Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

08 червня 2015 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Обґрунтовує вимоги тим, що 30 жовтня 2013 р. уклав з «[PERSON] Капітал» кредитний договір № GP-5323585, за яким йому надано кредит. У подальшому отримав від «[PERSON] Капітал» повідомлення, що 11 березня 2015 р. прийнято рішення про передачу справи до колекторської агенції. Вказав, що у травні місяці 2015 р. отримав від Товариства «УКГ» і Товариства «М.Б.А. Фінанси» листи з погрозами про притягнення до кримінальної відповідальності в разі несплати колекторам коштів. Вважає, що цими діями «[PERSON] Капітал» незаконно розкрив банківську таємницю щодо нього третім особам, а тому з посиланням на ці обставини та ст.ст. 16, 23, 60 ЦК України, статті 60, 61, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» просив зобовязати «[PERSON] Капітал» не розголошувати інформацію стосовно кредитного договору № GP-5323585 від 30 жовтня 2013 р., а Товариство «УКГ» і Товариство «М.Б.А. Фінанси» припинити незаконну діяльність щодо стягнення боргу з [PERSON] та повернути до Банку отриману від нього конфіденційну інформацію, а також стягнути з «[PERSON] Капітал» 1\~000\~000 грн моральної шкоди. 04 серпня 2015 р., в ході розгляду справи ухвалою суду за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПУМБ. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач «[PERSON] Капітал» свого представника до суду не надіслали, але надали суду письмове заперечення, в якому заявлені вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити з посиланням на таке. По-перше, в Анкеті до пропозиції укласти договір від 30.10.2013 р. [PERSON] надав згоду на розкриття будь-якої інформації, у тому числі такої, що містить банківську таємницю, яка стала відома Банку при укладанні кредитного Договору протягом строку його дії. По-друге, в пропозиції укласти договори [PERSON] погодився отримувати від банку (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання ним зобовязань за Кредитним договором, зокрема, поштою. Оскільки [PERSON] не виконував зобовязань за кредитним договором, то Товариства «УКГ» і Товариства «М.Б.А. Фінанси» за відповідними договорами від 01 квітня 2015 р. укладеними з ПУМБ, до якого передані усі права та обовязки «[PERSON] Капітал» у звязку з його приєднанням до ПУМБ, з яким здійснювали листування з позивачем з метою погашення боргу. По-третє, стягнення моральної шкоди у вказаному випадку не передбачено ні кредитним договором ні чинним законодавством. Відповідач ПУМБ також в судове засідання представника не надіслали, але надали суду письмове заперечення, в якому заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи наступним. 14 березня 2015 р. у звязку з припиненням АТ «[PERSON] Капітал» шляхом приєднання до ПУМБ між ними було затверджено передавальний акт, відповідно до якого всі права та зобовязання «[PERSON] Капітал» перейшли до ПУМБ. Також вказують на те, що в анкері пропозиції укласти договір від 30.10.2013 р. [PERSON] надав згоду на розкриття будь-якої інформації, в тому числі такої, що містить банківську таємницю, а також він погодився отримувати від банку та його уповноважених осіб інформацію про факти невиконання ним зобовязань за Кредитним договором. 01 квітня 2015 р. між ПУМБ та Товариством «УКГ» і Товариством «М.Б.А. Фінанси» укладено договір доручення, за яким останні зобовязались здійснювати від імені ПУМБ дії направлені на стягнення простроченої заборгованості за кредитними договорами, у тому числі й відносно боржника [PERSON] Товариство «УКГ» і Товариство «М.Б.А. Фінанси» будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання своїх представників не надіслали. Листа щодо правової позиції відносно заявлених вимог суду не надали. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2013 р. між «[PERSON] Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № GP-5323585, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на споживчі цілі у сумі 12\~339,97 грн, з яких 2\~191,07 грн на оплату страхового платежу по Договору страхування, зі сплатою 14,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 48 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення грошей до 30 жовтня 2017 року. В день укладення договору боржником була отримана вказана грошова сума готівкою. Відповідно до графіку платежів [PERSON] зобовязався погашати борг до 30 числа кожного місяця у сумі 596,34 грн та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 259,14 грн. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що 30 жовтня 2013 р. підписав з «[PERSON] Капітал» пропозицію про укладення Договору, а не кредитний Договір, але грошові кошти отримав в той же день. Борг погашав до 1 листопада 2014 року, а після вказаної дати припинив виконувати зобовязання за Договором у звязку з незгодою з його умовами. Після цього почав отримувати від колекторських агенцій листи з пропозиціями про необхідність погашення боргу. За правилами ст. 10, 60 ЦПК України Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 р. [PERSON] відмовлено у задоволенні його позовних вимог до «[PERSON] Капітал» про визнання недійсним кредитного договору № GP-5323585 від 30 жовтня 2013 року та стягнення моральної шкоди. Вказане рішення суду першої інстанції у апеляційній інстанції сторонами не оскаржувалось, отже набрало законної сили і має преюдиційне значення для суду у вирішенні цієї справи. Зі змісту рішення випливає, що [PERSON] та «[PERSON] Капітал» на підставі пропозиції укласти договір (оферта) уклали між собою кредитний Договір, який [PERSON] підписав та погодився з його умовами. що спростовує його твердження у судовому засіданні про відсутність укладеного між ними кредитного Договору. Положенням ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку. Згідно ч. 3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» [PERSON] має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, тобто, розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 1 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Зі змісту Анкети до пропозиції укласти договір (оферту) від 30 жовтня 2013 р. укладеного між«[PERSON] Капітал» та [PERSON] видно, що останній надав свою згоду на: «розкриття будь-якої інформації, в тому числі такої, що містить банківську таємницю, яка стала відома Банку при укладенні Кредитного Договору та протягом строку його дії, про [PERSON] (персональні дані), про умови Кредитного Договору, про стан заборгованості [PERSON] за Кредитним Договором тощо третім особам: (1) новим кредиторам [PERSON], у випадку відступлення (передачі) Банком своїх прав за Кредитним Договором цим особам або у випадку виникнення у банку наміру здійснити таке відступлення (передачу) до фактичного його здійснення; (2) контрагентам (партнерам) Банку, включаючи консультантів, юридичні та страхові компанії, посередників, архівні установи та організації тощо, які будуть залучені банком на договірній конфіденційній основі до процесу споживчого кредитування або у звязку з ним; (3) бюро кредитних історій, в тому числі свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через них вказаної інформації про нього. Також шляхом підписання цієї Пропозиції надав Банку безумовну та безвідкличну письмову згоду на надання та обробку такої інформації. У Пропозиції укласти договори (оферта (п. Ж) Позивач погодився отримувати від банку (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання Позивачем зобовязань за Кредитним договором, про розмір існуючої заборгованості за договором, про строки та умови погашення такої заборгованості і т.і., шляхом направлення Позивачу відповідних письмових чи електронних повідомлень засобами звязку, зокрема поштою (в тому числі електронною поштою) за адресою Позивача та/або номером мобільного телефону. 27 жовтня 2014 року рішенням акціонерів «[PERSON] Капітал» вирішено припинити (реорганізувати) «[PERSON] Капітал» шляхом приєднання до ПУМБ та затверджено умови договору про це. 14 березня 2015 року за передавальним актом усі права та зобовязання «[PERSON] Капітал» перейшли до ПУМБ, у тому числі й ті, які випливають з умов спірного Договору. 01 квітня 2015 р. ПУМБ уклав договори доручення за №№ 507/44 і 508/44 з Товариствами «М.Б.А. Фінанси» і «УКГ» відповідно, за якими згідно пункту 1.1. повірені зобовязуються в межах і в порядку передбаченому чинним законодавством України, здійснювати від імені і за рахунок ПУМБ дії, направлені на стягнення простроченої заборгованості за кредитними договорами, укладеними ПУМБ з позичальниками фізичними особами. За такого, з урахуванням наявності у позивача боргу за кредитним договором, умов укладеного ним кредитного Договору з «[PERSON] Капітал», а також договорів доручень між ПУМБ та Товариствами «М.Б.А. Фінанси» і «УКГ», суд дійшов висновку про те, що відповідачі діяли стосовно позивача у межах чинного законодавства та на виконання укладених між ними договорів доручень, а тому відсутні правові підстави для зобовязання «[PERSON] Капітал» і ПУМБ не розголошувати інформацію щодо укладеного з позивачем кредитного договору, а також зобовязання Товариствами «М.Б.А. Фінанси» і «УКГ» припинити незаконну діяльність відносно позивача та зобовязати їх та повернути «[PERSON] Капітал» отриману від нього інформацію щодо цього кредитного договору. Не підлягають також задоволенню, через безпідставність і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача «[PERSON] Капітал» на його користь завданої йому моральної шкоди в сумі 1 000000 грн. Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Оскільки відповідачами «[PERSON] Капітал» та ПУМБ не допущено порушення законодавства України та умов договору під час розголошення банківської таємниці щодо укладеного з позивачем кредитного договору і таке не призвело до вищезгаданих наслідків, то підстави для відшкодування позивачеві шкоди за нормами Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні. Посилання позивача на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди суперечать як загальним положенням закону, що регулюють підстави відшкодування шкоди, так й умов укладеного сторонами договору.

Outcome: approved