Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

29 березня 2021 року представник сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Полтавській області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в інтересах [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом до [PERSON] про забезпечення реалізації прав доступу до малолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Миргород, Полтавська область, Україна. Батьки дитини зареєстрували шлюб [INFO] в Україні. Дитина народилася в Україні. Через 5-5,5 місяців після народження дитини відповідач з дитиною поїхали в Туреччину. 09.05.2018 з дозволу позивача відповідач разом з дитиною виїхала з Турецької Республіки в Україну з метою проведення літа у своїх батьків. Під час перебування в Україні відповідач повідомила позивача, що хоче залишитися жити в Україні і ніколи більше не повернеться до Туреччини. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно повернути дитину до Турецької Республіки, Міністерством юстиції України через Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області в інтересах позивача було подано до Київського районного суду м. Полтави позовну заяву про забезпечення повернення дитини до Турецької Республіки. 13.11.2019 Київським районним судом м. Полтави винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про забезпечення повернення дитини до Турецької Республіки. Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.02.2020 рішення Київського районного суду від 13.11.2019 залишено без змін. Враховуючи те, що з моменту виїзду дитини в Україну позивач через дії відповідача не мав змоги бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні, 31.07.2020 до Міністерства юстиції України, як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, через Центральний орган Турецької Республіки надійшла заява позивача про забезпечення реалізації прав доступу до дитини. У заяві позивач просив надати сприяння у встановленні між ним та дитиною особистих відносин на території Турецької Республіки зважаючи на той, факт що позивач є державним службовцем та не завжди має можливість особисто приїхати в Україну. 04.08.2020 Міністерство юстиції України через сектор судової роботи та міжнародного співробітництва у Полтавській області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) звернулося до відповідача з пропозиціями позивача щодо доступу до дитини та досягнення мирного вирішення питання щодо забезпечення реалізації прав позивача на спілкування з дитиною. 20.08.2020 відповідач надала письмові пояснення, в яких вона запропонувала свій графік участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, проте на території України та за попереднім узгодженням часу та дня спілкування з відповідачем. З листом Міністерства юстиції України від 09.09.2020 пропозиції відповідача щодо способу спілкування позивача з дитиною було спрямовано через Центральний орган Турецької Республіки позивачу. 12.01.2021 до Міністерства юстиції України надійшов лист Центрального органу Турецької Республіки, відповідно до якого позивач, не погоджуючись із пропозиціями відповідача, звертається з проханням ініціювати необхідні процедури з метою забезпечення реалізації його прав доступу до дитини з урахуванням наданого позивачем деталізованого графіку спілкування з дитиною. Отже, у розумінні вищенаведеного заперечення відповідача проти відвідування дитиною позивача за місцем його проживання у Турецькій Республіці є протиправним, відповідачка порушує права позивача на піклування про дитину, що включають право на переміщення дитини [PERSON] на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Позивач хотів би спілкуватися з дочкою по телефону, номер якого буде узгоджений між позивачем і відповідачем, і також мати можливість телефонувати через Інтернет кожні вихідні, в суботу та неділю, в період з 14:00 до 15:00, щорічно 3 березня в день народження малолітньої [PERSON] , щорічно на Новорічні свята. Також, позивач просить суд встановити особисті відносини з дочкою [PERSON] на території Туреччини, щорічно, під час літніх канікул і річної відпустки позивача в період з 1 липня по 31 липня, надати йому можливість особисто зустрічати дитину [PERSON] в аеропорту України, яка має бути доставлена туди відповідачем в супроводі співробітників служби безпеки. Після закінчення терміну перебування дитини з позивачем в Туреччині, позивач зобов`язується особисто привезти дитину назад в аеропорт України і передати її відповідачу у супроводі співробітників служби безпеки. Всі транспортні та інші витрати дитини під час її перебування в Турецькій Республіці нестиме позивач. Просив встановити спосіб спілкування позивача з дочкою шляхом надання дозволу на: - відвідування дитиною [PERSON] батька - [PERSON] за місцем його постійного проживання у Турецькій Республіці: [ADDRESS] , щороку з 1 по 31 липня починаючи з 2021 року: - спілкування позивача [PERSON] з дитиною [PERSON] по узгодженому між позивачем та відповідачем номеру телефону та/або через Інтернет кожну суботу та неділю з 14:00 до 15:00; та щорічно [INFO] та на Новорічні свята. Зобов`язати відповідача [PERSON] : 1) супроводжувати дитину [PERSON] з місця постійного проживання дитини в Україні до Міжнародного аеропорту «Бориспіль» та передати дитину позивачу [PERSON] для тимчасової подорожі дитини до Турецької Республіки щороку 1 липня; 2) супроводжувати дитину [PERSON] з Міжнародного аеропорту «Бориспіль» до місця постійного проживання дитини в Україні щороку 31 липня; 3) надати інформацію про контактний номер телефону, за яким батько дитини [PERSON] зможе телефонувати дитині та до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема Vіbеr та/або WhatsAPP; 4) не чинити перешкод у спілкуванні батька із дочкою по телефону та/або через Інтернет; 5) надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну. Ухвалою судді від 29.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, зупинено провадження у справі у зв`язку із зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів до іноземного суду до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів. 20 травня 2021 року виклик до суду та інші документи повернуті на адресу суду без вручення позивачу, громадянину Турецької республіки. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року провадження по справі поновлено. Розгляд справи продовжено в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 09 липня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, враховуючи положення п. б ст. 1, ст. 5 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей, відповідно до яких цілями Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалося в інших Договірних державах та "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Просив врахувати ст. 153 СК України, відповідно до якої батько дитини має такі ж права як і мати, та висновок психолога, яким рекомендовано сприяти встановленню довірливих відносин між батьком та дитиною, для повноцінного розвитку дитини. Вказував, що відповідач відмовляється в тимчасовому переміщенні дитини та не дає можливості спілкувати з дитиною різними засобами зв`язку. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник, адвокат Акрітов К.К. в судовому засіданні позов визнав частково в частині спілкування дитини з батьком різними засобами зв`язку та особисто, в разі приїзду батька на територію України. Заперечував проти відвідування дитиною Туреччини, так як дитина батька не знає, вона має вади органів слуху та спілкується мовою жестів, і не знає мови жестів Туреччини. Крім того, батько дитини забороняв вивчати мову жестів. В разі виїзду з дитиною на територію Туреччини у відповідача не має матеріальної можливості там проживати та харчуватися, так як вона має сумнів, що позивач буде оплачувати її проживання та харчування. Не заперечував проти зміни способу спілкування у разі налагодження відносини дитини з батьком. Представник третьої особи Виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, в судовому засідання просив при вирішення справи врахувати висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач не заперечує проти спілкування батька з дитиною, лише після налагодження стосунків дитини з батьком, так як батько не проявляє ініціативи спілкування з дитиною, останні раз її бачив в 2008 році. Мати дитини [PERSON] відкрита для спілкування батька з дитиною. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Миргород, Полтавська область, Україна (а.с.20). 17.10.2015 сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с.21). [PERSON] є громадянином Туреччини, відповідно до посвідчення особи Турецької Республіки (а.с.25). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 114). Рішенням Київського районного суду від 13 листопада 2019 року по справі за позовом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в інтересах громадянина Турецької Республіки [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до Турецької Республіки, встановлено, що дитина [PERSON] має вади слуху, з нею проводяться індивідуальні заняття з вчителем дефектологом (сурдопедагог), дитина забезпечена слуховим апаратом, відповідно до призначення лікарів-спеціалістів у вказаній галузі медицини та 09.05.2018 відповідач разом з малолітньою дитиною, з дозволу позивача, який надав згоду на переміщення дитини в Україну, повернулась в Україну, де проживає за місцем своєї реєстрації разом з матір`ю. Орган опіки та піклування Миргородської міської ради від 12.10.2021 у висновку про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з нею, встановив, що дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] , для дитини є всі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку. У Висновку вважав за доцільне встановити наступний спосіб спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : щосуботи та щонеділі з 18:00 год. до 20:00 год, спілкування з донькою по узгодженому номеру телефону та/або через Інтернет; та щорічно [INFO] та на Новорічні свята; у м. Миргороді за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності прогулянки на території будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, а також місцях масового відпочинку: парках, скверах, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку, погодні умови чи інші істотні обставини, які могли б завадити побаченню та спілкуванню батька з донькою (а.с.137). Відповідно до психологічної характеристики на дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки, дівчинка бачила тата досить давно, щоб попередити психологічне травмування дитини, зустрічі з батьком рекомендовано проводити в присутності мами, адже це особа, якій дівчинка найбільше довіряє. Рекомендовано посприяти налагодженню довірливих відносин між [PERSON] та батьком для подальшого формування здорової психіки дитини (а.с.117). За положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Дитині необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Частиною 1 ст. 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, сприяють підтримуванню на регулярній основі особистих відносини і прямих контактів з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Принцип 6 Декларації прав дитини встановлює, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Положеннями п. б ст. 1, ст. 5 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей передбачено що цілями Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалося в інших Договірних державах та "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейний Кодекс України регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 150 СК України зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини регулюється нормами ст.157 СК України. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що між батьками дитини виник і продовжує існувати конфлікт з приводу спілкування батька з дитиною, дитина [PERSON] з 09.05.2018 проживає на території України, має вади слуху та мови, дитина майже не спілкувалася з батьком. Суд позбавлений можливості з`ясувати погляди дитини з приводу заявлених позовних вимог, зважаючи на її вік та фізичні вади, з метою недопущення психологічного травмування дитини. Виходячи з вищевикладених обставин, враховуючи прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я, висновок Виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування від 12.10.2021, позов необхідно задовольнити частково. Встановити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 14 років, що проживає за адресою [ADDRESS] : - щосуботи та щонеділі з 18:00 год. до 20:00 год, спілкування з донькою по узгодженому номеру телефону та/або через Інтернет; та щорічно [INFO] та на Новорічні свята; - у м. Миргороді Полтавської області за попередньою домовленістю про день та тривалість спілкування з матір`ю дитини, в присутності матері, на території будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, а також місцях масового відпочинку: парках, скверах, з врахуванням стану здоров`я дитини, режиму харчування, відпочинку, погодніх умов чи інших істотних обставин. Зобов`язати [PERSON] : - надати інформацію про контактний номер телефону, за яким батько дитини [PERSON] зможе телефонувати дитині [PERSON] та до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема Vіbеr та/або WhatsAPP; - не чинити перешкод у спілкуванні батька [PERSON] із дочкою [PERSON] по телефону та/або через Інтернет. Дотримуватись режиму дня дитини, враховуючи фізіологічні особливості згідно її віку та стану здоров`я дитини. На переконання суду, такий спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки, не суперечить інтересам останньої та дозволить налагодити відносини між батьком та дитиною, що і було рекомендовано психологом. У майбутньому з урахуванням інтересів дитини встановлений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою може бути змінений. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що дитина, досягши 14 років, набуде новий комплекс прав, передбачений нормами СК України, ЦК України, ЦПК України серед яких: право на звернення за захистом своїх прав безпосередньо до суду, вибір місця свого проживання, звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав тощо. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - що зумовлює стягнення з відповідача на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial