Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла мати сторін спору - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 11.05.2014 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла своїм дітям - позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно із сертифікатом серія ВН №0254937. Позивач, спадщину прийняла шляхом своєчасного звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості, оскільки після складання заповіту на ім`я [PERSON] було видано державний акт серія ВБ №114750 на право власності на земельну ділянку, відтак позивач позбавлена можливості надати нотаріусу документ, який вказаний у заповіті, що послугувало підставою для відмови у видачі на її ім`я нотаріального акту та зверненням до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 05.11.2019 до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не надав до суду відзиву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду відзиви, у яких просили суд відмовити в задоволенні позову, аргументуючи свої позиції аналогічним чином, з огляду на наступне. Відповідно до заповіту вчиненого спадкодавцем [PERSON] 11.05.2004, остання розпорядилась заповівши свідоцтво про право власності на земельну частку (пай) видане члену колективного сільськогосподарського підприємства серія ВН №0254937 видане 23.06.1997, розміром 3,94 га своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] . У той час як згідно чинного законодавства право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом на право на земельну часту (пай), а право власності державним актом, тобто у заповіті вказано неіснуючий документ, яким не посвідчується, а ні право, а ні майно. Крім цього, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом від 09.03.2004 після смерті [PERSON] , відповідно до якого остання заповіла йому усе належне їй майно, у тому числі земельну ділянку, згідно із державним актом серія ВН №114750. Інші спадкоємці, які мають право на майно за наявності заповіту відсутні, отож він, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Крім цього, відповідачі у відзиві вказували, що позивач ухилялася від своїх обов`язків по догляду за матір`ю, яка досить довгий час хворіла, тоді як [PERSON] її доглядав. Ухвалою суду від 12.07.2019 вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, витребувано з Липовецької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). 13.01.2020 було закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідка [PERSON] . 17.07.2020 у судовому засіданні відповідач та її представник відмовились від допиту свідка [PERSON] , у зв`язку із чим ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати було змінено порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, у позові просили про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, обґрунтовуючи свою позицію мотивами наведеними у відзиві, просили суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у заяві просив про розгляд справи у його відсутність. Зважаючи на викладене, належне повідомлення учасників цивільного процесу, які не з`явились в судове засідання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст..223 ЦПК України, тому здійснює розгляд справи у даному судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [INFO] в с. Війтівці Липовецького району Вінницької області померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої, що витребовувались судом за ухвалою суду було встановлено, що 09.03.2004 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження (а.с.38), відповідно до якого заповіла усе належне їй рухоме та нерухоме майно, що розташоване в с. Війтівцях Липовецького району Вінницької області, збіркнижки [NUMBER] та № [NUMBER] своєму синові - відповідачеві у справі [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено 09.03.2004 секретарем виконавчого комітету Війтовецької сільської ради Липовецького району та зареєстровано в реєстрі за №44. 11.05.2004 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила ще одне особисте розпорядження (а.с.39), відповідно до якого заповіла свідоцтво про право власності на земельну частку (пай) виданий члену колективного сільськогосподарського підприємства серія ВН №0254937 виданий 23.06.1997 розміром 3-94 га своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено 11.05.2004 секретарем виконавчого комітету Війтовецької сільської ради Липовецького району та зареєстровано в реєстрі за №5. Судом встановлено із матеріалів спадкової справи, що своїм правом на спадкування скористались діти спадкодавця, які є сторонами цього спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту. За відомостями органу місцевого самоврядування (а.с.40 на звороті), [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , інших осіб не встановлено. Факт зміни прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про укладення нею шлюбу (а.с.10). Встановлені судом обставини свідчать про те, що сторони спору спадщину прийняли. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 24.01.2018 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який посвідчений секретарем Війтовецької сільської ради Липовецького району 11.05.2004 за реєстровим №5 на відповідну частку земельної ділянки розташованої на території Війтовецької сільської ради Липовецького району після смерті [INFO] [PERSON] . Відмова нотаріуса мотивована тим, що заявником не було пред`явлено нотаріусу документу, який би посвідчував право власності на земельну ділянку [PERSON] , не надано документу вказаного у заповіті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За правилами ч.1 ст..1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Вказана норма дає право заповідачу на визначення у заповіті обсягу спадщини, що обумовлюється існуванням принципу свободи заповіту. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила заповіти 09.03.2004 та 11.05.2004. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. (ч. 2 ст.1254 ЦК України). Із інформації наданої Відділом у Липовецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.7), слідує, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державно адміністрацією Вінницької області по КСП «Правда» Війтовецької сільської ради народних депутатів, [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) за №337 від 16.07.1997, у розмірі 4,26 умовних кадастрових гектарів, серія ВН №0254937 на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №165 від 23.06.1997, державний акт на право власності на земельну ділянку відповідно до сертифікату зареєстровано за №337 від 04.10.2004 серія ВН №114750. Судом встановлено, що 04.10.2004 на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №114750 згідно із розпорядженням №185 від 03.08.2004, площа землі 3,2077 га, що розташована на території Війтовецької сільської ради Липовецького району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно абзацу третього пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 р. паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Особи, які мають право на пай, наділені правом вимоги щодо виділення їм земельних часток (паїв) у натурі згідно із Закону "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 р. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при пред`явленні ними вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, право на земельну частку (пай) саме по собі не є правом власності, а може лише бути передумовою для набуття права власності на земельну ділянку в майбутньому. Із заповіту вчиненого спадкодавцем 11.05.2004 встановлено, що він містить волю спадкодавця щодо переходу у власність спадкоємця (позивача у справі) документу, а саме: свідоцтва про право власності на земельну частку (пай) виданого члену колективного сільськогосподарського підприємства 23.06.1997 серія ВН № 0254937. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що спадкодавець на час складання заповіту розпорядилась документом, який не посвідчував а ні її право на земельну частку (пай), а ні право власності на земельну ділянку, такий документ не є цінним папером, тобто документом установленої форми, що посвідчує відповідне право особи на майно. При цьому, а ні нотаріусу, а ні суду не було надано документу зазначеного у заповіті. Крім цього, позивач не скористався своїм правом щодо тлумаченням заповіту від 11.05.2004, у відповідності до приписів ст. ст. 213, ст. 1256 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка належна спадкодавцеві відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №114750 є об`єктом спадкування, яким розпорядилась спадкодавець у заповіті від 11.05.2004 на користь позивача. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Відповідно до ст..133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, окрім інших на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено витрати на судовий збір суд покладає на позивача. Відповідно до ст..137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що відповідно до договору від 01.08.2019 [PERSON] уклав договір із адвокатом Гринчук І.В. про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі. Відповідно до детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом їх розмір склав 3 706, 00 грн. Вказані грошові кошти сплачено відповідачем відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №43 від 09.08.2019. Зважаючи те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд вважає, що вони підлягають стягненню із позивача на користь відповідача.

Outcome: dismissed