Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей інвалідів у твердій грошовій сумі, збільшити з 400грн. до 900грн. на кожну дитину. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 16 лютого 2012року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання двох доньок-двійнят: [PERSON] та [PERSON], 29.06.2010року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Посилаючись на те, що доньки, які є інвалідами дитинства, потребують особливого раціону харчування у звязку з хворобою, проходження періодичних курсів лікування та додаткових витрат на придбання ліків, а позивач позбавлена можливості працювати у звязку з необхідністю постійно доглядати за дітьми та перебувати біля них, зазначаючи, що [PERSON] має високий дохід, оскільки працює моряком за кордоном, [PERSON] вважала що є підстави для збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей-інвалідів. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням ним про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.01.2013 року у справі №2-820/1529/12 шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON], 29 червня 2010року народження. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження від 13 липня 2010року серії 1-ЖД №224563 та серії 1-ЖД №224564 (а.с.а.с.4,5). З посвідчень серії ААБ№300752 та серії ААБ№300753, виданих 16 січня 2012року Татарбунарським УПСЗН вбачається, що [PERSON] та [PERSON] визнані дітьми інвалідами на період з 20.09.2011року по 30.09.2016 року (а.с.а.с.7,8). Зі змісту рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.02.2012року у справі №2-166/1529/12 слідує, що судом на користь [PERSON] стягнуто аліменти із [PERSON] на утримання дітей-інвалідів [PERSON] та [PERSON], яким встановлено діагноз - дитячий церебральний параліч, у твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 16.01.2012року (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що на підставі вказаного рішення суду [PERSON] видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження (а.с.а.с.12,13). З листа директора морського агенства "Глобал Сервіс", у формі ТОВ, від 31.05.2012 року №ГС-63 вбачається, що відповідач за допомогою цього агентства працевлаштований на посаду помічника механіка в Національну іранську танкерну компанію (а.с.11). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу (далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, оскільки на утриманні позивача перебувають малолітні діти-інваліди з діагнозом дитячий церебральний параліч, що потребує значних матеріальних витрат на їх лікування, оздоровлення та забезпечення, при цьому розмір аліментів, який стягується щомісячно з відповідача (400грн. на дитину) є близьким до мінімального розміру, встановленого сімейним законодавством з урахуванням положень ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (для дітей до 6 років - 350грн.10коп.), беручи до уваги те, що [PERSON] має нерегулярний та мінливий дохід, працюючи моряком в закордонних компаніях, суд доходить висновку про наявність підстав для збільшення щомісячного розміру аліментів з 400грн. до 900 грн. на кожну дитину. Збільшуючи розмір аліментів суд також бере до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження об'єктивної неможливості сплати [PERSON] збільшеного розміру аліментів у зв'язку із станом його здоров'я, незадовільним матеріальним становищем чи наявністю інших осіб, що знаходяться на утриманні відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 487грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved