Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Дружківської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що з 20.03.2017 року на обліку у службі у справах дітей Дружківської міської ради з підстави проживання в сім'ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини перебували [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Матір'ю зазначених малолітніх дітей є [PERSON], яка схильна до вживання алкогольних напоїв. Через зловживання [PERSON] алкогольними напоями та її безвідповідальне ставлення до виконання обов'язків щодо догляду за дітьми протягом 2017 року малолітні [PERSON] та [PERSON] двічі перебували поза сімейним оточенням. Під час відвідувань сім'ї [PERSON] представниками органу опіки та піклування Дружківської міської ради, малолітні [PERSON] та [PERSON] неодноразово були виявлені за місцем проживання без матері. На момент відвідувань діти перебували зі сторонніми людьми. Діти були поміщені до дитячого соматичного відділення КЛПУ "Дружківська міська лікарня № 2". Відповідач [PERSON] пройшла курс лікування від алкогольної залежності. Протягом року з [PERSON] проводилася систематична профілактична робота за місцем проживання та місцем навчання старшої дитини. Однак [PERSON] не завжди у достатній мірі контролювала старшого сина, який був схильний до бродяжництва, неодноразово самовільно залишав домівку. Мати сина не шукала, його місцезнаходження їй не було відомо. Навесні 2018 року жінка знов почала вживати алкоголь. У стані алкогольного сп'яніння [PERSON] могла на кілька днів піти з дому, залишаючи дітей на свою сестру [PERSON] Неодноразові бесіди з [PERSON] позитивного результату не дали, від пропозиції пройти повторний курс лікування у наркологічному диспансері остання категорично відмовилася. За період з лютого 2017 року по травень 2018 року у відношення [PERSON] було складено п'ять протоколів про адміністративні правопорушення. Поведінка матері, її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків призвело до трагедії в сім'ї. 16.07.2018 року син відповідача малолітній [PERSON] загинув в результаті утоплення на ставку у районі с. Райське, куди пішов самовільно без супроводу дорослих. Про загибель сина мати, яка в цей час перебувала дома, дізналася від мешканців селища. На теперішній час в провадженні СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження внесене 16.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050380000761 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України. 30.07.2018 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення від мешканців с. Райське про те, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп'яніння, доньку залишила у сторонніх людей, які також ведуть асоціальний спосіб життя. Для перевірки зазначеної інформації до селища виїхали спеціалісти служби у справах дітей сумісно з представником поліції. Малолітню [PERSON] було знайдено в антисанітарних умовах у будинку за адресою: [ADDRESS]. Окрім дитини у будинку знаходилися сторонні жінка та два чоловіка, усі вони перебували у стані алкогольного сп'яніння. Матері поряд з донькою не було. Працівником поліції було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. На підставі зазначеного акту малолітню було поміщено до дитячого соматичного відділення КЛПУ "Дружківська міська лікарня № 2", де вона перебуває по теперішній час. Просять задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельніченко Т.В. позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що ставлення матері до дитини не змінилося та відповідач не цікавиться станом доньки, умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи від відповідача не надійшло. Відповідач не скористалась правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив суду не надала. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України розглянути справу у заочному порядку у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою представника позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до таких висновків, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом установлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 грудня 2016 року серії [NUMBER], виданим Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відомості про батька в актовому запису про народження дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). З довідки про склад сім'ї № 2062 від 19.07.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (відповідач), [PERSON] (син), [PERSON] (донька). Відповідач [PERSON] в період 2017-2018років проживала на території Райської сільської ради за адресою : [ADDRESS] Як вбачається з акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.03.2017 року, інспектором ЮП 16.03.2017 року о 09-30 год., за адресою: [ADDRESS], було виявлено дитину жіночої статі, [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Мати [PERSON]. Дитина доставлена до дитячого соматичного відділення Міської лікарні №2 м. Дружківка. З висновку служби у справах дітей Дружківської міської ради від 28.03.2017 року № 288 вбачається, що службою у справах дітей не було знайдено підстав для подальшого перебування малолітньої [PERSON] у державному закладі та буде доцільним повернути дитину на виховання матері [PERSON] З акту про факт передачі дитини від 28.03.2017 року вбачається, що 28.03.2017 року о 15-00 год. адміністрацією КЛПУ "Дружківська міська лікарня № 2" в особі головного лікаря було передано дитину [PERSON], [INFO] [PERSON]. Як вбачається з акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.05.2017 року, інспектором ЮП 16.05.2017 року о 11-00 год., за адресою: [ADDRESS], було виявлено дітей чоловічої та жіночої статі, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON]. Діти доставлені до дитячого соматичного відділення Міської лікарні №2 м. Дружківка. З висновку служби у справах дітей Дружківської міської ради від 25.05.2017 року № 455 вбачається, що службою у справах дітей не було знайдено підстав для подальшого перебування малолітніх [PERSON] дениса та [PERSON] у державному закладі та буде доцільним повернути дітей на виховання матері [PERSON] З акту про факт передачі дитини від 25.05.2017 року вбачається, що 25.05.2017 року адміністрацією КЛПУ "Дружківська міська лікарня № 2" в особі завідуючої дитячим відділенням було передано дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON]. З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 30.07.2018 року вбачається, що інспектором Дружківського ВП 30.07.2018 року о 16-00 год., за адресою: [ADDRESS] було виявлено дитину жіночої статі, [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Дитина доставлена до дитячого соматичного відділення Міської лікарні №2 м. Дружківка. З виписного епікризу КЛПУ « Міський наркологічний диспансер м. Дружківка» вбачається, що [PERSON], [INFO] проходила лікування в денному стаціонарі з 18.05. по 19.05.2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що відповідач пиячить, дітьми не займається. У зв'язку з чим, нею, як секретарем Райської селищної ради, неодноразово проводились бесіди з останньою та вживались заходи щодо захисту дітей. Свідок [PERSON] також пояснила, що з відповідачкою неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо її поведінки та ставлення до своїх батьківських обов'язків, однак результатів не було. Свідок [PERSON] підтвердила, що нею, як представником центру, відвідувалась родина [PERSON] неодноразово, зверталась увага відповідача на неналежну поведінку, пропонувалось пройти лікування від алкоголізму. З довідки наданої адмінпрактикою вбачається, що [PERSON] протягом лютого 2017 - травня 2018 р. р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей) 18.02.2017, 03.04.2017р., 17.05.2017р., 03.04.2018 та 16.04.2018) та за ст. 178 ч. 1 КУпАП(розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях)10.05.2018року. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої [PERSON], [INFO]. З роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Як вже зазначалося судом, дитина неодноразово вилучалась у матері та була направлена працівниками служби у справа дітей до дитячого соматичного відділення Міської лікарні №2 м. Дружківка. На думку суду, такі обставини свідчать про умисне ухилення матері дитини від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач не займалася дитиною, не забезпечила їй необхідного харчування та виховання, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами відповідача підтвердили, що [PERSON] весь час пиячить, дітьми не займалась. [PERSON] влітку потонув. Дівчинку кидала на незнайомих людей, які також зловживали алкоголем. Неодноразово підгодовували дітей. Що також свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно висновку органу опіки та піклування від 03.08.2018р № 16/1994/01 орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON],[INFO]. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Зазначила, що малолітня [PERSON] не єдина дитина [PERSON]. Поведінка матері, її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків в результаті, призвели до трагедії. Та навіть після загибелі старшого сина, [PERSON] не змінила свій спосіб життя та ставлення до виконання батьківських обов'язків. Вважає, що в інтересах дитини, цей позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже виховання дитини має спрямовуватися на її фізичний і духовний розвиток, забезпечення харчування дитини, медичного догляду, лікування. Таким чином у суду є всі підстави вважати, що мати [PERSON] не може, забезпечити дитині належне виховання, а тому залишення дитини в її сім'ї, в якій відсутня турбота про дитину, не забезпечено для дитини належні житлові умови, не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення її від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїй дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача [PERSON], її особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитині, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання мати щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку, а тому є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до частини 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, стан здоров"я дитини, те що відповідач [PERSON] є людиною працездатного віку, інших дітей, непрацездатних батьків, не має, суд вважає, що на утримання малолітньої дитини з неї підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки її доходу, оскільки відповідач зобов'язана її утримувати та позбавлення батьківських прав не звільняє її від цього обов'язку. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто по цій справі з 09 серпня 2018 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved