Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2015 року приблизно о 16-20 год. у м. Києві по вул. Героїв Бресту, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок зіткнення автомобіля Ніссан X-Trail д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - відповідач-2) з автомобілем Шкода Fabia д.н. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , (далі - позивач). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілю Шкода Fabia д.н. [NUMBER] , 2012 року випуску, що належить позивачу, завдано механічних пошкоджень. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року відповідача-2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП (порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України), та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень на користь держави. В результаті ДТП позивачу заподіяні матеріальні збитки, на відшкодування яких вона має право на підставі ст. 22 ЦК України. При цьому, відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів (Страховий поліс № АЕ/4858457) у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія "ЮНІВЕС" (далі - третя особа), згідно якого ліміт відповідальності на шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн. та розмір франшизи становить 0 (нуль). 03.10.2015 року позивач звернувся із повідомленням про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з метою відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП, до Відповідача-1, надавши при цьому всі необхідні документи, проте станом на 21.09.2016 року виплати страхового відшкодування Позивачу проведено не у повному обсязі. Третьою особою здійснено виплату страхового відшкодування на суму 17 444,42 гривні, що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2016 року № 5823 та платіжним дорученням від 06.06.2016 року № 6915. Проте, позивачем було здійснено ремонт пошкодженого автотранспортного засобу на суму 28 808,44 гривні (у т.ч. ПДВ 4 801,41 грн.), що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-3567 06.05.2016 року, актом виконаних робіт № 00001034 від 06.05.2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 72 від 06.05.2016 року. Таким чином, не відшкодований залишок матеріальної шкоди, завданої Позивачу внаслідок ДТП, становить 11364.02 гривні. Позивач зазначила, що враховуючи той факт, що відповідачем було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, і що Третя особа частково відшкодувала заподіяну ним шкоду, здійснивши виплату страхового відшкодування, решту матеріального збитку повинен відшкодувати саме Відповідач, в силу вимог ст. ст. 1166. 1187 ЦК України. В зв`язку з вищевикладеним просив суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (ШН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 11 364.42 грн. завданих збитків. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. та оплату витрат на правову допомогу адвоката у сумі 2 200 гривень покласти на відповідача. Відповідач скориставшись своїм правом надіслав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що вимога позивача про стягнення з Відповідача збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Обставини, за яких сталася ДТП за участю позивача та відповідача, встановлені постановою суду у справі про притягнення до адміністративної відповідальності (від 10 листопада 2015р. справа № 759/16553/15-п, провадження №3/759/5373/15), що набрала законної сили 23.11.2015 р., а відтак, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Також зазначив, що між відповідачем та ПрАТ Страхова кампанія «ЮНІВЕС» укладено поліс № АЕ/4858457 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону). Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль «Nissan Х-Trail» д.н.з. [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн. Відповідно до роз`яснень п. 16 Постанови № 4, «Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортний засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавана шкоди у відповідному розмірі». Таким чином, в ході розгляду справи позивачем не пред`являються вимоги до страхової компанії «ЮНІВЕС», а тому сторона відповідача вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у сумі 11 364,42 грн. задоволенню не підлягають. Згідно акту виконаних робіт №00001034 від 06.05.2016 р. ТОВ «ЕКСПРЕСС-АВТО», сплаченого Позивачем, вбачається, що вартість відновлювального ремонту позивача складає разом з ПДВ 28 808, 00 грн.. Отже, відповідачем застраховано свою відповідальність а межах 50 000,00 грн., а тому сума 11 364,42 грн., недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача. Відповідач також звертає увагу суду на той факт, що до матеріалів справи позивачем не додано жодного документу, котрий підтверджує факт того, що витраті понесені позивачем у зв`язку з ремонтом транспортного засобу, підтверджене рахунком-фактурою № СФ-3567 від 06.05.2016 року, та Актом виконаних робіт № 00001034 від 06.05.2016 року, дійсно пов`язані зі шкодою, котра завдана відповідачем у результаті ДТП. Як свідчать матеріали справи, ДТП, за результатами якого транспортному засобу позивача завдано матеріальну шкоду трапилося 21.09.2015 року. Ремонт транспортного засобу, як свідчать рахунок та акт, проведено лише у травні 2016 року, тобто майже через вісім місяців, після ДТП. Відтак, невідомо чи проведено ремонт саме тих пошкоджень, які отриманні транспортним засобом позивача у ДТП саме 21.09.2015 року. Відтак, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, що заявлена позивачем до стягнення та самим фактом ДТП. До матеріалі справи також не додано жодного документу, котрий містить перелік тих пошкоджень, що отримані транспортним засобом позивача при ДТП 21.09.2015 року. Відсутній також страховий акт, акт огляду транспортного засобу, що складаються при виплаті страхового відшкодування. Позивач в свою чергу подав відповідь на відзив, де зазначив, що дійсно вірно зазначає відповідач, він застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів (Страховий поліс № АЕ/4858457) у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія "ЮНІВЕС" (далі - третя особа), згідно якого ліміт відповідальності на шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн. та розмір франшизи становить 0 (нуль). Проте, третьою особою здійснено виплату страхового відшкодування на суму 17 444,42 гривні, що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2016 року № 5823 та платіжним дорученням від 06.06.2016 року №6915. Тоді як позивачем було здійснено ремонт пошкодженого автотранспортного засобу на суму 28 808,44 гривні (у т.ч. ПДВ 4 801,41 грн.), що підтверджується рахунком-фактурою № СФ- 3567 06.05.2016 року, актом виконаних робіт № 00001034 від 06.05.2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 72 від 06.05.2016року. З метою стягнення не відшкодованого залишку матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, розмір якої становить 11 364,02 гривні, позивач звертався до Голосіївського районного суду м. Києва (третьою особою у справі був [PERSON] ). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва позивачу було відмовлено у задоволенні позову про стягнення невідшкодованого залишку. Відмовляючи у задоволенні позову Голосіївський районний суд м. Києва мотивував це тим, що в силу вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відшкодування шкоди, заподіяної третій особі у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Оскільки, відповідно до Звіту № 260216-4 про оцінку вартості матеріального збитку (який був наданий позивачу для ознайомлення тільки в судовому засіданні у Голосіївському районному суді) третя особа оцінила вартість у 17 444,42 гривні, то саме таку суму вона і повинна була сплатити. Враховуючи той факт, що особа, в якої відповідачем було застраховано свою цивільно- правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, лише частково відшкодувала заподіяну ним шкоду, здійснивши виплату страхового відшкодування, решту матеріального збитку повинен відшкодувати саме відповідач, в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. В подальшому Відповідач має право звертатися до Третьої особи із регресним позовом та продовжувати "з`ясовувати стосунки". Відповідач сам обрав собі страховика, який займається різного роду маніпуляціями та не виконує вимог Закону та своїх прямих обов`язків, а тому це не має бути проблемою позивача Що стосується посилань відповідача на те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між спричиненим ним ДТП та розміром заявленої до стягнення шкоди, оскільки ремонт транспортного засобу було здійснено набагато пізніше, ніж відбулося ДТП, то вони виглядають дещо абсурдними. Тільки 01.03.2016 року третьою особою було перераховано позивачу частину суми у розмірі 14 537,02 гривні, якої не вистачало щоб відновити пошкоджений транспортний засіб. Станом на 06.05.2016 року, щоб відремонтувати свій автомобіль, позивачу довелося позичати гроші, оскільки виплачений третьою особою коштів не вистачало. В подальшому, 06.06.2016 року третя особа доплатила ще 2 907,40 гривень, саме тому між настанням ДТП, яке було вчинене відповідачем, та ремонтом пошкодженого автомобіля позивача пройшов якийсь час. Відповідач ставить під сумнів той факт, що збитки, які заявлені до стягнення з нього у даному судовому процесі, спричинені ним, припускаючи наявність інших ДТП за участю позивача, в яких він міг би отримати ушкодження. Проте, відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Той факт, що відповідач вчинив ДТП та спричинив завдання збитків позивачу вже встановлений Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2015, яка має преюдиційне значення для вирішення даного спору і позивачу нічого доводити не треба. Тоді як саме відповідач, повинен довести свої твердження стосовно якихось можливих інших ДТП за участю позивача, інакше, в силу вимог ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, його слова будуть просто припущеннями і при вирішення даного спору не можуть братимуться судом до уваги. Більш того, хочу звертає увагу суду на той факт, що під час першого судового засідання, яке проводилося за правилами ЦПК України в попередній редакції, саме відповідач не міг згадати про яке ДТП йде мова у даному судовому засіданні, оскільки з його слів, у нього воно далеко не одне. Враховуючи викладене та

Outcome: approved