Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою в якій просить збільшити розмір аліментів стягуваних з відповідача на її користь на підставі рішення Тячівського районного суду від 20.12.2013 р. на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Посилається на те, що аліментів, які сплачує відповідач не достатньо навіть на дрібні побутові потреби для дітей, одяг, продукти харчування та лікарські засоби. Для забезпечення дітей необхідним лікуванням вона змушена періодично виїжджати на заробітки залишаючи їх на вихованні своєї матері. З моменту ухвалення рішення зросли як ціни на товари, так і витрати на утриманні дітей. Відповідач працює за кордоном в Чеській Республіці. Їхня донька [PERSON] , [INFO] , має діагноз Параліч Белла з Ліва, атопічний дерматит та дифузійний нейродерматит. Стаціонарне лікування та процедури для лікування доньки є дуже дорогими. З 2015 - 2019 роки курс її лікування становив 17330.41 грв. Окрім цього на початку навчального року на придбання канцелярських товарів вона витратила 3795.3 грв. Вважає, що має право на відшкодування відповідачем понесених додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що витрати на лікування дитини його довіритель позивачці відшкодував, а витрати на канцтовари повинні входити в розмір аліментів. Згідний сплачувати по 1150 гривень на кожну дитину. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 20.12.2013 р. з відповідача було стягнуто на користь позивачки аліменти на доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.07.2019 р. на утриманні [PERSON] знаходиться двоє дітей - [PERSON] тп [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства. [PERSON] тимчасово не працює. Вона потребує матеріальної допомоги на виховання та утримання дітей. З консультаційного висновку спеціаліста від 28.11.2018 р. та виписки із медичної карти стаціонарного хворого - [PERSON] встановлено діагноз: Параліч Белла з Ліва, атопічний дерматит та дифузійний нейродерматит. Згідно із ст. 8 ч. 1Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 184 ч. 1 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану та в інших випадках, передбачених сімейним кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування, тому є підстави для задоволення позову в цій частині. З приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" убачається, що з 01 липня 2019 року для дітей віком від 6-ти до 18-ти років встановлено прожитковий мінімум у розмірі 2118 гривень, а з 01.12.2019 р. буде встановлено 2218 гривень. На час ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів у червні 2016 року прожитковий мінімум становив 1531 гривні. Суд також враховує, що середня заробітна плата у грудні 2013 р. по Україні становила 3619 грв., а по Закарпатській області - 2906 грв. На вересень 2019 р. - 10687 грв., а по Закарпатській області - 9441 грв. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я [PERSON] , яка потребує постійного лікування матеріальне становище платника аліментів, а також норми ст. 182 ч. 2 СК України згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] як молодий, працездатний чоловік, який має можливість працювати, у тому числі й за кордоном, у змозі заробити таку суму, щоб сплачувати на утримання своєї доньки [PERSON] по 1500 грв. на місяць, а на утримання доньки [PERSON] , - 1700 грв. Відповідно до ст. 185 ч.ч. 1 -3 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У позовній заяві позивачка просить стягнути 10562.85 грв. додаткових витрат, які були сплачені на канцтовари неповнолітнім дітям та на лікування неповнолітньої доньки [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка надала квитанції на придбання канцелярських товарів на суму 3795.3 грв. та квитанції на придбання ліків на суму 17330 грв. Однак ці доводи суд відхиляє і вважає що в цій частині позов задоволенню не підлягає з таких міркувань. Канцелярські товари, квитанції на придбання яких надала позивачка, на думку суду не є додатковими витратами на дітей що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, тощо). Ці товари є необхідними для повсякденного навчання, які повинні покриватися за рахунок звичайних витрат батьків. У виписці з історії хвороби [PERSON] зазначено, що для її лікування використовувалися наступні ліки: еріус, тавегіл, преднізолон, дексаметазон, лінекс, сінгулар,протопік, топікрем, пангрол та в/в глюкоза, фіз. р-н, реосорбілакт, тіосульфат, контрікал. Крім того, після виписки рекомендовані ліки: кутівейт мазь, ацидолак, лактовіт. Позивачка надала суду квитанції за 2015-2019 роки. У більшості квитанцій вказані інші ліки, крім того, позивачка не надала суду жодних доказів того, що із 2015-го по 2019- рік відповідач не надавав їй кошти для лікування хворої дитини. Згідно ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial