Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений,\~в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,096 га, що розташований за адресою: вул. Гребінківська, 10, м. Пирятин Полтавської області. В межах земельної ділянки самочинно, без відповідного дозволу ним було здійснено реконструкцію вказаного житлового будинку шляхом побудови прибудови «г-1» до будинку. 17 серпня 2017 року він подав до Департаменту ДАБІ Декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого обєкта. Однак подана декларація була повернута йому без опрацювання Департаментом ДАБІ, в тому числі і з тих підстав, що в даній декларації відсутня інформація про рішення суду про визнання права власності на обєкт будівництва, на підставі якого заповнюється декларація. Тобто на даний час без рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно прийняття в експлуатацію реконструйованого будинку з прибудовою, а також державна реєстрація права власності на даний житловий будинок з прибудовою неможлива. Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок «Г-1» (загальною площею 74,1 м2, житловою площею 38,9 м2) із самочинно побудованою прибудовою «г-1», що розташований за адресою: вул. Гребінківська, 10, м. Пирятин Полтавської області. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися, представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в його та позивача відсутність. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області у судове засідання не зявився, направив до суду листа, у якому просив справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент ДАБІ у Полтавській області у судове засідання не зявився, направив до суду листа, в якому вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно після визнання права власності на нього підлягає прийняттю в експлуатацію у відповідності до вимог, встановлених Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим\~постановою КМУ від 13 квітня 2011 року за №461. Також представник Департаменту залишив питання задоволення позову на розсуд суду та просив слухати справу без його участі.\~\~ За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,096 гектарів для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гребінківська, 10, м. Пирятин Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 636669 від 25 січня 2008 року (а.с.8). На підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 1971 року [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Гребінківська, 8 (після впорядкування нумерації будинок по вул.Гребінківська, 10) у м. Пирятині Полтавської області (а.с.5-6). 24 червня 1980 року позивач отримав Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, згідно з яким домоволодіння по вул. Гребінківська, 10 у м. Пирятині Полтавської області прийнято в експлуатацію (а.с.41-42). Згідно технічного паспорта та довідки, виданої КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" № 2310 від 02.06.2017, домоволодіння по вул. Гребінківська, 10 у м. Пирятині Полтавської області загальною площею 74,1 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, складається з житлового будинку «Г-1» з прибудовою "г-1", літньої кухні «З», сажу «О», сараю «С», навісу «П,Р», убиральні «Т», літнього душу «У», огорожі №1,2, хвіртки № 3, воріт № 4, вигрібної ями № 5, водогону №6 (а.с.9-13). Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 24.07.2017 за результатами проведеного технічного обстеження обєкта прибудови до житлового будинку по вул. Гребінківська, 10, м. Пирятин Полтавської області, замовник [PERSON], встановлено, що під час технічного обстеження на предмет визначення неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступного для маломобільних груп населення (для будинків і споруд цивільного призначення, у тому числі багатоквартирних житлових будинків незалежно від класу наслідків (відповідальності), були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції обєкта та встановлено їх готовність до експлуатації (а.с.19-22). Дане технічне обстеження проведено експертом, що має відповідний кваліфікаційний сертифікат (а.с.23). Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] міської ради зведена прибудова до житлового будинку (г-1), що знаходиться по вул. Гребінківська, 10 у м. Пирятині Полтавської області на земельній ділянці, що належить [PERSON] на праві приватної власності, побудована відповідно до діючих будівельних, протипожежних та санітарних норм (а.с.14). У 2017 році позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з Декларацією про готовність до експлуатації самочинно збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду (а.с.15-17), однак листом № 1016-3.12/1089 від 22.08.2017 йому було відмовлено у її прийнятті, оскільки Декларація оформлена з порушенням вимог, встановлених Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, а саме: в п.6 відсутні дані про номер та дату виготовлення звіту про технічне обстеження обєкту, а також в п. 8 відсутня інформація про рішення суду про визнання права власності на обєкт будівництва (а.с.18). Повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації позбавляє позивача можливості оформити своє право власності на вказаний будинок з прибудовою. Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 331 Цивільного кодексу України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Як роз'яснив Пленум ВССУ в п.4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Судом установлено, що позивачем побудовано прибудову до будинку на земельній ділянці, що належить йому на праві власності, з відповідним цільовим призначенням, але без відповідного дозволу. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ "Про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-IIІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів (надалі - Порядок №461). Пунктом 10 вказаного Порядку №461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України "Про архітектурну діяльність" одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Судом установлено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 636669 від 25.01.2008 (а.с.8). Також установлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Департаменту ДАБІ у Полтавській області, але йому було відмовлено у проведенні такого узаконення. Таким чином в іншому порядку, окрім судового, позивач не має можливості захистити свої права. Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що самочинне будівництво, здійснене позивачем, побудовано на належній йому земельній ділянці, також встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації обєкта самочинного будівництва, крім того позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у прийнятті об'єкта до експлуатації компетентним органом, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та визнання за ним права власності на житловий будинок із самочинно побудованою прибудовою, що розташований за адресою: вул. Гребінківська, 10, м. Пирятин, Полтавська область.

Outcome: approved