Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до якого відповідачці було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 32488, 00 доларів США із сплатою 8, 88 % річних. Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надавався відповідачці для оплати придбаного автомобіля КІА, 2008 року випуску. 22.05.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", відповідачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач зобов"язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачкою зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) у розмірі, у строки та у порядку, передбачених договором про надання кредиту. Відповідно до умов Договорів позивач свої зобов"язання виконав у повному обсязі, надавши грошові кошти, але відповідачі протягом тривалого часу порушують свої зобов"язання, грошові кошти не сплачують, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 70466, 08 доларів США. На підставі викладеного Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 70466, 08 доларів США, що еквівалентно 1718171, 57 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача уточнив свої позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Банку заборгованість за Договором у розмірі 70466, 08 доларів США, що еквівалентно 1718171, 57 грн., а також судові витрати по справі. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала заяву про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] строку позовної давності, оскільки вважає, що він пропущений. Зазначила також про те, що 29.11.2011 року Банку направив відповідачці вимогу про дострокову сплату боргу і саме з цієї дати повинен рахуватися строк позовної давності. Таким чином, позовна заява була подана Банком з пропущенням строку позовної давності, а тому у задоволенні позову у частині стягнення боргу з [PERSON] повинно бути відмовлено. Також представник відповідачів зазначила про те, що порука [PERSON] припинилась, оскільки у встановлений законом строк Банк не пред"являв вимогу до поручителя про погашення кредиту. На підставі викладеного представник відповідачів просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до якого відповідачці було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 32488, 00 доларів США із сплатою 8, 88 % річних. Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надавався відповідачці для оплати придбаного автомобіля КІА, 2008 року випуску. 22.05.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", відповідачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач зобов"язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачкою зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) у розмірі, у строки та у порядку, передбачених договором про надання кредиту. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, Банк свої зобов"язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки, але при цьому відповідачка [PERSON] зобов"язання за Кредитним договором у повному обсязі не виконує, у зв"язку з чим виникла заборгованість, що становить станом на 18.01.2016 року 70466, 08 доларів США, що еквівалентно 1718171, 57 грн., зокрема: - сума заборгованості за кредитом - 29778, 55 доларів США, що еквівалентно 726089, 22 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 18398, 67 доларів США, що еквівалентно 448614, 14 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 15558, 25 доларів США, що еквівалентно 379356, 29 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 6730, 60 доларів США, що еквівалентно 164111, 91 грн. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Пунктом 3.2.3 Договору передбачено, що кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримки позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 1 календарний місяць, у зв"язку з чим відповідач відповідно до п. 3.3.8 зобов"язаний протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно із п. 3.2.3 кредитного договору про невиконання вимог п. 3.2.3.1-3.2.3.6 кредитного договору повернути у повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, із наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитом здійснено позичальником [PERSON] 06.02.2009 року у сумі 387, 45 доларів США, за відсотками - 15.07.2009 року у сумі 1, 82 доларів США. Несплачені відсотки за користування кредитом нараховуються з 11.08.2008 року. Кінцевий термін погашення кредиту - до 21.05.2015 року. У зв"язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов"язань за Договором від 22.05.2008 року, у відповідачки станом на 18.01.2016 року перед Банком виникла заборгованість у розмірі 70466, 08 доларів США. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. ПАТ "Укрсоцбанк", використовуючи право, надане йому частиною першою статті 651, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України, а також умовами Договору, 29.11.2011 року направив боржнику [PERSON] письмову вимогу від 21.11.2011 року про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 38556, 02 доларів США та 23571, 34 грн. Таким чином, ПАТ "Укрсоцбанк" скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за Договором від 22.05.2008 року, визначивши днем остаточного їх погашення 11.12.2011 року. Як вбачається з письмових матеріалів справи, з даними позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду лише у лютому 2016 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Згідно письмової заяви представника відповідачів, сторона відповідачки [PERSON] заявила про застосування до позовних вимог про стягнення боргу з [PERSON] Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки Банком ще у листопаді 2011 року були змінені строки виконання зобов"язань за договором від 22.05.2008 року. Аналогічна правова позиція викладені і у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15. Що стосується заперечень представника відповідача про те, що строк позовної давності був перерваний зверненням [PERSON] до суду з позовом про визнання недійсним третейського застереження, то судом вони до уваги не приймаються, оскільки борг відповідачкою не визнався, про що було подано відповідну заяву, зазначала у своїх поясненнях про те, що правових підстав для стягнення з неї боргу за рішенням третейського суду немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог Банку до [PERSON], як поручителя, то судом встановлено наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 22.05.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки. Згідно п. 1.1 Договору поручитель зобов"язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 22.05.2008 року та Договору відновлювальної кредитної лінії від 22.05.2008 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом наведених норм цивільного законодавства правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, якщо правочин недійсним не визнавався і його недійсність прямо не встановлена законом, відтак він є чинним і підлягає виконанню. Згідно із п. 3.1.1 Договору поруки поручитель зобов"язаний протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобов"язання, забезпеченого порукою, виконати відповідне зобов"язання, шляхом перерахування на рахунки кредитора суми невиконаного позичальником зобов"язання. При цьому відповідно до п. 3.3.1 кредитор зобов"язаний протягом семи робочих днів від дати невиконання позичальником зобов"язань, забезпечених порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов"язання та невиконаного зобов"язання. Згідно розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором від 22.05.2008 року станом на 18.01.2016 року заборгованість за щомісячними платежами за цим договором у позичальника виникла 15.07.2009 року. Згідно із ч. 2 ст. 54, ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частинами позики, що залишилася, та сплати процентів. З огляду на це у Банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов"язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, що виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов"язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Позивачем під час розгляду справи не було надано належних доказів того, що на адресу відповідача [PERSON] направлялися вимоги Банку про дострокове погашення боргу, а позов було пред"явлено лише у лютому 2016 року. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за Договором поруки Поручитель поручається перед Кредитором Боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов"язань Боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки. Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов"язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України); виконанням (ст. 599 ЦК України); переданням відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України); смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов"язання не встановлений або встановлений моментом пред"явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред"явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року пред"явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред"явлення до нього позову. При цьому в разі пред"явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання. Враховуючи те, що з 15.07.2009 року у [PERSON] виникла заборгованість за щомісячними платежами, доказів направлення вимоги про дострокове погашення боргу поручителю надано не було, а позов пред"явлено лише у лютому 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки, укладений 22.05.2008 року, є припиненим. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed