Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Згідно з поданою скаргою в останній заявлено вимогу про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка С.Г. від 29.09.2021 р. про відкриття виконавчого провадження №66976271. Скарга обґрунтована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №401/1296/12 з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 744 886,79 грн. За даним судовим рішенням був виданий виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання до 09.04.2013 р. Втім, заява про відкриття виконавчого провадження була подана стягувачем з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Як зазначається боржником при зверненні до суду із вказаною скаргою, на зворотному боці виконавчого листа є три відмітки про повернення виконавчого листа стягувачу та про закінчення виконавчого провадження: 1)16.03.2013 р. на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606- XIV від 21.04.1999, що діяв на дату вчинення напису) - відмова у відкритті виконавчого провадження у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 2)19.08.2016 - на підставі пункту 9 статті 47 Закону в тій же редакції - повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можна звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 3)10.07.2020 - пункт 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» Згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 р. у справі № 2-2079/11 (провадження №22ц/803/1920/20) було скасовано постанову старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевича О.В. від 02.02.2018 р. про відкриття виконавчого провадження №54963478. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. просив залишити без розгляду подану скаргу через пропущення строку для звернення до суду зі скаргою. У відзиві приватного виконавця на скаргу також зазначається, що згідно ч. 1 ст. 12 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 чинного Закону України «Про виконавче провадження»). Аналогічні положення містяться в частинах 1. 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка станом на 19.08.2016 р. була чинною. Отже, на переконання приватного виконавця, виконавчий документ було повернуто 19.08.2016 р. у зв`язку із встановленою Законом України №1304-VII забороною звернення стягнення на майно боржника. Мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, було скасовано 23.09.2021 р. на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 р. № 1381-IX. Відтак, строк пред`явлення виконавчого листа №401/1296/12 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-300/528/2007 у сумі 774 886.79 грн. встановлюється з дня закінчення строку дії мораторію, тобто з 23.09.2021 р., та закінчується 23.09.2024 р. Відповідно до виконавчого листа останній було пред`явлено стягувачем у вересні 2021 р., та 29.09.2021 року було відкрито виконавче провадження N266976271. Тобто, стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання в межах строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». Право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на остаточне виконання судового рішення у цивільній справі №401/1296/12 гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя. Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй териї орії дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Важливою складовою права на доступ до правосуддя, гарантованого ст. 6 Конвенції, є своєчасне виконання остаточного судового рішення. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Hornsby v. Greece» зазначив, що право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обов`язковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як суб`єктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, app. no. 4451/70). Також приватний виконавець просив звернути увагу на те, що [PERSON] пропущений строк звернення до суду із вказаною скаргою, встановлений п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України: [PERSON] звернулася до суду зі скаргою 27.10.2021 р., тоді як постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 29.09.2021 р., а копія вказаної постанови була отримана особисто боржником від приватного виконавця 30.09.2021 р. Боржником на наведені суду причини пропуску встановленого п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України. Судом на підставі виконавчого листа встановлено, що виконавчий лист був виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 31.07.2014 р. (а.с. 3), та згідно з вказаним виконавчим документом рішення набрало законної сили 09.04.2012 р., строк пред`явлення його до виконання становить до 09.04.2013 р. Вказаний вище виконавчий лист тричі був пред`явлений стягувачем до виконання, та відповідно до відміток державного виконавця на зворотному боці вказаного вище виконавчого листа (а.с. 3 звор.) тричі були прийняті рішення про повернення виконавчого листа: 1.16.01.2015 р. на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»; 2.19.08.2016 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження»; 3.10.07.2020 р. на підставі п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Як встановлено судом на підставі відповідної постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка С.Г. від 29.09.2021 про відкриття виконавчого провадження №66976271 (а.с. 4), за поданим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчим листом №401/1296/12, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 31.07.2014 р., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 15.10.2007 р. в сумі 774 886,79 грн. Постанова приватного виконавця від 29.09.2021 р. була отримана [PERSON] 30.09.2021 р., що підтверджується її розпискою від 30.09.2021 р. (а.с. 65). Скарга [PERSON] в порядку ст. 447 ЦПК України була подана до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 27.10.2021 р. (а.с. 1). Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 09.11.2021 р. за клопотанням представника боржника адвоката Кірєєва С.В. про витребування доказів витребувані у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича матеріали виконавчого провадження №66976271 з виконання виконавчого листа №401/1296/12, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 774 886,79 грн. (в завіреній копії). Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи. Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03. У рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року). Як встановлено судом, [PERSON] отримала копію постанови приватного виконавця від 29.09.2021 р. про відкриття виконавчого провадження 30.09.2021 р., відтак, з 01.10.2021 р. почався перебіг десятиденного строку для звернення зі скаргою, втім, до суду [PERSON] звернулася зі скаргою 27.10.2021 р. Клопотання про поновлення строку не було подано, та, таким чином, подана скарга підлягала залишенню без розгляду. Оскільки учасник справи не подавав заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та обставини пропущення строку для звернення зі скаргою були встановлені вже після відкриття провадження за поданою скаргою, тому в задоволенні скарги має бути відмовлено.

Outcome: dismissed