Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом зазначивши, що його мати [PERSON] разом з відповідачами, в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було приватизовано житловий будинок розташований по вул. Гастело, 15 в м. Герца Чернівецької області на що 11 листопада 1993 року отримали свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок. 08 вересня 2012 року [PERSON] померла. Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом спадщину прийняв своєчасно та звернувся до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння, так як державна реєстрація права власності на вказаний будинок не була проведена. За таких обставин, просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частину спадкового майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, тому суд з урахуванням думки представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що по вул. Гастело, 15 в м. Герца Чернівецької області розташовано житловий будинок. Згідно даних домової книги Герцаївської міської ради Чернівецької області у вказаному житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] матір позивача та відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6-8) 19 червня 1992 року набув чинності Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до пп. 2, 5 ст. 8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Як вбачається з свідоцтва про право власності від 11 листопада 1993 року, виданого Герцаївською міською радою на підставі розпорядження голови Герцаївської міської ради від 05 листопада 1993 року, житловий будинок який знаходиться по вул. Гастело, 15 в м. Герца Чернівецької області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який був приватизований згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». (а.с. 9) Нормою ст. 112 ЦК УРСР 1963 року (чинною на період набуття права власності) було закріплено положення про спільну власність, згідно із якою частковою власністю визначалося як спільна власність з визначенням часток, а сумісною власністю без визначення часток. Пленуму Верховного Суду України у п.5 своєї постанови «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, звернув увагу на те, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. З урахуванням наведених норм законодавства, зважаючи на те, що житловий будинок по вул. Гастело, 15 в м. Герца Чернівецької області був переданий [PERSON]П та відповідачам у спільну сумісну власність шляхом його приватизації, та за відсутності доказів про те, що участь кого-небудь із них у надбанні вказаного житлового будинку була більшою або меншою, то суд приходить до висновку, що всі вони стали його співвласниками в рівних частках по 1/8 частці кожний. 08 вересня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області № І-МИ 150687. (а.с.16) Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/8 частку житлового будинку розташованому по вул. Гастело, 15 в м. Герца Чернівецької області. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало їй на день смерті на випадок своєї смерті заповіла позивачу [PERSON] згідно заповіту від 30 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за № 1153. (а.с. 18) Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] позивач 19 жовтня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 51) проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 24 червня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 63-64). Згідно ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належало 1/8 частка спірного житлового будинку та в порядку спадкування позивач своєчасно прийняв спадщину, але не може оформити її з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, то його вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/8 частку житлового будинку, який розташований по вул. Гастело № 15 в м. Герца Чернівецької області. На підставі ст.ст. 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220-1223, 1241, 1261, 1268-1270, 1273, 1275 ЦК України, ст. 112 ЦК УРСР від 1963 року, 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved