Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON] при третій особі: ТОВ «Агрофірма Ольвія» про захист честі, гідності, ділової репутації та компенсації моральної шкоди, вказавши, що напротязі 2014 року (і дотепер) позивач був представником відповідача за довіреністю в судах з правами та обов"язками визначеними довіреністю та договором укладеним сторонами. Так, позивачем було знайдено клієнта для довгострокової оренди земельної ділянки відповідача по максимальним цінам ставки оренди прийнятих у Полтавській області, з прив"язкою до курсу УМВБ до долара США (бо договір довгостроковий) та ще й з індексацією на долар США (у випадку інфляції останньго). За сприяння позивача та під його особисту гарантію третя особа підписала 16.05.14р. договір оренди землі з відповідачем та внесла предоплату у відповідності до п. 8 того договору. Як зазначає позивач, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою надання технічної документації на земельну ділянку належну відповідачу, для отримання кадастрового номеру, який необхідний для реєстрації вказаного договору оренди землі, але у відповідь отримав телефонний дзвінок з повідомленням про припинення довіреності, наданої відповідачем на ведення справ останнього. Позивач вказує, що після цього відповідач направляє листа третій особі, в якому звинувачує позивача в шахрайських діях, і просить вважати договір, укладений за сприяння позивача недійсним та нікчемним. Крім того, у вказаному листі зазначено, що позивач „шахрайським шляхом" вніс суттєві зміни у статут фермерського господарства відповідача, в якому він був одноособним засновником і власником. Як зазначає позивач, з урахуванням того, що це брутальний наклеп, а всі дії в тому числі і щодо змін до статутних докуметів були узгождені з відповідачем, що підтверджується його особистим підписом на статуті вказаного ФГ, - очевидно, що офіційні звенувачення є нічим іншим як небажанням (або неспроможністю) виконати обов"язки за договором перед третьою особою, і таким чином перекласти відповідальність на позивача. Позивач наголошує, що вищевказана інформація не відповідає дійсності, ображає, принижує його та наносить йому моральну шкоду, в тому числі шкоду діловій репутації. На підставі викладеного, позивач прохав: 1) визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутапію позивача інформацію поширену відповідачем у його листі від 22 серпня 2014 року на адресу третьої особи; 2) зобов"язати відповідача спростувати тим самим способом відомості, що містить лист відповідача на адресу третьої особи від 22.08.14 року та принести прилюдні вибачення у конторі третьої особи у м. Хорол, яка знаходиться по вул. Леніна, 100, в присутності працівників третьої особи та за попереднім узгодженням цієї дії з третьою особою; 3) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.; 4) всі судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання для проведення судових дебатів не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. В письмових запереченнях позов не визнав повністю, прохав відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання для проведення судових дебатів не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Представник третьої особи: ТОВ «Агрофірма Ольвія» [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та \~представника відповідача, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши надані по справі докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3\~ \~ст. 11 ЦПК України\~ \~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1\~ ст. 11 ЦПК України\~ \~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач [PERSON] був представником за дорученням відповідача [PERSON] згідно довіреності від 19.02.2014 року Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області (а.с.5) та договру №8/15 про надання представницьких послуг від 25.02.2015 року (а.с.4). Крім того, 16.05.2014 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] Дем»яновичем, який є засновником третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія» (а.с.21) було укладено договір оренди землі (а.с.9,10), що не заперечувалося сторонами по справі та доводиться рішенням Хорольського районного суду від 26.02.2015 року справа №548/2140/14-ц. (а.с.238-240) 25.08.2014 року [PERSON] Дем»яновичем, який є засновником третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія», отримано листа відповідача, в якому він звинувачує позивача в шахрайських діях і просить вважати договір укладений за сприяння позивача недійсним та нікчемним. Крім того, у вказаному листі зазначено, що позивач „шахрайським шляхом" вніс суттєві зміни у статут фермерського господарства відповідача. Факт надсилання листа [PERSON] не заперечувався відповідачем та його представником в судовому засіданні та про нього згадується в запереченнях відповідача від 21.11.2014 рок (а.с.98). 14.10.2014 року відповідач звернувся до Хорольського РВ УМВС України в Полтавській облаті по факту шахрайських дій, вчинених позивачем відносно нього. Відомості по даному факту внесені 14.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~\~12014170330000556. Кваліфікація даного кримінального правопорушення ч.1 ст. 190 КК України.\~ Постановою слідчого СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській облаті [PERSON] від 23.12.2014 року закрито дане кримінальне провадження №12014170330000556 від 14.10.2014 року в зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно ч.1,2 ст.34 Конституцї України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Але в той же час ч.1ст.68 Конституцї України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, як вказано в абз.4 п.1 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно п.4 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно п.6 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно п.15 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти:...викладення в ..., листах, адресованих іншим особам; .... Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п.18 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п.19 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є: недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно ч. 3\~ст. 277 ЦК України\~негативна інформаціяю, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежне. Згідно з положенням\~статті 277 ЦК України\~і\~статті 10 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширені відомості не відповідають дійсності, покладється на відповідача. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем та його представником в судовому засіданні, що у вищевказаному листі відповідач написав наступне: «...Даним листом повідомляю [PERSON] про те, що зовсім не так давно мені стало відомо про грубе втручання у господарську діяльність ведення ФГ «Дружба», засновником і керівником якого я є одноосібно, вказаної особи. Дана особа без погодження зі мною, всупереч моїм інтересам, діючи на підставі письмового доручення внесла серйозні зміни у статут господарства. Дані дії я розцінюю як шахрайські та такі, що направлені на нанесення мені шкоди, і я вимушений призупинити дію письмового доручення.» Проаналізувавши пояснення сторін та вище вказаний ППВС України, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши надані по справі докази, суд приходить до висновку, що в діях відповідача вбачається юридичний склад правопорушення поширення недостовірної інформації, оскільки, даний лист направлений посторонній особі [PERSON] з інформацією, яка стосується особисто позивача, недостовірність якої підтверджена вищевказано постановою слідчого СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській облаті [PERSON] від 23.12.2014 року, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме гідність так як порушено цінність позивача як унікальної біопсихосоціальної цінності, честь, оскільки вищевказним листом порушена позитивна соціальна оцінка позивача в очах засновників та працівників третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія» та ділова репутація, оскільки порушена суспільна оцінка ділових і професійних якостей позивача при виконанні ним трудових обов'язків, як представника за дорученням (а.с.206) третьої особи. Інформація, що викладена відповідачем в листі від 22.08.2014 року є негативною, оскільки нею стверджується порушення позивачем, норм ст.190 КК України та недостовірною, оскілки відповідач не довів протилежного під час судового процесу, хоча на нього покладений такий обов»язок ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України. Згідно абз.3 п.16 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). У рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 вказується, що з огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Згідно абз.3 п.16 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. З аналізу вищевказних ППВС України та рішення Конституційного суду України, суд приходить до висновку, що за сам факт зверення без жодних підставдо СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській облатівідповідач не нестиме відповідальності, але повідомлення не перевіреної інформації постороній особі [PERSON] є неправомірним. На думку суду відповідно до п.19 вищевказаного ППВС України поширена відповідачем інформація є фактичним твердженням, оскільки містить фактичні дані (грубе втручання у господарську діяльність ведення ФГ «Дружба», засновником і керівником якого був відповідач та внесенння позивачем серйозних зміни у статут господпарства всупереч моїм інтересам відповідача), які стали предметом розслідування вищевказаного кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що перша позовна вимога [PERSON], про визнання такою, що порочить його ділову репутацію інформацію поширену відповідачем у його листі від 22 серпня 2014 року на адресу ТОВ «Агрофірма Ольвія» підлягає до повного задоволення. В той же час суд не може повністю задовольнити другу позовну вимогу [PERSON], а саме зобов"язати відповідача спростувати тим самим способом відомості, що містить лист відповідача на адресу третьої особи від 22.08.14 року та принести прилюдні вибачення у конторі третьої особи у м. Хорол, яка знаходиться по вул. Леніна, 100, в присутності працівників третьої особи та за попереднім узгодженням цієї дії з третьою особою, так як суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися у присутності працівників третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія» у тій чи іншій формі, виходячи з наступного. У п.26 ППВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено в ст. ст. 16, 277 ЦК України. До того ж п.26 вищезазначеного ППВС України вказано, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Крім того підлягає частковому задоволенню і третя позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. з наступних підстав. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої…, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності ч. 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію», якщо суб'єктивну думку висловено в брутальній принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суд не може взяти до уваги обгрунтування розміру моральної шкоди в сумі 30\~000 грн, як еквівалент розміру передплати, здійсненої третьою особою ТОВ «Агрофірма Ольвія» відповідачу [PERSON] за спірним договором оренди (а.с.9), оскільки він був укладений під особисту гарантію позивача, який (договір) відповідач вважає „недійсним та нікчемним" через „шахрайські дії позивача", оскільки у суду відсутні докази того, що даний договір укладений під особисту гарантію позивача, не вказано цього і у вищевказаном договорі оренди. Але, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в результаті протиправних дій [PERSON], було порушено особисті немайнові права позивача, а саме гідність, честь та ділову репутацію, то позивачу всеж таки була завдана моральна шкода. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, задана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, відповідач з власної волі повідомив не перевірену інформацію в листі постороній особі [PERSON], то суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останньому моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з\~ розповсюдженням недостовірної інформації. На підставі вищевикладеного, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 1 000 гривень, і вважає, що цей розмір моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності і справедливості та глибині перенесених моральних страждань позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 543,60 грн. на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial