Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

16.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що з 07.08.1998 року перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі. 28.01.2002 року за спільні кошти подружжя була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу зареєстровано на ім`я відповідача. Вказує, що оскільки майно придбано у період шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому, підлягає розподілу в рівних частках. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 26 грудня 2018 року представником відповідача адвокатом Проніною О.О. подано відзив на позовну заяву, у якому вказала, що дійсно, в період шлюбу між сторонами у справі було придбано однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З 2004 року сторони спільно не проживають, господарства не ведуть, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З вказаного часу спірну квартиру залишено для проживання позивачки з її донькою, відповідач зв`язку із позивачкою не підтримував. У жовтні 2018 року [PERSON] вирішив перевірити стан заборгованості по сплаті комунальних послуг, звернувся до ОСББ та інших комунальних служб, звідки й дізнався, що за квартиру багато років дружина не платила, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму понад 50000,00 грн. Оскільки позивачка ключі від квартири залишила на сусідів, відповідач зміг потрапити до квартири, яка перебувала у незадовільному стані, не придатному для проживання, було відключене електропостачання за самовільне підключення позивача, відсутня водопровідно-каналізаційна система, значне забруднення балкону, ванної кімнати, туалету та кухні, значне залиття стелі у всіх приміщеннях, а також брудні меблі, посуд та сантехніка. 31.10.2018 р. позивач, вважаючи себе власником квартири звернувся до Відділу з питань надання адміністративних послуг Херсонської міської ради з метою підтвердження державної реєстрації права власності та отримання витягу з метою переоформлення на себе особових рахунків, де від співробітників міської ради 15.11.2018 р. довідався, що 07.11.2018 р. невідомі особи на підставі підроблених документів незаконним шляхом заволоділи спірною квартирою. Нібито спірну квартиру продано на підставі договору купівлі-продажу №738/к від 07.04.2003 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з чим, ним подано до суду позовну заяву про визнання недійсним вказаного договору. Крім того, як повідомили сусіди, позивач неодноразово намагалась продати квартиру, давно підшукує покупців. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 25.01.2019 року представником відповідача адвокатом Проніною О.О. подано зустрічну позовну заяву, в якій просила поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; а за [PERSON] визнати право власності на 1/3 частину квартири; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в загальному розмірі 53522,38 грн., що складаються із непогашеної заборгованості за теплопостачання, гарячу й холодну воду, газопостачання в сумі 35942,80 грн., компенсації за непогашену заборгованість [PERSON] по електро-, газо-, водопостачанню, внески на утримання будинку ОСББ на суму 11841,11 грн., штраф [PERSON] за порушення правил користування електроенергією 5567,47 грн. та судовий збір в розмірі 171,00 грн. за рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.05.2010 р.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову вказано, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому 07 серпня 1998 року шлюбі. В період шлюбу ними було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . З 2004 року сторони спільно не проживають, господарства не ведуть, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З вказаного часу спірну квартиру залишено для проживання позивачки з донькою, та відповідач ніякого зв`язку із дружиною не підтримував. У жовтні 2018 року [PERSON] вирішив перевірити стан заборгованості по сплаті комунальних послуг, звернувся до ОСББ та інших комунальних служб, звідки й дізнався, що дружина за квартиру не платила, внаслідок чого станом на час подання зустрічної позовної заяви залишилась непогашеною заборгованість на загальну суму понад 35942,80 грн., а погашена особисто позивачем на загальну суму 11841,11 грн. та планується погасити 5567,47 грн. (штраф [PERSON] за порушення правил користування електроенергії та самовільне підключення) та 171,00 грн. судовий збір на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.05.2010 р. по справі №2-929/10. Загальний розмір боргів по квартирі становить 53522,38 грн., що становить майже 18% вартості квартири, для відновлення житлового стану квартири необхідно провести заміну каналізаційних труб, встановити лічильники на водопровідну та газові труби, погасити штраф АТ "Херсонобленерго" та виконати технічні умови для відновлення електропостачання. В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказує, що оскільки відповідач не дбала за квартирою, не здійснювала поточний ремонт, не сплачувала комунальні послуги, не здійснювала повірку лічильників на водо-, газопостачання, допустила самовільне підключення до електроенергії, що в цілому призвело до нежитлового стану квартири й неможливістю користуватися світлом, водою й збільшення боргу, відповідач намагалася продати спірну квартиру не в інтересах родини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , об`єднано з первісним позовом; в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. 12 березня 2019 року представником відповідача адвокатом Проніною О.О. подано заяву про зменшення зустрічних позовних вимог, згідно якої просила поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; а за [PERSON] визнати право власності на 1/3 частину квартири; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в загальному розмірі 45143,41 грн., що складаються із непогашеної заборгованості за теплопостачання, гарячу й холодну воду, газопостачання в сумі 34732,80 грн., компенсації за непогашену заборгованість [PERSON] по електро-, газо-, водопостачанню, внески на утримання будинку ОСББ на суму 10410,61 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2019 року вирішено питання про виклик в судове засідання свідків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.05.2019 року прийнято в одне провадження зі справою №766/22776/18 справу №766/22645/18. 20 листопада 2018 року адвокат Проніна О.В., яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила поновити [PERSON] строк позовної давності для подання позовної заяви; визнати недійсним договір купівлі-продажу №738/к від 07.04.2003 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано на Товарній біржі "Олівія", за яким здійснено продаж однокімнатної квартири, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] належить на праві власності однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу №221/к від 28.01.2002 р.; право власності зареєстровано Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації за р.№35204 від 28.01.2002 р. 31.10.2018 р. [PERSON] звернувся до Відділу з питань надання адміністративних послуг Херсонської міської ради з метою проведення державної реєстрації права власності й отримання витягу з Державного реєстру речових прав, де й довідався, що 07.11.2018 р. відповідач [PERSON] подав аналогічну заяву, але на підставі підробленого договору. Ніби-то однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] продано [PERSON] за 1700,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу №738/к від 07.04.2003 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано н Товарній біржі "Олівія". Вказаний договір фактично не укладався між позивачем та відповідачем, а підпис на ньому виконано не позивачем, а іншою особою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення його позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі, злучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 року підготовче засідання відкладено; витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2019 року підготовче засідання відкладено; витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.05.2019 року об`єднано в одне провадження справу №766/22776/18 зі справою №766/22645/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісного майна та стягнення заборгованості за комунальні послуги. Об`єднаній справі присвоєно номер №766/22645/18. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.10.2019 року витребувано докази. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; проти задоволення зустрічного позову та позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Проніна О.О. проти задоволення позову [PERSON] заперечували, просили відмовити у його задоволенні, визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 квартири, зустрічний позов та позов до [PERSON] підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомляв. Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 15.10.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її брат. Їй відомо, що спірна квартира була придбана подружжям [PERSON] у шлюбі у 2002 році. У 2003 році [PERSON] зі скандалом з дому, він проживав у їх матері на Шуменському, пізніше з іншою сім`єю на [PERSON] . У минулому році, він звернувся до комунальних служб де дізнався, що за квартирою рахуються великі борги. Представник повідомив, що квартира зачинена, там ніхто не мешкає, ключі від неї були у сусідів. Коли потрапили до квартири, то вона була в дуже занедбаному стані. [PERSON] сказала, що їй квартира не потрібна, і [PERSON] почав у ній проживати. Восени він подав на розлучення, а [PERSON] заявила про розподіл майна. На пред`явленні для огляду фотокартки, які містяться в матеріалах справи, свідок пояснила, що холодильник стояв на балконі, квартира була вся брудна, ванна брудна, на кухні в каструлях була пліснява та залишки їжі; в ванній кімнаті були брудні жіночі речі, скоріше за все [PERSON] та її доньки; квартира була з тими самими меблями, які були там коли брат сумісно проживав зі [PERSON] , про шпалери не може стверджувати. Їй відомо, що [PERSON] влаштовувала [PERSON] сварки, підключала свою доньку, з тих причин вони вирішили розійтись. Коли брат повідомив про намір розлучитися, вони його виштовхали та забрали ключі це було давно, приблизно рік після купівлі квартири, приблизно 2003 рік. Юрій хотів поділити майно та розлучитись, на нервовому ґрунті він захворів. У квартирі проживала [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] , потім, там проживала лише [PERSON] , говорила, що вона рідна донька брата [PERSON] та вона її вдочерила, оскільки мати відмовилась від неї у пологовому будинку. [PERSON] є трикімнатна квартира її батьків. Коли вони з [PERSON] одружились проживали у їх батьків, а потім поруч з ними на Шуменському. Зі слів знайомих [PERSON] вона чула, що у спірній квартирі проживала прийомна донька [PERSON] з чоловіком. З 2003 р. по 2019 р. в квартирі не була, [PERSON] та її доньку [PERSON] не бачила. По вулиці Патона брат з 2003 року не проживав, проживав з батьками по [ADDRESS] . Про те, що брата вигнали знає з його слів. Зі слів [PERSON] , остання проживала у квартирі по [ADDRESS] разом зі своєю донькою, а потім, донька з чоловіком. [PERSON] била [PERSON] , але він не звертався до поліції, лікувався, вказане їй відомо зі слів брата. Вона особисто бачила, як [PERSON] била на [PERSON] брата по обличчю в стані алкогольного сп`яніння. Сусідів по квартирі по вулиці Патона не знає. Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 15.10.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] . Вона заселилась у 2011 році влітку. У квартирі 214 поганий балкон, в жовтні почали надавати опалення в сусідній квартирі холодні батареї, оскільки там ніхто не проживав. Вона пішла до ЖЕКу, почали розшукувати [PERSON] . У неї особисто були ключі лише від металевої двері, від вхідних дверей не було. Коли з`явилася [PERSON] вона в квартиру не зайшла, сказала, що вона їй не потрібна. Коли зайшла до квартири там був відчинений балкон та у квартирі жили голуби. Сусіди говорили, що ніхто не проживає у квартирі три роки. Три чи чотири рази до квартири приходила донька [PERSON] та забирала посуд, потім вона приходила з дядьком та забрала диван. В жовтні 2016 р. чи 2017 р. з`явився [PERSON] , перед цим була вдома [PERSON] та вимагала ключі, так як вона купує квартиру, вона дзвонила доньці [PERSON] і вона їй сказала, що продають квартиру - ключі вона віддала [PERSON] , а потім з`явився [PERSON] . Він відчинив квартиру самостійно. У квартирі літали голуби, квартира покинута, з неї все текло їй на 8 поверх. Їй довелося винаймати людей та всю обшивку з балкона знімали, вичищали балкон. Весь 2011 рік жила при температурі 11 градусів. Вона знає Інну вона була конструктором на заводі, приходила з головою ОСББ до квартири, вона у неї питала яка вона має відношення до цієї квартири, це було до появи [PERSON] та Інна різні люди. Щодо видачі довіреність їй нічого не відомо. [PERSON] ключ у неї не брала, в квартиру 214 не заходила. На пред`явленні для огляду фотокартки, які містяться в матеріалах справи, свідок пояснила, що каналізаційна труба лопнула, холодильник стояв на балконі, будівельні матеріали з демонтованого балкону; вона бачила один раз коли вона принесла ключ від металевої двері, а дерев`яну зрізав слюсар по її проханню, оскільки необхідно було поновити мережі теплопостачання. Допитаний в судовому засіданні 03.02.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з 01.04.2016 р. розпочало роботу ОСББ. Квартира 214 була покинута, ключ від неї був у сусідів на 8 поверсі. У квартирі каналізаційна труба протікала, був зроблений ремонт за рахунок ОСББ. На балконі були розбиті вікна, голуби літали та жили прямо в квартирі. В залі стояла стінка, в кухні здавалося, що люди тільки вийшли. Приїхала до квартири жінка з Москви, він узяв юриста [PERSON] не знав, що квартира покинута, він у кінці 2018 року сплатив всі борги за квартиру. Всі запроси робив юрист [PERSON] , колишня дружина [PERSON] казала, що не буде за все платити. [PERSON] юрист найшла власника. З 01.04.2016 року коли він прийняв будинок в квартирі ніхто не жив, зі слів сусідів декілька років ніхто не проживав, ключі були у жінки сусідки старше 60 років. Йому невідомо, що [PERSON] приводила інших осіб на огляд квартири (не власникові). За рахунок ОСББ була замінена каналізаційна труба; до нього ніхто не звертався та не представлявся новим власником квартири [ADDRESS] . Йому відомо, що власником квартири є [PERSON] з`явилась в 2017-2018 роках, вона казала, що не знає де [PERSON] . Цєйтліна не знає, йому нічого не відомо про продаж квартири. Суд, заслухав вступні слова сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 07 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.2018 (Том 1 арк. справи 78). 28 січня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Товарній біржі "Ольвія" укладено договір купівлі-продажу №221/к, за яким [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано на товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод, реєстр. №221/к; зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації за р. №352404 (том 1, арк. справи 8-9). З листа №П-9290 від 14.12.2018 р. Херсонської міської ради на звернення [PERSON] щодо розгляду заяви про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] повідомлено, що 31.10.2018 р. адміністратором Центру надання адміністративних послуг Херсонської міської ради зареєстровано та передано на розгляд відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради заяву за №30914785 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Для державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру подано договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі "Ольвія" 28.01.2002 р. за №221/к. Згідно з довідкою, наданою комунальним підприємством "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (арк. справи 37-38). Державним реєстратором Відділу при розгляді поданої заяви здійснено всі необхідні дії, передбачені ст. 10 Закону, для прийняття обґрунтованого рішення щодо проведення реєстраційних дій та встановлено, що 07.11.2018 р. до виконавчого комітету Голопристанської міської ради подано заяву про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру. Для державної реєстрації права власності заявником [PERSON] подано договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі "Ольвія" 07.04.2003 за №738/к. 15.11.2018 р. за заявою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано заяву власника про заборону вчинення реєстраційних дій на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим, відділом прийнято рішення про зупинення державної реєстрації прав (том 1 арк. справи 37-38). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження№12018230020002653 від 16.11.2018 р., до ЧЧ Корабельного ВП ХВП надійшло повідомлення від [PERSON] щодо прийняття мір, до невстановленої особи, яка 07.11.2018 р. подала до реєстраційної служби документи з ознаками підробки на квартиру [ADDRESS] (Том 1 арк. справи 41). За відомостями із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав №145545250 від 15.11.2018 р. наявні заяви щодо квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] : за реєстраційним №30914785 від 31.10.2018 р. заява про державну реєстрацію права власності - зупинено розгляд; №31201802 від 15.11.2018 р. заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій - зареєстровано; №31039018 від 07.11.2018 р. заява про державну реєстрацію права власності відкладено (Том 1 арк. справи 42). 26 травня 2017 року [PERSON] на ім`я [PERSON] видано довіреність за якою остання повноважена бути представником з усіма необхідними повноваженнями у всіх органах, що будуть стосуватись [PERSON] та належного їй нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Том 1 арк. справи 43). Згідно листа КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" №753 від 27.11.2018 р. за матеріалами інвентарної справи, станом на 31.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №221/к посвідченим директором Товарної біржді "Ольвія", який зареєстровано на Товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод за реєстровим №221/к від 28.01.2002 р. та зареєстрований бюро технічної інвентаризації за реєстровим №352404 від 12.02.2002 . (Том 1 арк. справи 54). З наявних в матеріалах справи фотокарток (Том 1 арк. справи 59-60) та пояснень сторін, свідків встановлено, що на фото спірна квартира на час відвідування її [PERSON] восени 2018 року, у квартирі безлад, сміття, занедбаний холодильник у якому наявні залишки їжі. З листа МКП "Херсонтеплоенерго" №24136-03-07 від 05.11.2018 р. вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкрито з 01.10.2001 р. на абонента [PERSON] За період з січня 2002 р. по жовтень 2018 р. до МКП "Херсонтеплоенерго" для переоформлення особового рахунку ніхто не звертався. Особовий рахунок в листопаді 2018 р. буде замінено на власника [PERSON] . На особовому рахунку № [NUMBER] на 01.11.2018 р. існує заборгованість за послугу теплозабезпечення у сумі 21423,70 грн. (Том 1 арк. справи 62 зворотній бік). В матеріалах справи наявні квитанції по оплату [PERSON] житлово-комунальних послуг (Том 1 арк. справи 62-73). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №146024077 від 20.11.2018 р. відомості щодо власника квартири за адресою: [ADDRESS] відсутні (том 2 арк. справи 8). В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу від 07 квітня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу №738/ж на Товарній біржі "Ольвія", за яким [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано на товарній біржі в Журналі реєстрації баржевих угод, реєстр. №738/к (том 2, арк. справи 13). Оригінал договору відсутній, в БТІ не зареєстрований. Вказаний договір позивач просить визнати недійсним. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Спірні правовідносини між сторонами виникли до 1 січня 2004 року, тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення\~ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст.4 ЦК УРСР 1963 року\~цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст. 224ЦК УРСР\~1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.1 ст.\~45, ч. 1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. В порядку ст.81 ЦК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.\~163\~ЦК УРСР\~1963\~року \~договір вважається\~укладеним,\~коли між\~сторонами в\~ потрібній\~у належних\~випадках формі\~досягнуто згоди\~по всіх\~істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Недійсність угод, визначена ст. 48-58 ЦК УРСР 1963 року, але недійсною може бути визнана лише укладена угода. При розгляді справи суду не надано доказів, що свідчать про укладення договору купівлі-продажу від 07.04.2003 року, [PERSON] стверджує, що такий договір не укладав, його підпис підроблений, з цього приводу він звернувся до правоохоронних органів, якими в рамках кримінального провадження накладений арешт на квартиру. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки докази укладення договору купівлі-продажу № 738/к від 07.04.2003 року між [PERSON] та [PERSON] щодо однокімнатної квартири, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] суду не надані, а недійсним може бути визнаний лише укладений договір, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в цій частині. Щодо поділу майна. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду саме як поділ майна подружжя. Спільним майном подружжя є однокімнатної квартири, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка придбана за договором № 221/к купівлі-продажу від 08.01.2002 року. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 р. N 7/5 визначало порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. За п. 1.3. вказаного Тимчасового положення реєстрацію прав власності на нерухоме майно (в редакції чинній на день укладення договору та реєстрації права власності) здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ). З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що договір купівлі-продажу від 08.01.2002 року від № 221/к зареєстрований відповідальним працівником Херсонського міжміського бюро технічної інвентаризації по місту Херсон на праві особистої власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 89 за реєстровим № 35204 за заявою [PERSON] від 28.01.2002 року. [PERSON] просить збільшити його частку у спільному майні подружжя до 2/3, оскільки у квартирі з 2004 року не проживав, залишивши її користуванні [PERSON] та її донці. Лише у 2018 році він дізнався про наявність боргу за квартиру та приведення її у нежитловий стан. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на передачу в оперативне управління взагалі не може прийматися до уваги, оскільки такі правовідносини виникають стосовно комунального майна; відсутність даних про виїзд [PERSON] за кордон до 01.04.2016 р. не свідчать про її постійне проживання у квартирі до вказаного часу та псування майна (слід зазначити, що дані про перетин кордону зберігаються лише за 5 років); передача квартири в оренду будь-яким особам також не доведена належними та допустимими доказами. Допитані в судовому засіданні свідки показали, що в квартирі тривали час ніхто не проживав. Суд вважає, що підстави для зменшення рівності часток відсутні. Власність за ч.4 ст. 319 ЦК України зобов`язує. Тобто, власник майна є відповідальним за своє майно. За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] тривалий час не цікавився станом свого майна, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів знищення чи пошкодження майна діями позивача [PERSON] не надав. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна за ст. 323 ЦК України несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до її складу. Сторонами не заявлено вимог про визначення порядку користування квартирою, клопотань про призначення судово-будівельної експертизи тощо. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити майно в натурі є неможливим, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 ідеальної частки квартири. При цьому наявність ухвали слідчого судді про арешт майна в рамках кримінального провадження (як предмету кримінального правопорушення щодо використанні підроблених документів) жодним чином не впливає на поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки визнання права власності на частку в спільному майні не скасовує такий арешт. Щодо стягнення вартості сплачених комунальних послуг, коштів на відновлення придатності нерухомості тощо. [PERSON] належними та допустимими доказами доведено оплату ним комунальних послуг та витрат на відновлення каналізації на загальну суму 13516,09 грн. (том 1 арк. справи 65, 69, 72, 75, 94, 94 зв. бік. 93). За ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч.1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст. 544 ЦК України). Оскільки відповідно до норм СК України квартира є спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та [PERSON] , зобов`язані утримувати своє майно солідарно, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] , як співвласниці майна половину витрат на його утримання, тобто в розмірі 6758,05 грн. Вимоги щодо відшкодування половини витрат на утримання майна, які [PERSON] повинний здійснити за договором реструктуризації заборгованості та непогашеної заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки вони не є фактично здійсненими витратами. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі ч.9, ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову при відмові у задоволенні позову скасовуються, але зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. На підставі ст. 141 ЦПК Укрїни суд вважає необхідним розподілити судові витрати, у вигляді судового збору: а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в загальній сумі 3292,69 грн. (позов задоволено, сплачено судовий збір 2940,29 грн. за подання позовної заяви та 352,40 грн. за забезпечення позову); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в загальній сумі 1690,15 грн. (судовий збір за зустрічний позов 2535,22 грн., позов задоволено частково). Судовий збір за вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним (судовий збір 3704,80 грн., забезпечення позову 352,40 грн.) покладається на позивача [PERSON] , оскільки в задоволенні позову відмовлено. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Повний текст складено 12 лютого 2020 року. На\~підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial