Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просив поновити [PERSON] на посаді дільничного лікаря-педіатра КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 17 листопада 2014 року до дня поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1979 року працював лікарем педіатром в Бобринецькій ЦРЛ, а в порядку переведення з 01 серпня 2013 року працював дільничним лікарем-педіатром КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району». 17 листопада 2014 року був звільнений з посади за п.1 та п.3 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Перед звільненням на нього відповідач безпідставно наклав дві догани. Своє звільнення вважає неправомірним, оскільки ніяких змін в організації виробництва не було, а констатуюча частина наказу №43к в частині того, що позивач від проходження курсів спеціалізації за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» відмовився та що йому пропонувалась інша робота на посаді лікаря-педіатра Бобринецької ЦРЛ не відповідає дійсності. Вважає, що зміни та затвердження штатного розпису серед року не вирішується та не може прийматися однобічно головним лікарем КЛЗ. Головний лвкар неодноразово вказувала на вік позивача та необхідність йти на пенсію. Кубенко Н.В. повідомила про звільнення з роботи і після вихідних днів (15, 16 листопада 2014 року) на роботу не виходив. Юрист, секретар, діловод, озвучуючи накази КЛЗ, вимагали їх підпису, суперечили позивачу, підписували неправдиві документи, сфабриковані проти позивача. З наказом про звільнення не ознайомлювався, а отримав його по пошті. Трудову книжку забрав самостійно 28 листопада 2014 року, оскільки йому її своєчасно не надано, повного своєчасного розрахунку зроблено не було. Крім того, просить задовольнити позов також з тих підстав, що в наказі про звільнення вказано, що він звільнений за п.1, 3 ст.40 КЗпП України, а в трудовій книжці здійснений запис про його звільнення лише за п.1 ст.40 КЗпП України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснив, що посади в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» йому не пропонували, головний лікар не мала права самостійно змінювали штат, всі накази відносно нього сфальшовані, розрахунок з ним здійснено несвоєчасно та не в повному обсязі, трудову книжку отримав несвоєчасно, позивач звільнив його та його дружину безпідставно, з порушенням законодавства. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснила, що посади в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» позивачу не пропонували, головний лікар не мала права самостійно змінювали штат, всі накази відносно нього сфальшовані, відповідач звільнив позивача та його дружину безпідставно, розрахунок з ним здійснено несвоєчасно та не в повному обсязі, з порушенням законодавства. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснила, що посади в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» позивачу не пропонували, головний лікар не мала права самостійно змінювали штат, всі накази відносно нього сфальшовані, відповідач звільнив позивача та його дружину безпідставно, з порушенням законодавства. Представник відповідача КЛЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" - Колодіст В.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме перепрофілювання двох посад дільничних педіатрів на відповідні ставки сімейних лікарів. Позивачу пропонувалась посада лікаря загальної практики - сімейного лікаря в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», але відповідач від вказаної посади та проходження курсів спеціалізації за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» відмовився, як і від працевлаштування на посаді лікаря педіатра Бобринецької центральної районної лікарні. Посада лікаря-педіатра дільничного КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», яка збереглася на 0,25 ставки позивачу не пропонувалась. На даний час в діючому штатному розписі закладу вакантних (вільних) посад лікарів-педіатрів дільничних немає. [PERSON] була звільнена відповідно до закону та в межах повноважень, що підтверджується доказами, які представник відповідача надав до справи. В зв'язку з чим просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача КЛЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" - Кубенко Н.В. заперечила проти задоволення позиву та пояснила, що позивача звільнено згідно чинного законодавства, йому була запропонована посада лікаря загальної практики - сімейного лікаря в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», а також посаду лікаря педіатра-дільничого в Бобринецьку ЦРЛ, від яких він відмовився. Повний розрахунок з позивачем здійснили 28.11.2014 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про прийняття на роботу» №2-п від 01.08.2013 року позивач на підставі його заяви прийнятий на посаду лікаря-педіатра Бобринецької амбулаторії ЗПСМ з 01 серпня 2013 року, по переводу з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.101,102). Посадові обов'язки, права і відповідальність позивача визначені посадовою інструкцією лікаря-педіатра дільничного [PERSON], затвердженою головним лікарем КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» 15.07.2014 року, з якою позивач ознайомлений 17.07.2014 року, що підтверджується його особистим підписом (зворотня сторона а.с.104). До його посадових обов'язків, зокрема належить надання кваліфікованої медичної допомоги за спеціальністю, використовуючи сучасні методи профілактики, діагностики, лікування і реабілітації, дозволені для застосування в медичній практиці, надання медичної допомоги хворим в нічний час чергування (ургентація) згідно графіку, затвердженого головним лікарем. Лікар-педіатр дільничний несе відповідальність, зокрема за своєчасне і якісне здійснення покладених на нього посадових обов'язків; організацію своєї роботи, своєчасне і кваліфіковане виконання наказів, розпоряджень і доручень керівництва, нормативно-правових актів з своєї діяльності; дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.103-104). Згідно п. п. 1.1, 1.3, 1.5, 1.6, 1.7 статуту Комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради, затвердженого рішенням Бобринецької районної ради від 24.04.2013 року №277, Комунальний лікувальний заклад «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради (далі - Центр) є комунальним закладом охорони здоров'я і належить до спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району Кіровоградської області, який утворений рішенням Бобринецької районної ради за поданням голови Бобринецької районної державної адміністрації, засновником якого є Бобринецька районна рада (далі - Власник), а органом управління Центру є Бобринецька районна державна адміністрація (далі - Орган управління). Центр в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства охорони здоров'я України, рішеннями районної ради, розпорядженнями голови районної державної адміністрації та іншими нормативно-правовими актами і цим Статутом (а.с.46-50). Штатна чисельністю комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради на 2013 рік, затверджена розпорядженням голови Бобринецької районної державної адміністрації «Про затвердження штатної чисельності комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради» №262-р від 30 липня 2013 року, з якої встановлено, що Амбулаторія загальної практики сімейної медицини м.Бобринець включає посади «Лікар загальної практики -сімейний лікар» в кількості штатних одиниць - 9,25, а «Лікар-педіатр дільничний» - 2,75 (а.с.124-128). Згідно Штатного розпису на 2013 рік по Комунальному лікувальному закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради станом на 01.08.2013 року, затвердженого головою Бобринецької районної державної адміністрації 01.08.2013 року, до Амбулаторії загальної практики сімейної медицини м.Бобринець КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» входять посади «Лікар педіатр дільничний» в кількості штатних посад - 2,75 (а.с. 207-209). Отже, виходячи із положень Кодексу законів про працю України, статуту Комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради, розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації «Про затвердження штатної чисельності комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради» №262-р від 30 липня 2013 року, суд приходить до висновку, що затвердження штату (штатної чисельності, штатного розпису) комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради, внесення до нього змін, скорочення чисельності або штату працівників належить до виключної компетенції засновника (власника) - Бобринецької районної ради або уповноваженого ним органу - Бобринецької районної державної адміністрації. Посилання ж представників відповідача на Контракт від 01 серпня 2013 року, укладеного між Бобринецькою районною державною адміністрацією та Кубенко Н.В. (далі - Керівник) є безпідставними та судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п.3 контракту керівник дійсно має право, зокрема прийому, звільнення та розстановки кадрів, видачі наказів, у зв'язку із службовою необхідністю доручать працівникам виконання додаткових обов'язків відповідно до їх професійної підготовки, закріпити це наказом по КЛЗ «ЦПМСД», проводити при необхідності перепрофілювання посад згідно з нормативно-правових актів, однак Контракт не містить положень щодо надання керівнику повноважень по затвердженню штату КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» чи внесення до нього змін. З протоколу засідання комісії спільних трудових колективів Бобринецької ЦРЛ та КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» від 04.09.2014 року судом встановлено, що комісія розглянувши навантаження дільничних педіатрів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також навантаження сімейних лікарів, прийшла до висновку, що надання медичної допомоги дітям дільничними педіатрами залишається проблемним, так лікарі [PERSON] і [PERSON] мають низьку завантаженість по обслуговуванню дітей вдома та вирішила рекомендувати головному лікарю КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» привести штатні нормативи відповідно до наказу МОЗ №585 від 21.08.2014 року, а саме перекваліфікувати дві посади дільничних педіатрів на відповідні ставки сімейних лікарів (а.с.64-65). Так, наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про затвердження штатного розпису» №66 від 15.09.2014 року затверджено штатний розпис відповідно до примірних штатних нормативів по КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району», шляхом перепрофілювання двох посад дільничних педіатрів на відповідні ставки сімейних лікарів та попереджено лікарів-педіатрів дільничих [PERSON], [PERSON], [PERSON] про наступне вивільнення з 15 листопада 2014 року (а.с.82). Позивач ознайомлений з даним наказом 15.09.2014 року, що підтверджено його особистим підписом на звороті наказу (зворотня сторона а.с.82). Наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про внесення змін до штатного розпису» №66а від 15.09.2014 року внесено з 15 листопада 2014 року до штатного розпису КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» по структурному підрозділу Бобринецька амбулаторія сімейної медицини загальної практики №1 м.Бобринця зміни, а саме виведено зі штатного розпису 1,5 посади «лікар педіатр-дільничий» та введено до штатного розпису 1,5 посади «лікар загальної практики-сімейний лікар» (а.с.56). Штатною чисельністю комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради на 2014 рік, затвердженою головним лікарем КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», встановлено, що Амбулаторія ЗПСМ м.Бобринець включає посади «Лікар загальної практики - сімейний лікар» в кількості штатних одиниць - 10,75, а «Лікар-педіатр дільничний» - 1,25 (а.с.129-132). Проаналізувавши вище викладене суд приходить до висновку, що головний лікар КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» не мав право самостійно вищевказаними наказами затверджувати новий штатний розпис КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» та фактично вносити до штатного розпису КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», затвердженого розпорядженням голови Бобринецької районної державної адміністрації «Про затвердження штатної чисельності комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради» №262-р від 30 липня 2013 року, зміни. В подальшому головою Бобринецької районної державної адміністрації 13.11.2014 року затверджено Штатний розпис на 2014 рік по Комунальному лікувальному закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради станом на 15.11.2014 року, з якого вбачається, що до Амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Бобринець КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» входять зокрема, посади «Лікар загальної практики - сімейний лікар» в кількості штатних посад - «3,25», яка в стовпці «Категорія» значиться вакантною, «Лікар педіатр дільничний» в кількості штатних посад - «1» та «Лікар педіатр дільничний» в кількості штатних посад - «0,25», яка в стовпці «Категорія» значиться вакантною (а.с.202-204), що також узгоджується із листом головного лікаря КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» №65/01-16 від 11.02.2015 року (а.с. 205). Із зазначених документів судом встановлено, що на час вивільнення та звільнення позивача [PERSON] (тобто 17 литопада 2014 року) в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Бобринець КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» залишилась вакантною посада лікаря-педіатра дільничного на ставку 0,25 , яку вже на час розгляду справи судом обіймає працівник [PERSON], а також вакантною залишилась посада лікаря загальної практики - сімейного лікаря на ставку 3,25. 13 листопада 2014 року головний лікар КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» Кубенко Н.В. запропонувала дільничному педіатру [PERSON] проходження курсів «Загальна практика - сімейна медицина» та надання згоди на переведення в Бобринецьку ЦРЛ. Дільничний педіатр [PERSON] від проходження курсів та надання згоди на переведення відмовився, що підтверджується актом (а.с.61). Однак, з вказаного акту вбачається, що одночасно з попередженням про звільнення та при вивільненні позивачу [PERSON] не пропонувалась вакантна посада лікаря-педіатра дільничного на 0,25 ставки в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», що не заперечується представником відповідача - Колодіст В.В., як і не було надано суду належних доказів пропонування позивачу вакантної посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району», а пропонувалось лише проходження курсів «Загальна практика - сімейна медицина». Відповідач також не надав суду належних та допустимих доказів того, що роботодавець не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу в цій же установі, а позивач [PERSON] відмовився від переведення на іншу роботу. Відповідач не врахував, що позивач з 1979 року працював лікарем-педіатром Бобринецької ЦРЛ, а з 01 серпня 2013 року прийнятий на посаду лікаря-педіатра Бобринецької амбулаторії ЗПСМ КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» по переводу, та користувався переважним правом на залишення на роботі як працівників з тривалим безперервним стажем роботи в установі. А пропозиція про переведення на посаду лікаря педіатра-дільничого в Бобринецьку ЦРЛ, тобто до іншої юридичної особи (підприємства, установи, організації) не відповідає положенням статті 49-2 КЗпП України, оскільки роботодавець зобов'язаний запропонувати іншу роботу саме на тому підприємстві, установі чи організації, де працівник працює. Так, відповідачем не було також додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Крім того, попередження [PERSON] за два місяці про наступне вивільнення було передчасним, оскільки штатний розпис на 2014 рік відповідача був затверджений головою Бобринецької районної державної адміністрації 13.11.2014 року тобто майже через два місяці, що передували попередженню. Отже відповідач допустив порушення законодавства про працю неправомірно звільнивши [PERSON] із займаної посади, тим самим порушивши ст. 49-2 КЗпП України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з відповідним поновленням [PERSON] на займаній посаді лікаря-педіатра дільничного КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району». Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП України). Згідно ст. 21 КЗпП України Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Згідно п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правил щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згодою працівників. Відповідно до роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи додержано власником уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно з частиною 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Крім того, відповідачем не було надано суду доказів стосовно того, що позивачу пропонувались всі вакантні посади в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району». За таких обставин, відповідачем було порушено передбачений ст. 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників. Наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» «Про звільнення [PERSON]» №43-п від 17.11.2014 року лікаря-педіатра дільничного [PERSON] 17 листопада 2014 року звільнено за п.1, 3 ст.40 КЗпП України (а.с.9,78). До звільнення позивач двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, що підтверджується копіями наказів головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» №52 від 09.07.2014 року [PERSON] (а.с.58) та №65 від 12.09.2014 року (а.с. 60), згідно яких [PERSON] оголошено догани за порушення трудової дисципліни, які позивачем не оскаржувались. Однак, з наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» «Про звільнення [PERSON]» №43-п від 17.11.2014 року вбачається, що підставою звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України зазначено те, що [PERSON] відповідно до вищевказаних наказів від 09.05.2014 року №52 та від 12.09.2014 року №65 оголошено догани. При цьому третього порушення трудової дисципліни після оголошення вищевказаних доган перед звільненням не було. Згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише, зокрема у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] в порушення вимог ст. 61 Конституції України було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а саме оголошено дві догани за вчинення двох порушень, а потім звільнено за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України через два місяці після оголошення останньої догани на підставі того, що він вчинив вказані порушення, за які йому вже оголошено догани, без вчинення працівником нового порушення трудової дисципліни, за яке захід стягнення до працівника ще не застосовувався перед звільненням. Звільнення працівника можливе лише за наявності його вини у вчиненні порушення трудової дисципліни (невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку), за вчинення якого до нього не застосовувалися інші заходи стягнення. За змістом запису під порядковим № 19 трудової книжки [PERSON] серії БТ-І №2988599 позивач був звільнений наказом головного лікаря №43-п від 17.11.2014 року з посади за п.1 ст. 40 КЗпП України (в зв'язку із змінами в організації виробництва) (а.с.9). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідач направив копію наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» «Про звільнення [PERSON]» №43-п від 17.11.2014 року позивачу рекомендованим листом в день звільнення, що підтверджується копією фіскального чеку Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 17.11.2014 року (зворотня сторона а.с.78), однак, відповідач не виконав обов'язок, передбачений ч.1 ст. 47 КЗпП України по поверненню позивачу в день звільнення трудову книжку, а саме її повернуто лише 28 листопада 2014 року. Здійснення розрахунку з позивачем за листопад місяць 2014 року підтверджується розрахунковим листком за листопад 2014 року(а.с.105), а також платіжним дорученням №686 від 14 листопада 2014 року із штемпелем управління Державної казначейської служби України у Бобринецькому районі Кіровоградської області «Оплачено» (а.с. 97) про перерахунок заробітної плати за першу половину листопада 2014 року та платіжним дорученням №729 від 28 листопада 2014 року із штемпелем управління Державної казначейської служби України у Бобринецькому районі Кіровоградської області «Оплачено» (а.с.97) про перерахунок заробітної плати за другу половину листопада 2014 року і довідкою №61/01-16 від 10.02.2015 року (а.с.187). Таким чином, розрахунок при звільненні з позивачем по день звільнення здійснено в повному обсязі лише 28.11.2014 року. Що і є порушенням ст.49-2 КзпП України, а тому [PERSON] підлягає поновленню на посаді з якої був незаконно звільнений. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON] № 32/01-16 від 10.01.2015 року середньоденний заробіток перед звільненням складає 143,33 грн. (а.с.163). Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року в сумі 6306,52 грн. Доводи позивача про те, що всі накази відносно позивача сфальшовані є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не доведені будь-якими доказами, перевірені в судовому засіданні за участю позивача та його представників, однак не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому судом до уваги не приймаються. Доводи позивача та його представників про фальшування відповідачем всіх актів, складених працівниками відповідача при звільненні, також не доведено будь-якими доказами по справі, а тому судом до уваги не приймаються. Посилання відповідача на Примірні штатні нормативи центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затверджені наказом №585 від 21.08.2014 року (а.с.99-100) та примірні штатні нормативами центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженими наказом № 129 МОЗ України від 23.02.2012 року (а.с.164-165) суд до уваги не приймає, оскільки ними передбачено, що на період до 01.01.2020 року амбулаторії можуть комплектуватися лікарями-педіатрами дільничними (з розрахунку 1,25 посади на 1000 прикріпленого дитячого населення до 18 років). Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача в дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - ст. 88 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.6, п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, і ставка судового збору за подання позовної заяви до суду майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд, враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства, присуджує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved