Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом, який в процесі судового розгляду неодноразово уточняв до [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати незаконними дії виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо відмови [PERSON] в приватизації квартири за адресою; с. Давидів, вул. Галицька, буд.24. кв. 126.; визнати [PERSON] та [PERSON] такими. що втратили право на користування житлом - квартирою за адресою: [ADDRESS].; визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS].; визнати за ним право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 15 січня 2010 року позивач, отримав ордер на жиле приміщення №000016 - двокімнатну квартиру загальною площею 65 кв.м. житловою площею - 38.0 кв.м. за адресою: с. Давидів, вул. Галицька, буд.24. [ADDRESS], виданого на підставі рішення № 1 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 15.01.2010 року. Згідно вищезазначеного ордеру, членами його сімї вказано дружину - [PERSON]. [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. З 2012 року між позивачем та [PERSON] розірвано шлюб. 18.03.2010 року [PERSON] та [PERSON] знялись з реєстрації з місця проживання за адресою : с. Давидів. [ADDRESS] та з цього часу у вищевказаній квартирі не проживали жодного дня. спільного господарства не вели, утримання квартири не здійснювали. Підтвердженням чого виступає копія будинкової книги. В 2010 році в спірну квартиру була прописана мати позивача - [PERSON], яка по теперішній час постійно там проживає. Враховуючи той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані і фактично не проживають у спірній квартирі більше 5-ти років, а також не ведуть спільне господарство і не утримують спірну квартиру. вони втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. Зважаючи на те, що відповідачами - [PERSON] та [PERSON] і. В. втрачено право користування спірною квартирою - ними і втрачено право на приватизацію даної квартири. В березні 2015 року позивач виявив бажання приватизувати спірну квартиру, однак в цьому йому було відмовлено рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 44 від 19.03.2015року, оскільки в ордері на жиле приміщення зазначено відповідачів [PERSON] та [PERSON]Однак відповідачами вже використано право на безоплатну приватизацію, відповідно ними не може бути приватизовано спірну квартиру.Враховуючи вищенаведене та те, що в спірній квартирі зареєстрована і спільно проживає відповідач [PERSON], лише вона одна може бути включена до членів сім'ї наймача. Однак, як зазначалось вище, вона вже один раз за життя використала своє право на приватизацію і не заперечує того, щоб спірну квартиру я приватизував одноосібно. В судове засідання зявився позивач [PERSON] та його представник [PERSON], які уточненні позовні вимоги від 13.10.2015 року підтримали та просили їх задовольнити. В судове засіданні зявився представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], яка щодо заявлених позовних вимог поклалась на розсуд суду. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявилися не повідомили суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Неодноразово подавали на адресу суду необгрунтовані заяви про відкладення судових засідань з підстав що бажають подати позовну заяву, однак на момент постановлення судом рішення такої не подали. Відповідач [PERSON] подала заяву в якій щодо позовної вимоги про надання дозволу на приватизацію спірної квартири позивачу, заперечила. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала заяву в якій, позовні вимоги визнає повністю та просить їх задовольнити та судовий розгляд справи проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідачів, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № № 000016 від 15.01.2010 року, виданого на підставі рішення № 1 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, позивач [PERSON] голова сімї, відповідач [PERSON] дружина, відповідач [PERSON] донька отримали право на проживання у [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Встановлено, що відповідно до будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані повивач [PERSON] з 25.02.2010 року та відповідач [PERSON] з 17.04.2010 року. Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстру проживання у [INFO] 25.02.2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Так судом встановлено, що позивачу [PERSON], рішенням № виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, відмовлено у передачі у власність квартири [ADDRESS]. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені у Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.92 р. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 4 статті 2 цього Закону. П.п. 2, 4 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. З матеріалів справи не вбачаються підстави для відмови у задоволенні прохання позивача приватизувати квартиру [ADDRESS], оскільки такий має право на приватизації вищевказаної квартири в межах норм визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування". В розумінні ст. 5, 16 зазначеного Закону відповідач у справі є органом, створеним місцевою радою, та наділений цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону, уповноваженим здійснювати приватизацію державного житлового фонду, відповідно до Житлового кодексу України та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Тому враховуючи вищенаведене позовні вимоги в частині визнання незаконним дій виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо відмови позивачу у приватизації квартири [ADDRESS] та визнання права позивача на приватизацію квартири [ADDRESS] є підставними та такими, що підлягають до задоволення, однак в межах норм визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мають зареєстрованого місця проживання. Також судом не встановлено, що такі мають право користування вказаним житлом відповідно до норм чинного законодавства, тому позовна вимога про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], такими що втратили право користування квартирою № 126 у будинку № 24 по вул. Галицькій, с. Давидів, Пустомитівського району, Львівської області є безпідставною. Позивачем не представлено, а судом не здобуто доказів того, що відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] використано їх право на безоплатну приватизацію в межах норм визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому суд не може позбавити їх права на безоплатну приватизацію в межах норм визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. В судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача, відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині позовних вимог про позбавлення останніх права на приватизацію спірної квартири. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими що втратили право на приватизацію спірної квартири є необгрунтованими. Оскільки право позивача, як вбачається із матеріалів справи та встановлених судом обставин, порушено лише сільською радою, а не усіма вказаними у позові відповідачами, то судові витрати, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України у користь позивача слід стягнути лише з [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Outcome: partial