цього моменту, суд вважає, що кредитор не вправі стягувати відсотки та комісію за користування кредитом. Судом також не встановлено жодного узгодженого між сторонами документу чи умов наявного кредитного договору, щодо порядку сплати відсотків та комісії за межами терміну дії кредитного договору. Більше того Велика Палата Верховного Суду вказує на виникнення у кредитора права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання тільки у відповідності до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Підставою для розгляду справи Великою Палатою ВС стала необхідність відступити від правового висновку Верховного Суду України для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії. У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата ВС відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Велика Палата ВС вважає, що, звертаючись із першим позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду про стягнення заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Суд вважає, що право АТ «КБ «Приватбанк» нараховувати передбачені кредитним договором проценти, комісії за кредитом припинилися після пред`явлення до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позову про стягнення коштів, підтвердженням чого є наявні рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення усієї заборгованості станом на 23.02.2012 року, у відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України. Щодо заявленої АТ «КБ «Приватбанк» позовної вимоги про стягнення щомісячної комісії за користування кредитом, то суд вважає, що ця вимога теж не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях. В даному випадку, винагорода за оформлення кредитного Договору в розмірі 200,00 грн. одноразово, винагорода за ведення кредитного договору щомісячно в розмірі 0,1225% від суми кредиту, та винагорода за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Пунктом 4.6 Кредитного договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Отже , згідно умов кредитного договору комісія це плата за оформлення, розрахунково-касове обслуговування, що є договірною платою за здійснення фінансової послуги. Суд зазначає, що оскільки АТ «КБ «Приватбанк» пред`явивши позов про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, змінив строк дії договору і щомісячні платежі уже не підлягають до оплати, а до оплати підлягає уся сума заборгованості за кредитним договором. Щомісячна комісія не може стягуватися поза межами строку дії даного кредитного договору, оскільки являється платою банку за обслуговування кредиту. Жодного обслуговування банком боржників поза межами кредитного договору не може бути і у розрізі вищевказаних постанов Великої Палати Верховного Суду не допускається стягнення кредитором жодних інших нарахувань, окрім гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України після наявних вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що за таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а проценти стягнуті до моменту вимоги дострокового повернення коштів, при наявності судового рішення про стягнення цих сум, підстав стягнення процента комісії немає. Суд зазначає, що АТ «КБ» «Приватбанк» має право на захист охоронних правовідносинах права та інтереси позивача, які забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та стягувати ці нарахування. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18. Дані позиції і зазначені у постанові Верховного суду від 06 лютого 2019 року, справа N 175/4753/15-ц Оскільки АТ «КБ «Приватбанк» пред`являє позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] як до майнових поручителів кредитних зобов`язань, то суд зазначає, що поручительство як додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов не може існувати самостійно поза межами строку дії основного договору. Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, та зазначає, що оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Таким чином, суд вважає, що у АТ «КБ «Приватбанк» не має жодних правових підстав стягувати кошти із поручителів даного кредиту, а саме: [PERSON] та [PERSON] , оскільки порука не поширюється на правовідносини кредитора і боржника після припиненням строку дії кредитного договору. Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, згідно до ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,ст.ст. 525, 526, 610, 625, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed