Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємства "Щит" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2016 року він перебуває в трудових відносинах з приватним підприємством "Щит", де працює охоронцем. З квітня 2020 року по серпень 2020 року йому відповідачем була нарахована але невиплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, а саме: за квітень 2020 року 3 367 грн. 55 коп., за травень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за червень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за липень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за серпень 2020 року 457 грн. 00 коп., всього 15 247 грн. 60 коп., компенсація за невикористану відпустку в сумі 2 308 грн. 52 коп., всього на загальну суму 17 556 грн. 17 коп. На даний час заборгованість відповідача перед ним по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку не погашена, трудові відносини між ними не розірвано. Просить\~стягнути з приватного підприємства "Щит" в його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15 247 грн. 60 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2 308 грн. 52 коп. Представник відповідача правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року справу за позовом прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній та призначено судове засідання. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із довідки про заборгованість по заробітній платі відомо, що [PERSON] працював у ПП "Щит" на посаді охоронця, і станом на 11 листопада 2020 року заборгованість по заробітній платі становить: за квітень 2020 року 3 367 грн. 65 коп., за травень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за червень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за липень 2020 року 3 807 грн. 65 коп., за серпень 2020 року 457 грн. 00 коп., компенсація за невикористану відпустку в сумі 2 308 грн. 52 коп., всього на загальну суму 17 556 грн. 17 коп. (а.с.11). Згідно довідки Пенсійного фонду України від 05 травня 2021 року, [PERSON] працював у приватному підприємстві "Щит", і його нарахована заробітна плата становить: за квітень 2020 року 4 730 грн. 00 коп., за травень 2020 року 4 730 грн. 00 коп., за червень 2020 року 4 730 грн. 00 коп., за липень 2020 року 4 730 грн. 00 коп., за серпень 2020 року 1 575 грн. 00 коп. Жодних інших доказів сторонами суду не представлено. V. Оцінка Суду. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Беручи до уваги вищенаведене та те, що відповідач допустив перед позивачем заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень 00 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved