Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач АТ «Мегабанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та є предметом іпотеки за договором іпотеки між АТ «Мегабанк» та [PERSON] № 27/2011-MK-USD-3 від 26.12.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. 26.12.2011 року за р. № 1241, а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 6975490 (спеціальний розділ), внесений 12.09.2019 року державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Харківської області від 05.09.2014 року по справі № 645/2487/14-ц. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між АТ «МЕГАБАНК» (яке є правонаступником ПАТ «Мегабанк») та ФОП [PERSON] 26.12.2011 року був укладений кредитний договір №27/2011-МК-USD, відповідно до умов якого банк надав боржнику грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 70 000 доларів США на строк з 26.12.2011 року до 20.12.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором між банком та [PERSON] 26.12.2011 року був укладений іпотечний договір №27/2011-МК- USD -3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. 26.12.2011 року за р.№1241, предметам іпотеки згідно якого є: 3-кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 103,8 кв.м., житловою площею 67,8 кв. м., реєстраційний номер в реєстрації прав власності на нерухоме майно №4647075. В зв`язку з порушенням умов укладених договорів, АТ «МЕГАБАНК» вимушений був звернутися із позовом та на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року на підставі договору іпотеки №27/2011-МК- USD -3 від 26.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. 26.12.2011 року за р.№1241, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , на погашення заборгованості перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором № 27/2011-МК- USD від 26.12.2011 року у розмірі 42063,78 доларів США та 275928,73 грн., із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України « Про іпотеку», для чого ПАТ «Мегабанк» надано право від імені [PERSON] укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленої на рівне не нижчим за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. До реалізації предмету іпотеки передано квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] в управління ПАТ «Мегабанк». За для виконання зазначеного рішення суду, АТ «МЕГАБАНК» звернувся до органів нотаріальних органів. Однак здійснити своє законне право стягувача та іпотекодержателя на звернення стягнення на іпотечне майно, а також виконання рішення суду, виявилось неможливим, в зв`язку наявністю в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження № №6975490. Встановлено, що вказане обтяження було накладено державним реєстратором Кот О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 року. Встановлено, що вказана ухвала про забезпечення позову шляхом накладення заборони та відчуження об`єктів нерухомості, в тому числі й на квартиру [ADDRESS] постановлена судом під час розгляду цивільної справи №645/2487/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. При цьому АТ «МЕГАБАНК», як іпотекодержатель вказаного нерухомого майна, до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не залучалося. Під час постановлення рішення по цивільній справі №645/2487/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики 03.10.2014 року питання щодо скасування заходів забезпечення позову, які було вжиті згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 року, судом не вирішувалося. Як вбачається з інформації, що наявна в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відсутні будь-які виконавчі провадженні у відношенні боржника [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] 21.05.2019 року АТ «МЕГАБАНК» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з відповідним клопотанням про скасування в порядку ст. 158 ЦПК України заходів забезпечення позову згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 року по справі №645/3487/14-ц. Однак, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року у задоволення клопотання АТ «МЕГАБАНК» про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено з тих підстав, що АТ «МЕГАБАНК» не є стороною по справі. Також судом зазначено про необхідність звернення до суду з відповідною позовною заявою. Отже обтяженням, яким було накладено заборону на нерухоме майно [PERSON] , було охоплено й іпотечне майно, що унеможливлює здійснення АТ «МЕГАБАНК» першочергового задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмету іпотеки і виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року позовну заяву АТ «МЕГАБАНК» було залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. 31.10.2019 року АТ «МЕГАБАНК» звернулося до суду з клопотанням про усунення недоліків та просило прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.12.2019 року закрито підготовче засідання у справі за позовом АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 17.07.2020 року від 3-ї особи по справі [PERSON] надійшло письмове клопотання, в якому він звертав увагу на те, що він має бути залучений в якості саме відповідача, а не третьої особи, так як судове рішення у даній справі впливає на його права та обов`язки, а обтяження , що було накладено згідно ухвали про забезпечення позову, є таким, що накладене в його інтересах. На підставі наведеного [PERSON] просив вирішити питання про залучення його у справі як відповідача. Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Процедурні питання заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача визначені ст. 51 ЦПК України. Згідно положень ч.1 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Отже, за загальними правилами, визначеними ЦПК України, право на заміну відповідача/залучення співвідповідача належить виключно позивачу. 26.08.2020 року представник позивача адвокат Мизиненко Д.В. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що АТ «МЕГАБАНК» заперечує проти залучення в якості відповідача до участі у справі [PERSON] . Аналогічні заперечення були заявлені представником позивача адвокатом Мизиненко Д.В. в судовому засіданні 05.11.2020 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мизиненко Д.В. позовні вимоги підтримав. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Максимов М.І. проти позову заперечував з наступних підстав. Приймаючи до уваги, що ухвала суду про заборону відчуження нерухомого майна - предмета іпотеки була прийнята в інтересах [PERSON] , вважав доручним залучення останнього до участі у справі в якості відповідача. Крім того, предметом спору в даному випадку вважав оскарження ухвалу суду про забезпечення позову, в той час, як вказаний спосіб захисту шляхом подання окремого позову чинним законодавством не передбачений. Одночасне існування ухвали суду забезпечення позову, що не скасована у встановленому законом порядку судом, що її постановив, чи судом в апеляційному порядку, та рішення суду щодо виключення майна з- під арешту, буде суперечити одна одному. Зазначив, що позивач не вичерпав процесуальної можливості оскарження ухвали суду про забезпечення позову, як особа , що не була залучена до розгляду справи, але права якої могли б бути порушені забезпеченням позову. Крім того, зазначив, що наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки речових прав обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Позивачем не надано жодних доказів того, що він вчинив дії щодо звернення стягнення на спірну квартиру: направив боржнику вимоги; звернувся до [PERSON] , як кредитора, із заявою про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна; звернувся до реєстратора або нотаріуса та ін., але реєстратором або нотаріусом йому було відмовлено у зверненні стягнення та внесенні відповідних записів з підстав наявності зареєстрованої заборони на відчуження нерухомого майна. Крім цього, фактичне скасування заборони, що накладена ухвалою суду, призведе до порушення переважного права [PERSON] на купівлю вказаного об`єкту нерухомості (предмета іпотеки), що закріплено згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, замість того, щоб використати досудовий порядок врегулювання спору, звернутися до [PERSON] з проханням надати згоду на відчуження іпотечної квартири, спільно здійснити її продаж, та справедливо розподілити грошові кошти між кредиторами [PERSON] , банк умисно ініціює судовий процес з метою порушення прав відповідача та третьої особи. Крім того, представник відповідачки [PERSON] адвокат Максимов М.І. звернувся до суду із заявою про відмову у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Встановлено, що позивач отримав судове рішення про звернення стягнення на іпотечну квартиру 04.12.2015 року. Заборона відчуження спірної квартири була зареєстрована у Реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.09.2014 року. Таким чином з кінця 2015 року, позивач, як професійний суб`єкт на ринку фінансових послуг, що має значний штат юристів, та враховуючи відкритість інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, міг дізнатися про наявність зареєстрованого обтяження нерухомого майна. У позивача не було об`єктивних перепон дізнатися про порушення свого права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2011 року між АТ «МЕГАБАНК» (яке є правонаступником ПАТ «Мегабанк») та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір №27/2011-МК-USD, відповідно до умов якого банк надав боржнику грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 70 000 доларів США на строк з 26.12.2011 року до 20.12.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] 26.12.2011 року був укладений іпотечний договір №27/2011-МК- USD-3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. 26.12.2011 року за р.№1241, згідно якого предметом іпотеки є: 3-кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 103,8 кв.м., житловою площею 67,8 кв. м., реєстраційний номер в реєстрації прав власності на нерухоме майно №4647075. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.12.2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] про звернення стягнгення на предмет іпотеки, 3-тя особа: [PERSON] , на підставі договору іпотеки №27/2011-МК- USD -3 від 26.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. 26.12.2011 року за р.№1241, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , на погашення заборгованості перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором № 27/2011-МК- USD від 26.12.2011 року у розмірі 42063,78 доларів США та 275928,73 грн., із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України « Про іпотеку», для чого ПАТ «Мегабанк» надано право від імені [PERSON] укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленої на рівне не нижчим за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. До реалізації предмету іпотеки передано квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] в управління ПАТ «Мегабанк». Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , містять актуальну інформацію щодо наявності запису про обтяження № 6975490. Встановлено, що вказане обтяження у виді заборони на нерухоме майно було накладено державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Кот О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 року по цивільній справі № 645/3487/14-ц. Встановлено, що вказана ухвала про забезпечення позову шляхом накладення заборони та відчуження об`єктів нерухомості, в тому числі й на квартиру [ADDRESS] постановлена судом під час розгляду цивільної справи №645/2487/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Як вбачається з інформації, що наявна в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відсутні будь-які виконавчі провадженні у відношенні боржника [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] . Однак, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року у задоволення клопотання АТ «МЕГАБАНК» про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача за клопотання відповідача без згоди позивача процесуальним законом не передбачена. Ухвала суду під час розгляду цивільної справи №645/2487/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики про заборону відчуження нерухомого майна-предмета іпотеки була прийнята в інтересах позивача [PERSON] , який під час даної справи мав бути залученим до розгляду у якості відповідача. Учасник справи - це особа, котра наділена більш широким колом прав та обов`язків, порівняно з третьою особою. У даному випадку [PERSON] має особистий інтерес, який охороняється законом, та який може бути порушено у випадку скасування заборони відчуження майна. Судом встановлено, що позивачем не подавалося клопотань про залучення в якості співвідповідача [PERSON] , а суд позбавлений можливості самостійно залучити [PERSON] у якості відповідача. Відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ч. 11 ст. 153 ЦПК України передбачено, оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали. Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. За змістом ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування. Судом встановлено, що позивач не скористався своїм законним правом на оскарження ухвали про забезпечення позову шляхом подання апеляційної скарги, хоча мав таке право, як особа, що не була залучена до розгляду справи, але права якої могли б бути порушені забезпеченням позову. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", статей 328, 335, 376, 392 ЦК України законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. В силу п. 61 в редакції Постанови КМ № 189 від 26.02.2020, Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. На підставі ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 (наявність зареєстрованих обтяжень) частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 4 п. 7 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 (наявність зареєстрованих обтяжень) частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. На підставі ст. 55 Закону України "Про нотаріат", при посвідченні договорів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони договір про відчуження майна, обтяженого боргом, засвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на укладення такого договору. Крім цього, в силу ст. 35-36 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель у разі застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки має звернутися до боржника з відповідними вимогами та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. П. 2.7. Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем не надано суду жодного доказу того, що він вчинив дії щодо звернення стягнення на спірну квартиру: направив боржнику вимоги; звернувся до [PERSON] , як кредитора, з заявою про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна; звернувся до реєстратора або нотаріуса та ін., але реєстратором або нотаріусом йому було відмовлено у зверненні стягнення та внесенні відповідних записів з підстав наявності зареєстрованої заборони на відчуження нерухомого майна. Крім цього, позивач зазначає, що має судове рішення про звернення стягнення на спірну квартиру шляхом надання йому права на її продаж будь-якій третій особі (а таке рішення в силу Конституції України має виконуватися безумовно без урахування будь-яких обмежень). Крім цього, фактичне скасування заборони, що накладена ухвалою суду, призведе до порушення переважного права [PERSON] на купівлю вказаного об`єкту нерухомості (предмета іпотеки), що закріплено згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зі змісту позову вбачається, що позивач наполягає на тому, що наявність заборони відчуження іпотечної квартири перешкоджає зверненню стягнення на спірну квартиру за рішенням суду шляхом її продажу третій особі. Відповідно до ст.ст. 1, 9, 38 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не передбачає переходу до нього прав, пов`язаних з володінням заставним майном, а отже позивача не наділено правом вимоги щодо спірного майна, тому позовні вимоги про виключення його з-під арешту є безпідставними. В той же час відносно заяви представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. При вирішенні спору судом встановлено, що безпосередньо [PERSON] , яка визначена на розсуд АТ «МЕГАБАНК» відповідачкою за позовом, будь-яким чином не порушено право позивача, а тому застосування строку позовної давності не можливе, необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог Отже, позов про скасування обтяження накладеного згідно ухвали суду, не підлягає задоволенню Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed