Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила змінити розмір аліментів, збільшивши його, та щомісячно стягувати з [PERSON] , аліменти на її користь, на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн 00 коп., щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набранням рішенням законної сили та до досягнення меншою дитиною повноліття. На обґрунтування\~позову зазначила,\~що з 04.08.2007 вона перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 07.03.2014 з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2014. На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в утриманні та розвитку дітей. Відповідач [PERSON] в змозі надавати своїм дітям матеріальну допомогу, оскільки є працездатним та отримує постійний дохід. Відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ\~"Охорона і безпека плюс". На даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, а крім того, призначений рішенням суду розмір аліментів є меншим ніж встановлений законом, адже у відповідності до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01.01.2019 для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 027 грн, відповідно мінімальний розмір аліментів згідно чинної редакції Сімейного кодексу України для дітей віком від 6 до 18 років складає 1 013 грн 50 коп. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 22.04.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 22.05.2019. 22.05.2019, 19.06.2019 за клопотанням позивача відкладено судовий розгляд. Позивач [PERSON] під час розгляду справи підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Водночас, позивач не пояснила, які саме підстави для збільшення розміру аліментів виникли після ухвалення судового рішення від 07.03.2014. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги не визнали, вказали, що у відповідача після винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на дітей матеріальний стан не змінився. Просили у позові відмовити. Вислухавши позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно копій свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серія [NUMBER] , вбачається, що сторони, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004, мають спільних дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 5, 6, 8). Згідно довідки Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 1018 від 25.03.2019, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Має склад сім`ї: чоловіка - [PERSON] , дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). На підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07.03.2018 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно \~до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з \~28.01.2014. (а. с. 7). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Згідно зі статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дітей, позивач посилається на те, що після набрання рішення суду про стягнення аліментів законної сили, змінились обставини, що впливають на визначення їх розміру, а саме: відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст. 182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, редакція статті 182 Сімейного кодексу України містить імперативну вказівку, яка передбачає, що аліменти на одну дитину з моменту вступу в дію даної норми не можуть бути меншими ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від розміру аліментів, призначених за рішенням суду чи у частині від доходу чи у виді твердої грошової суми. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. При цьому, вирішуючи спір, суд керується і ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, вимоги ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачають саме обов`язок, а не право виконавця, при виконанні рішень про стягнення аліментів, стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не меншому мінімального гарантованого розміру. Отже збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності відповідних змін до ст. 71 Закону, незалежно від розміру аліментів, призначених за рішенням суду у частині від доходу. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Позивачем не повідомлено у позовній заяві та під час судового розгляду будь-яких відомостей, а також і не надано доказів виникнення передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України підстав для збільшення розміру аліментів за час, що минув від часу ухвалення рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07.03.2014 в справі № 621/237/14. За таких\~обставин позовна заява [PERSON] є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed