Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Мотивує тим, що під час обслуговування позивача у рейсі поїзда №136/135 Чернівці-Одеса 08.10.2017р., працівники відповідача, а саме провідники вагону, на його запитання, звернення та прохання відповідали виключно російською мовою, яка не є для нього рідною, не є також державною. Позивач неодноразово звертався до працівників відповідача із зауваженнями, щодо здійснення його обслуговування українською мовою, однак його звернення ігнорувались, а відповіді висловлювались в грубій формі, які супроводжувались зневажливим ставленням до державної мови. Після цього позивачем було залишено скаргу в книзі відгуків та пропозицій, на вказану скаргу було отримано відповідь, в якій відповідач не визнає за собою обовязку здійснювати обслуговування пасажирів поїзда українською мовою. Оскільки, надання інформації про послугу перевезення та товари (послуги) що пропонуються у вагоні поїзда виключно російською мовою свідчить про дискримінацію позивача, як споживача і порушує його права, тому просить позов задоволити, у підтвердження вимог покликається на копії скарги, відповіді не неї та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у встановлений\~судом строк\~скерував відзив\~на позовну\~заяву,\~з якого\~вбачається що\~позовні вимоги\~заперечує. Вважає, що позивачем не наведено, в чому конкретно були порушені його права як споживача, вся необхідна інформація споживачу міститься на інтернет-сайті та викладена українською та англійською мовами, а також відображена на обявах, вивісках, стендах, що знаходяться у пасажирських вагонах, вокзалах, станціях та додатково повторюється через гучномовці декількома мовами. Оскільки начальники та провідники пасажирських поїздів не відносяться до державних службовців, посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, отже порушень законодавства в сфері мовлення, прав споживачів не відбулося. Тому вказані та інші вимоги просить відхилити, як безпідставні. Враховуючи наявні у справі докази, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.\~ \~ Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 08.10.2017 року під час обслуговування [PERSON] у рейсі поїзда №136/135 Чернівці-Одеса провідники вагону №12, на його запитання, звернення та прохання відповідали російською мовою. По даному факту позивачем було залишено скаргу в книзі відгуків та пропозицій (а.с. 9). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має\~право на\~одержання необхідної,\~доступної,\~достовірної та\~своєчасної інформації\~про продукцію,\~що забезпечує\~можливість її\~свідомого і\~компетентного вибору.\~Інформація повинна\~бути надана\~споживачеві до\~придбання ним\~товару чи\~замовлення роботи\~(послуги).\~Інформація про\~продукцію не\~вважається рекламою.\~Інформація споживачеві\~повинна надаватися\~згідно із\~законодавством про\~мови. Представником відповідача не заперечується факт спілкування працівників філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» з позивачем виключно російською мовою. Суд вважає, що це прямо суперечить ст. 10 Конституції України, якою передбачено, що державною мовою в Україні є українська мова і водночас, те що Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, тому вимогу [PERSON]Д щодо визнання відмови відповідачем про його обслуговування державною мовою неправомірною, слід задоволити. Що стосується другої вимоги позивача, то слід врахувати, що рішенням Конституційного суду України № 2-р/2018 від 28.02.2019р. визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), Закон України "Про засади державної мовної політики" від 3 липня 2012 року\~№ 5029-VI\~зі змінами. Закон України "Про засади державної мовної політики" від 3 липня 2012 року\~№ 5029-VI зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Неконституційність\~Закону України "Про засади державної мовної політики" від 3 липня 2012 року\~№ 5029-VI обґрунтовується\~не тільки порушенням конституційної процедури його розгляду та ухвалення, а й невідповідністю\~Конституції України\~змісту Закону. Субєкт права на конституційне подання вважає, що названі положення Закону створюють умови для домінування регіональної мови над державною мовою, вибіркового захисту регіональних мов або мов меншин, надають привілеї одним мовним групам (національним меншинам) та обмежують права інших, що має ознаки дискримінації та порушує принцип рівності громадян перед законом, а також не відповідають принципу правової визначеності - складовій верховенства права, надають право місцевим радам вирішувати питання щодо застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин. Рішенням Конституційного суду України № 1-6/99 від 14.12.1999р. встановлено, що Положення\~частини першої\~статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята\~статті 10 Конституції України). Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України. Встановлено, що інформація для\~споживачів міститься\~на офіційному\~інтернет-сайті\~АТ «Укрзалізниця»\~та викладена\~українською та\~англійською мовами,\~а також\~відображена на\~обявах,\~вивісках,\~стендах,\~що знаходяться\~у пасажирських\~вагонах,\~вокзалах,\~станціях та\~додатково повторюється\~через гучномовці\~декількома мовами,\~в тому\~числі державною.\~Інформація про\~продукцію,\~якість,\~кількість,\~виробника (виконавця,\~продавця),\~що реалізовує\~АТ «Укрзалізниця»\~міститься на\~етикетках продукції,\~асортимент \~відображений на\~обявах,\~стендах,\~інтернет-сайті,\~викладені державною\~мовою,\~у відповідності\~до вимог\~ ЗУ\~«Про захист\~прав споживачів».\~ Враховуючи також те, що начальники та провідники пасажирських поїздів не відносяться до державних службовців, посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, крім того Конституцією України гарантується вільний\~розвиток,\~використання і\~захист російської,\~інших мов\~національних меншин\~України, отже порушень законодавства в сфері мовлення не відбулося. При цьому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у звязку з тим, що позивача, згідно чинного законодавства, звільнено від сплати судового збору. При цьому у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved