Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 48 404, 38 грн., посилаючись на те, що 01.02.2018 в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Мерседес» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Тойота» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Подія сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2018. Автомобіль «Мерседес» д/н [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «ВУСО» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ПрАТ «ВУСО» було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 48 404, 38 грн. З огляду на те, що водій забезпеченого транспортного засобу у строк, визначений чинним законодавством, не повідомив страховика ПрАТ «ВУСО» про настання страхового випадку, а також після ДТП залишив місце пригоди, ПрАТ «ВУСО» на підставі п. п. 33.1, п. 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" набув право регресної вимоги до відповідача. При цьому, 11.07.2019 між ПрАТ «ВУСО» та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого товариство відступило позивачу право вимоги відшкодування регресу збитків, зокрема, й за полісом, укладеним з відповідачем. На підставі зазначеного позивач звертається до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.10.2019 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 26.11.2019 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, в судове засідання останній не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 01.02.2018 в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Мерседес» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Тойота» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вина відповідача у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2018. З вказаної постанови вбачається, що [PERSON] після скоєння ДТП залишив місце пригодив, у зв`язку з чим був притягнутий до відповідальності і за ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобілю «Тойота» д/н [NUMBER] внаслідок ДТП завдано матеріальної шкоди. На момент ДТП транспортний засіб «Мерседес» д/н [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «ВУСО» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7900442. Страхувальником по зазначеному вище договору є [PERSON] . 20.02.2018 р. до позивача з заявою про настання страхового випадку звернувся [PERSON] який є власником постраждалого автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] . Вбачається, що відповідач не повідомив позивача про настання страхового випадку в строки визначені законом. Доказів зворотнього до суду не надано. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] , становить 48 404,38 грн., що підтверджується матеріалами справи. 02.07.2018 позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмір 48 404, 38 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14685. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.п.33.1, 33.4 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що відповідач, як винна особа в дорожньо-транспортній пригоді, не повідомив про настання страхового випадку, як і про поважність причин, які перешкоджали цьому. Зокрема, згідно з ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо, зокрема, він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Вбачається, що відповідач після скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди та не повідомив страховика про настання страхового випадку. 11.07.2018 р. між ПрАТ «ВУСО» та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого товариство відступило позивачу право вимоги відшкодування регресу збитків, зокрема, й за полісом, укладеним з відповідачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вказане позивач є правонаступником ПрАТ «ВУСО» в зазначених зобов`язаннях та набув право вимоги до відповідача. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених в позові. З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 48 404, 38 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 768, 4 грн. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 30.01.2019, свідоцтво та посвідчення адвоката Самойленка П.М. , Додаткову угоду №189 до договору про надання правової допомоги від 02.10.2019, акт здачі-приймання робіт, згідно з яким адвокатом витрачено 11 годин, вартість послуг склала 11 700 грн., з яких: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (4 год) вартістю 1 000 грн., написання позовної заяви (5 год) вартістю 2 000 грн., підготовка процесуальних документів (2 год) вартістю 700 грн., супровід та контроль справи вартістю 8 000 грн., платіжні доручення по сплаті 11 700 грн. Стороною відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування поданих позивачем доказів та викладених останнім обставин. При цьому, щодо суми витрат заявлених до стягнення суд вказує наступне. Суд вважає необґрунтованими посилання сторони позивача на необхідність стягнення з відповідача витрат в розмірі 8 000 грн. за супровід та контроль справи, оскільки вбачається, що судове засідання по справі за участі представника позивача відбулось лише 21.01.2020, у зв`язку з чим суд вважає розмір зазначених витрат завищеним, таким, що не відповідає складності справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на зазначеній супровід справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на вказане, суд визначає розмір витрат на зазначені послуги (супровід та контроль справи) адвоката на суму 2 300 грн. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат в загальному розмірі 6 000 грн.

Outcome: partial