Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

23.08.2013 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", в подальшому - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ\~БАНК "ПРИВАТБАНК (надалі - Банк), звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP76410421 від 12.09.2006 (т.1 а.с.2,3). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.10.2013 позов було задоволено (т.1 а.с.39,40). Ухвалою цього ж суду від 14.11.2013, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду у загальному порядку(т.1. а.с.61,62). 15.12.2013 Банком складено уточнену позовну заяву, відповідно до якої стягненню із [PERSON] на їх користь підлягає заборгованість в розмірі 58608,22 грн. ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» із числа відповідачів виключене(т.1 а.с.78,79). Крім того представником Банку надано до Комінтернівського районного суду м. Харкова письмову заяву в якій прохають направити за підсудністю справу на розгляд до Близнюківського районного суду Харківської області(т.1 а.с.80). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.12.2013 справу передано на розгляд за підсудністю до Близнюківського районного суду Харківської області яка до цього суду надійшла 21.01. 2014(т.1 а.с.83,84). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 21.01.2014 позовну заяву залишено без руху(т.1 а.с.85). Після усунення недоліків позову, ухвалою цього ж суду від 19.02.2014, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні(т.1 а.с.96). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 06.03. 2014 до участі у справі як третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі його філії в м. Харкові (т.1 а.с.108,109). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 12.05.2014 провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні(т.1 а.с.140). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 11.10.2017 провадження у справі відновлене(т.1 а.с.178). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 05.02.2018 до участі у справі замість філії в Комінтернівському районі м. Харкова Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "Верус " до участі у справі як третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору залучено - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "Верус" (т.1 а.с.239,240). Свої вимоги, уточнивши позов, Банк обгрунтовує наступним(т.1 а.с.78,79). 12.09.2006 між Банком та [PERSON] укладено договір DNH4KP76410421 (надалі - Договір), за яким він отримав кредит у розмірі 5848,68 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складає підписана [PERSON] заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», про що свідчить підпис відповідача на заяві. Свої зобов'язання Банк виконав повністю. Відповідач же, порушив умови Договору шляхом ненадання своєчасно Банку коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, відповідно до умов договору, а тому, станом на 08.07.2013 має заборгованість перед Банком на загальну суму 58608,22 яка складається із заборгованості за кредитом 5848,70 грн., за процентами - 19039,20, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 30453,26, штрафу - (фіксована частина) - 500.00 грн. та штрафу (процентна складова) - 2767,06 грн., які і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами. Учасники справи про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик. Сторони участь у судових засіданнях приймали. Представник третьої особи у судові засідання не з'являвся. Шляхом запиту до Міністерства Юстиції України судом отримано належні відомості про місцезнаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "Верус" з якого вбачається що їх місцезнаходження не змінювалося(т.1 а.с.235,236, т.2 а.с. 50,60,73). Оскільки за зазначеною адресою поштову кореспонденцію направлену судом, в тому числі судові повістки про виклик, вони не отримують, оголошення про виклик суд також розміщав на офіційному веб-сайті судової влади України. Сторони не заперечували проти продовження розгляду справи за відсутності представника третьої особи, що ухвалою суду задоволене. У судовому засіданні представник Банку на задоволенні позову наполягав, вказуючи на обставини викладені в позовній заяві та пояснив, що на час розгляду справи заборгованість позичальника перед банком не погашена. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні та наданих раніше письмових запереченнях та заявах просив у задоволенні позову відмовити з таких підстав. Стверджує, що Договір з Банком він не укладав. Для отримання кредитних коштів він дійсно звертався до представника Банку робоче місце якого було в торгівельному закладі. За пропозицією цього представника підписував якісь документи, надавав свій паспорт але в цей же день, через нетривалий час, йому було повідомлено, що Банк відмовляє у наданні кредиту. Підписані ним документи повернені не були, в чому він вбачає шахрайські дії. З цього приводу звертався із письмовою заявою до правоохоронних органів, було порушено кримінальну справу(т.1 а.с.42-44,48-52,68-70). Крім того вважає, що Банком пропущені строки для звернення із вимогою до нього та просить застосувати позовну давність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що Банк є акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (т.1а.с.21-23). [PERSON] є громадянином України, про що свідчить його паспорт (т.1 а.с.19). Із письмового документа від 12 вересня 2006 року, названого «Заява Позичальника DNH4KP7641042», (надалі Заява позичальника), яка підписана [PERSON] та представником Банку, вбачається, наступне. Заява позичальника містить прізвище, ім'я та по батькові [PERSON], номер та серію його паспорта, контактний телефон, адресу, відомості про трудову діяльність, доходи, майно та власний підпис. Отже сам [PERSON] надав ці відомості представнику Банку, що у судовому засіданні і не заперечував. Також вбачається, що [PERSON] просив надати кредит у сумі 5848,70 грн. строком на 26 місяців (по 14.09.2009р.) для придбання товаро-матеріальних цінностей та сплати комісії банку і Компанії. Технологія кредитування - «Просто кредит». Відсотки за користування кредитом встановлені у розмірі 2,09 на місяць на суму залишку заборгованості . Кредит має погашатися щомісячним платежем у сумі 233,87 грн. до 17 числа кожного місяця. Позичальник доручив Банку без додаткового узгодження в день надання перерахувати кредитні кошти у розмірі 4499,00 грн. на ФЛП [PERSON] за придбання товару: холодильник SAMSUNG 44NB, вартістю 34999,00 грн. та телевізор - SAMSUNG 21 K 30 ZQQ, вартістю 1500 грн., а також комісію компанії. Товар є предметом застави. Щодо інших обставин, Заява позичальника місить посилання на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам. Вказано що ця Заява разом із Умовами… та Тарифами складає кредитно-заставний договір(т.1 а.с.8-18). Розмір заборгованості за Договором Банк підтверджує наданим розрахунком(т.1 а.с.5,6). Згідно Акту прийому-передачі товару DNH4KP76410421 від 12.09.2006 ФЛП [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв товар холодильник та телевізор, зазначені вище. Торгівельна організація - магазин «Омега» в м. Лозова Харківської області. Акт містить підпис [PERSON] Перерахування коштів Банком підтверджено рахунком № 782 від 12.09. 2006(т.1 а.с.91,92). [PERSON] щодо цього, зокрема письмово (т.1 а.с.186) свій підпис не заперечував але вказав, що підписував «пусті» бланки «для зразка». За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 01.11.2017, зобов'язано Банк надати до суду оригінал спірної кредитної справи(т.1 а.с.190). Вбачається, що відповідно до ухвали слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 24.10.2014 зазначена кредитна справа підлягала вилученню органом поліції(т.1 а.с. 220). Своїм листом від 13.11.2017 Банк повідомив, що оригінал кредитної справи до договору DNH4KP76410421 від 12.09.2006 вилучено органом поліції відповідно до вищевказаної ухвали суду(т.1 а.с.217). Ухвалою суду від 06.03.2018 із Лозівського ВП ГУНП України в Харківській області витребувано оригінал спірної кредитної справи(т.1 а.с. 247,248). Із вилучених слідчим у Банку документів вбачається зокрема наступне(т.2 а.с.9). [PERSON] Банку надано фотокопію свого паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера із власноручним посвідчувальним надписом. В матеріалах є оригінал Зави позичальника від 12.09. 2006. Вказаними вище письмовими доказами, а крім того Протоколом перевірки інформації про позичальника, спростовується твердження [PERSON] про те, що йому було відмовлено у наданні кредиту, оскілки за наслідками перевірки висновок - позитивний. З цього протоколу вбачається, що працівник Банку перевіряла інформацію щодо [PERSON], зокрема по телефону спілкувалася із юристом Руденком Олегом Володимировичем (за місцем роботи [PERSON]). та матір'ю [PERSON] - [PERSON] які підтвердили певні обставини щодо [PERSON](т.2 а.с.10) Також матеріали містять Оцінку фінансового стану позичальника який віднесений до класу Б, та оригінали вказаного вище акту прийому-передачі товару та рахунку №782(т.2 а.с.11). Крім того в матеріалах є письмова заява [PERSON] в якій він власноручно повідомляє про свою адресу, цивільну дружину, щомісячні доходи сім'ї, а також те, що працює агрономом в ПСП «МТМ», що відповідає відомостями із Заяви позичальника(т.2 а.с.8). Щодо підозри позичальника [PERSON] у вчиненні працівниками Банку шахрайських дій, Банком листом від 31.03. 2014 роз'яснено його право звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів та вказано що відносно повернення коштів за Договором Банком буде проводитися претензійно-правова робота у судовому порядку(т.1 а.с.132). Постановою слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції О.С. Василенко кримінальне провадження розпочате за заявою [PERSON] за фактом шахрайства (ч.1 ст. 190 КК України) закрите(т.2 а.с.7). Фотокопією Договору поруки від 22.03. 2011, із додатком до цього Договору (додаток 1, доводиться, що між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі його філії у Комінтернівському районі м. Харкова, укладено договір поруки за яким поручитель надав поруку перед Банком за зобов'язаннями [PERSON] за договором DNH4KP7641042 від 12 вересня 2006 року. Відповідальність поручителя визначена у розмірі 200 грн.(т.1 а.с.7). Із ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 03.07. 2009 вбачається, що 30.04. 2009 було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором який за заявою [PERSON] було скасовано (т.1 а.с.55). Із ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 22.12. 2009 вбачається, що позовна заява Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Банку залишена без розгляду(т.1 а.с.54). Сторони у судовому засіданні не заперечували, що вказані судові рішення стосуються саме спірного кредитного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. За ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Суд вважає, що свої зобов'язання щодо надання кредиту Банк виконав та належними доказами довів як укладення спірного кредитного договору так і розмір заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом. Відповідачем розмір цієї заборгованості не спростовувався, контррозрахунок тощо не надавався. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на їх користь пені та штрафів, суд вважає її безпідставною з огляду на таке. Суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, із ст. 549 ЦК України вбачається і те, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Отже вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки - 500 грн. як штраф (фіксована частина) не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання. Крім того суд зважає на наступне. Як передбачено ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вбачається, що вищезазначені Умови… на які, як на підставу своїх вимог, посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в Заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору на умовах та розмірі як це вказано в позовній заяві. Судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що Умови…, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови… мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 14 лютого 2018 (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Крім того, як на складову частину спірного договору, Банк посилається на Тарифи які до позовної заяви не додані та у судових засіданнях долучені не були. Таким чином судом встановлено що такі умови договору не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині не підлягають задоволенню. Як зазначалося вище, судом встановлено, що [PERSON] має перед Банком заборгованість за кредитом у розмірі 5848,70 грн. та по процентах - 19039,20 грн. Разом із тим у стягненні цієї заборгованості також слід відмовити, зважаючи на наступне. В порядку ст. 84, ч.6 ст. 95 ЦПК України до суду надані належним чином посвідчені копії виконавчого напису нотаріуса та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на які посилалися сторони і проти чого вони не заперечували(т.2 а.с.135). Зокрема вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.12. 2009 провадження у справі за позовом Банку до [PERSON] залишене без розгляду за заявою Банку. Заходи забезпечення скасовані(т.2 а.с.130-133). Проте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бонбар Іриною Михайлівною до суду надано належним чином посвідчену копію виконавчого напису та документів на підставі яких він вчинений щодо стягнення заборгованості із [PERSON] Із них вбачається, що цим нотаріусом 03.09. 2016 видано виконавчий напис за яким із [PERSON] на користь Банку відповідно до кредитного договору № DNH4KP76410421 від 12.09.2006 має бути стягнуто 96779 грн. 22 коп. Зокрема: заборгованість за кредитом - 5848,70 грн., заборгованість за відсотками - 25060,27 грн., пеня - 61261,72 грн., штраф - 4 608,53 грн. Виконавчий напис набрав чинності 23.09. 2016. Зареєстровано в реєстрі за №8309. Строк за який проводиться стягнення - з 12.09. 2006 по 27.07. 2016 (т.2 а.с.112-126). Дії нотаріуса не оскаржувалися, виконавчий напис не скасований. За цим виконавчим написом Міжрайоннм відділом Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова відкрите виконавче провадження №53902600, що підтверджено довідкою від 12.12. 2018. Отже виконавче провадження розпочате та триває. Таким чином, за цим позовом Банк просить стягнути із [PERSON] заборгованість за період з 12.09. 2006 по 08.07. 2013. Проте за виконавчим написом органом Державної виконавчої служби уже стягується заборгованість за тим же Договором за період з 12.09. 2006 по 27.07. 2016, тобто за більший період з початком відліку із однієї і тієї ж дати. При цьому розмір заборгованості за тілом кредиту однаковий, а інші суми - більші. Отже, стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та процентах за цим позовом, призвело б до його подвійної матеріальної відповідальності за одним і тим же кредитним договором і за той же період оскільки він включений в період за виконавчим написом, що є недопустимим в силу необхідності дотримання основоположних засад цивільного законодавства таких як справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено ст. 3 ЦК України. Вбачається, що звертаючись з цим позовом до суду, позивач, знаючи що за його заявою органом Державної виконавчої служби України за одним і тим же кредитним договором уже здійснюється примусове стягнення заборгованості з того ж боржника, діяв несправедливо та недобросовісно. З цих підстав суд і відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом. За правовідносин які склалися та вирішення спору як зазначено вище, суд не застосовує позовну давність оскільки, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України вона є самостійною підставою для відмови у позові. При поданні позову Банком судовий збір сплачено повністю. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє повністю, підстав для його розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України не вбачається. На підставі ст.ст.3, 526, 626,627,628, 629, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,8,141,175,176,211,229,235, ч.2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 280-282, 354,355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed