Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 12295,62 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на ТзОВ "Львівські автобусні заводи" з 01.01.2007 року по 05.05.2009 року. За час її роботи на підприємстві відповідач постійно порушував норми чинного трудового законодавства. Так, вчасно не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата за вимушений простій за період з січня 2009 року - квітень 2009 року. Ця належна її заробітна плата не була нарахована і не була виплачена і при її звільненні, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду, в результаті чого 22.07.2015 року Франківським районним судом м.Львова прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача заробітну плату за вимушений простій, який відбувся не з її вини, за період з січня 2009 року по квітень 2009 року у розмірі 2973,79 грн.. В подальшому, а саме 01.12.2016 року Франківським районним судом м.Львова прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.05.2009 року по 31.08.2016 року у розмірі 119598,40 грн. Постановами від 09.06.2017 року ВП №№48566326, 53313570 старшого державного виконавця відділу ПВР УВС ГУЮ у Львівській області дані рішення суду виконанні. Однак остаточний розрахунок із нею був проведений 06.06.2017 року та 07.06.2017 року згідно виконавчих документів. Тому вважає, що її повинно бути виплачено середній заробіток за час затримки належних сум за період з 01.09.2016 року по 06.06.2017 року, що становить 12295,62 грн.(8,23 грн. х 1494роб. годин = 12295,62 грн.). Тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 12295,62 грн.. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що з 01.01.2007 року по 05.05.2009 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ "Львівські автобусні заводи" та 05.05.2009 року звільнена у зв'язку із скороченням у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України. На момент звільнення позивачу, відповідач не розрахувався із ним і позивач був змушений звертатись із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме за вимушений простій за період з січня 2009 року - квітень 2009 року. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22.07.2015 року позов [PERSON] задоволено та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (місце знаходження: м. Львів, вул. Стрийська, 45, ЄДРПОУ 36462357, юридична адреса м.Київ, бульвар І.Лепсе,6, ЄДРПОУ 33894928 ) в користь [PERSON] ([ADDRESS]) 2973,79 грн. (дві тисячі дев'ятсот сімдесят три гривні сімдесят дев'ять копійок) за вимушений простій за період з січня 2009р. по квітень 2009р.. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01.12.2016 року позов [PERSON] задоволено та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" в користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені розмірі 119598,4 грн. (сто дев'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім грн.) 40 коп. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановами від 09.06.2017 року ВП №№48566326, 53313570 старшого державного виконавця відділу ПВР УВС ГУЮ у Львівській області вищезазначені рішення суду виконанні. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Положеннями ч.1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при неповерненні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за період затримки розрахунку, з 11.05.2010 року по серпень 2016 року(період часу в межах заявлених вимог позивачем), оскільки заробітна плата за вимушений простій, який відбувся не з вини позивача, за період 01 січня 2009 року по 10 травня 2010 рокуне було виплачена. Кількість робочих днів за період з 01.09.2016 року по 06.06.2017 року становить 1494 робочих годин з врахуванням норм часу відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політки(для 40-денного робочого тижня): З врахуванням положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 08.02.1995 року №100, та листа від 17.07.2009 року№296/09, тариф за годину праці позивача на підприємстві складає 8,23 грн. Періоди невиплати належної заробітної плати складає 1494 роб. годин. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки з 01.09.2016 року по 06.06.2017 року складає 8,23 грн. х 1494 роб. годин = 12295,62 грн.. Визначена судом сума середнього заробітку розрахована без вирахувань сум прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, які є обов'язковими до вирахування при проведенні виплати. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволити позов в повному обсязі. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, такі судові витрати в розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved