Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13873,24 грн. та судових витрат у розмірі 76848,99 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 18.10.2017 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 89790 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов`язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Станом на 30.05.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 76848,99 грн., яка складається з наступного: 55213,74 грн. - заборгованість за кредитом 17499,58 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом 500 грн. - штраф (фіксована частина) 3635,67 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,615,629,598,599,1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] 76848,99 грн. заборгованості за кредитним договором від 18.10.2017 року без номера та 1921,00 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача Бернацька С. М. позовні вимоги банку підтримала та просила їх задовольнити, позов просила розглянути в межах заявлених вимог та на підставі наданих документів. Представник відповідача адвокат Новик М. С. позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] є споживачем - фінансових послуг Банку і є стороною споживчого кредитного договору. Відповідно він є суб`єктом Закону України «Про захист прав споживачів» і згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 є слабкою стороною у договорі, яка підлягає державному захисту, що відображено в статтях 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів» та ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо стягнення відсотків та штрафних санкцій за кредитом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. В анкеті-заяві [PERSON] від 18.01.2017 року, яка надана Позивачем, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Довідку про умови кредитування [PERSON] не підписував. Пред`являючи вимогу про стягнення кредитних коштів, банк просить окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути інші складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вказаних складових і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від б/н 18.01.2017 року, Позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини спірного договору. Водночас, матеріали справи, подані Позивачем до суду першої інстанції, не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов Відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також про те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин, та без поданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, подані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Розмір процентної ставки, виходячи з якої банком проведено розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 17 499,58 грн. за період часу з 09.01.2018 по 30.05.2019 року змінився тричі та складав наступні значення 0,0 %, 0,01 %, 37,2 %, 74,4 %. Жодним документом, що був наданий Позивачем, не підтверджується відповідача згода про встановлення вище зазначених сум процентної ставки, більш того жодних повідомлень з приводу її збільшення відповідачу не надходило, а банком в установленому порядку не підтверджено бодай факт направлення будь-якого листа-повідомлення щодо встановлення/зміну/підвищення процентної ставки по кредиту. Щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 55 213,74 грн., згідно п. 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. З долученого до справи розрахунку вбачається, що [PERSON] згідно графіку вносив платежі по тілу кредита, в межах заявлених вимог. Вважає наведені в позовній заяві доводи Позивача про порушення [PERSON] такими, що не заслуговують на увагу, оскільки порушення не є істотними, а заборгованість по процентам відсутня, дата остаточного повернення грошових коштів Сторонами погоджена не була. Крім того, слід зазначити, що Банком не направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, де було б зазначено точний розмір простроченого зобов`язання, що в свою чергу позбавило права споживача протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення від кредитодавця усунути порушення умов договору. Таким чином, на даний час відсутні підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: За даним позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надало суду підписану анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій взагалі не зазначена дата її підписання, що позбавляє суд можливості навіть на банківському сайті віднайти Умови та Правила надання банківських послуг, на які погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву, окрім того, в ній не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с. 11). Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Окрім того, позивач надав до суду виписки за основними картками [NUMBER], [NUMBER] та іншими, з яких вбачається, що відповідачу у січні 2017 року карткові рахунки не відкривались. Карткові рахунки у КБ "ПРИВАТБАНК" відповідач мав з 2012 року, однак на яких умовах вони обслуговувались - в суді встановити неможливо. За даними позивача кредитна заборгованість утворилась при обслуговуванні кредитних карток [NUMBER] зі строком дії до 01/20, [NUMBER] зі строком дії до 01/19, [NUMBER] зі строком дії до 11/20. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС - повідомлення тощо, позивач не надав. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-1314цс19, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 лютого 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентом за користування кредитом та штрафів, суд погоджується з запереченнями представника відповідача, які ґрунтуються на висновках щодо застосування від\-повідних норм права, викладених в поста\-новах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України) та вважає, що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах. Обговорюючи питання про стягнення на користь позивача тіла кредиту, суд дійшов висновку, що на підставі наданих позивачем доказів визначити розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню в цій частині, не представляється за можливе, та позивач не довів, що станом на день звернення до суду (05.07.2019 а.с. 39) отримав право вимоги в цій частині. Як було зазначено вище, позивач у позовній заяві та документах з підписом позичальника кредитний ліміт не зазначив. З розрахунку заборгованості за договором без номера від 19.01.2017 вбачається, що з 19.03.2018 по 01.02.2019 року відповідач мав поточну заборгованість, яка на 01.03.2019 становила 87000 грн. та у цьому розмірі з 03.02.2019 стала обліковуватись як прострочена заборгованість за кредитом (а.с. 9,10). Разом з тим, як вбачається з даного розрахунку, відповідач протягом 2018-2019 років сплачував проценти, розмір яких становив біля 25424 гривень. У своєму розрахунку банк не передбачив графи про сплату тілу кредиту і всю зазначену суму зарахував у рахунок процентів, що вчинив неправомірно, оскільки не довів, що процента ставка поточна мала б становити 37,2 %, а прострочена - 74,4 %. Без надання відомостей про узгоджену сторонами процентну ставку суд позбавлений можливості самостійно вирахувати, яку частку внесених боржником коштів необхідно було зарахувати на погашення тіла кредиту, а яку- на погашення процентів. З виданих АТКБ «ПРИВАТБАНК» виписок по карткам [NUMBER] , [NUMBER] вбачається, що відповідач мав інші карткові рахунки, не охоплені даним позовом. Однак, з картки [NUMBER] автоматично були списані гроші для погашення заборгованості по картці [NUMBER] : 29.08.2019 - 5880,34 грн 01.07.2019 - 500 грн 26.06.2019 - 5886,89 грн 29.05.2019 - 2057,05 грн 01.04.2019 - 1364,31 грн. 28.03.2019 - 2728,61 грн та інші. За відсутності зрозумілих для сприйняття даних у розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості зробити висновок, як ці кошти (тіло, проценти, пеня) були зараховані на погашення заборгованості за кредитом. Окрім того, наведені вище дані про рух коштів по картці [NUMBER] свідчать про те, що відповідач до серпня 2019 року сплачував заборгованість за кредитом, при цьому розмір сплати визначав позивач, списуючи кошти з рахунку автоматично. За таких обставин суд погоджується з запереченнями відповідача в тій частині, що Банк не довів наявність підстав для дострокового стягнення споживчого кредиту. Про відмові у позові у повному обсязі залишаються без задоволення похідні вимоги про стягнення з відповідача судового збору.

Outcome: dismissed