Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивачка, вказуючи, що відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу без поважних на те причин не займається вихованням та утриманням cвоїх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а так як двоє старших дітей [PERSON] та [PERSON] вже досягли повноліття, звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав лише стосовно малолітньої його дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, дала пояснення аналогічні поданому позову. Відповідач, хоч належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи про що свідчить оголошення в газеті " Свобода" за № 56 від 29 липня 2015 року, проте в судове засідання повторно не з"явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, а тому суд зі згоди позивачки у відповідності з вимогами ст. ст. 224, 225 ЦПК України вважає необхідним розглядати справу заочно у його відсутності по наявних матеріалах справи. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, допитаного по її клопотанню свідка та заслухавши думку представника служби в справах дітей Бережанської РДА, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. У відповідності зі ст.164 СК України матір або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. У відповідності із п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року матір або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших моральних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 червня 1994 року по 18 жовтня 2010 року. Від сумісного проживання у них народилося троє дітей: cини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON], [INFO] та встановлено, що відповідач [PERSON], хоч є батьком вищевказаних дітей, але протягом останніх семи років із сім"єю не проживає та будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх навчанням та підготовкою до самостійного життя, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток і не надає їм жодного утримання, хоч міг і як батько, зобов»язаний виховувати і утримувати своїх дітей. Цей факт підтверджується показами позивачки, яка показала, що відповідач у 2007 році поїхав в Крим з метою заробити гроші на лікування їх старшого сина [PERSON], який є інвалідом дитинства, але, повернувшись через півроку, замість необхідної допомоги привіз лише мізерну суму, і знову поїхав, і більше він не тільки не передавав коштів на лікування дитини, але й перестав взагалі цікавитися дітьми. А так як відповідач самоусунувся від виховання своїх дітей, і, зокрема, не забезпечував необхідного медичного догляду та лікування сина-інваліда, вона змушена була брати кредит, щоб лікувати дитину. Із січня 2009 року він не дає про себе знати, і з цього часу дітьми не цікавиться, вихованням їх і утриманням не займається. Старші сини дуже обурені такою поведінкою відповідача, тому не заперечують проти позбавлення його батьківських прав, а дочка [PERSON] взагалі не знає свого батька, бо він залишив сім"ю, коли їй було всього два роки. Далі позивачка пояснила, що відповідач протягом останніх семи років не зустрічався з дітьми, не спілкувався з ними навіть по телефону і протягом зазначеного часу не цікавився їх життям та інтересами, не турбувався про їх здоров»я і не надавав їм жодного утримання, весь тягар відповідальності за дітей ліг на неї, а так як двоє старших синів вже досягли повноліття, тому вона в даний час просить позбавити відповідача батьківських прав лише відносно його малолітньої дочки [PERSON], яка фактично росте без батька і зовсім відповідача не знає. Правдивість показів позивачки підтверджується письмовими показами свідка [PERSON], які свідчать про те, що їй, як кумі позивачки, достовірно відомий той факт, що відповідач [PERSON] із сім"єю тривалий час не проживає, до своїх дітей він не приїздить, не цікавиться ними, не надає їм матеріальної допомоги, утриманням та вихованням дітей займається лише позивачка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач із сім"єю не проживає, і протягом останніх семи років абсолютно не цікавиться дітьми, вихованням дітей протягом зазначеного часу займалася лише одна позивачка, відповідач же самоусунувся від виконання свого батьківського обов»язку по вихованню та утриманню дітей, і весь тягар відповідальності за належне виховання дітей та їх утримання ліг на позивачку. Зазначені факти їй, свідку, достовірно відомі, бо вона протягом тривалого часу проживала по сусідству із позивачкою в селі Писарівка Бережанського району, товаришувала з нею та коли позивачка разом із дітьми переїхала на Хмельниччину, то вона приїжджала до неї в гості. Їй також відомо, що відповідач протягом останніх семи років не проживає з позивачкою і протягом зазначеного часу не спілкується з дітьми. Молодша [PERSON] зовсім не знає свого батька. Із висновку Бережанської районної державної адміністрації від 20 квітня 2015 року видно, що відповідач з 2008 року із сім"єю не проживає і протягом зазначеного часу без поважних на те причин не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей, не цікавиться їх життям і здоров"ям, тобто цей висновок та пояснення в судовому засіданні представника служби в справах дітей свідчать про те, що відповідач без поважних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню своїх дітей, а тому позбавлення [PERSON] прав відносно його дочки [PERSON], [INFO], є доцільним і відповідає інтересам дитини. Сам відповідач в судове засідання не з"явився і заперечень на позов до суду не подав. Такі дії відповідача суд розцінює, як його згоду на задоволення позовних вимог позивачки щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами доведено, що [PERSON] без поважних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO], то позовні вимоги позивачки слід визнати підставними і задоволити їх.

Outcome: approved