Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У серпні 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся [PERSON] до [PERSON] із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказав, що 08 грудня 2010 року приблизно о 15 годині 15 хвилин водій [PERSON] в світлий час доби, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 33020201 СПГ» державний номерний знак [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, рухався по проїжджій частині по вул. Пархоменко в Іллічівському районі м.Маріуполя з боку вул. Достоєвського в напрямку вул. Світлої. Знаходячись в районі будинку №39-а проявив неуважність і необережність, що виразилась у формі злочинної недбалості, грубо порушив вимоги п. 10.1 та п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Перед початком свого руху і його зміною, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом у напрямку проїжджої частини вул. Світлої, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який йшов у попутному напрямку з зазначеним автомобілем. В результаті наїзду позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забиття шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом до плегії в правій руці, великої подряпини правої щоки, подряпини правої кисті, забиття м'яких тканин в області правої ключиці. Внаслідок наїзду позивач отримав тілесні ушкодження, які визвали стійку втрату працездатності більше ніж на 1/3 та відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, через що позивач був змушений звернутись до медичного закладу для отримання медичної допомоги. За вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.12.2011 року, який набрав чинності 27.12.2011 року, [PERSON], який у ході досудового розслідування та судового розгляду свою вину у вчиненні ДТП визнав частково, був засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі з випробовуванням на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на придбання ліків за період часу з 24.01.2015 року по 12.08.2015 року в розмірі 10522,92 грн. Після чого, в подальшому позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. Згідно останніх уточнених позовних вимог, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на придбання ліків за період часу з 24.01.2015 року по 16.07.2018 року в розмірі 39400,53 грн. та в підтвердження надав чеки за період лікування за вказаний період. Крім того, зазначив, що продовжує відчувати моральні страждання, що виражаються у тому, що після отримання травм за вини відповідача, він не може самостійно пересуватись, потребує постійного цілодобового догляду, має ускладнення порушення функцій тазових органів з нетриманням сечі, тетрапезом, нареченням ходьби та здібностей самообслуговування, що є наслідками перенесеної травми шийного відділу хребту у 2010 році. Такий стан здоров'я негативно впливає на моральний та духовний стан. Вважає, що продовжує морально страждати. Просить стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, за станом свого здоров'я не може відвідувати судові засідання. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченій довіреності, у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги [PERSON] та пояснив, що [PERSON] є його батьком. 08.12.2010 року сталась дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої було визнано відповідача [PERSON] В результаті наїзду його батькові були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забиття шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом до плегії в правій руці, великої подряпини правої щоки, подряпини правої кисті, забиття м'яких тканин в області правої ключиці. Він отримав тілесні ушкодження, які визвали стійку втрату працездатності більше ніж на 1/3 та відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, через що був змушений звернутись до медичного закладу для отримання медичної допомоги. Станом на теперішній час його батько продовжує відчувати моральні страждання, що виражаються у тому, що після отримання травм за вини відповідача, він не може самостійно пересуватись, потребує постійного цілодобового догляду, має ускладнення порушення функцій тазових органів з нетриманням сечі, тетрапезом, нареченням ходьби та здібностей самообслуговування, що є наслідками перенесеної травми шийного відділу хребту у 2010 році. Такий стан здоров'я негативно впливає на його моральний та духовний стан. Він вважає, що батько продовжує морально страждати. До того часу його батько працював, самостійно себе обслуговував, сторонньої допомоги не потребував. Після того, що трапилось, змінився звичайний образ життя. З кожним днем стан здоров'я батька погіршується. Він потребує санітарно - курортного лікування та постійного стороннього догляду. Крім того, погіршився емоційний стан батька, він пав духом, нічим не цікавиться. На підставі вироку суду від 12.12.2011 року з відповідача на користь батька було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 18721,52 грн. та у рахунок моральної шкоди 3000 грн. Проте по теперішній час відповідач жодної копійки на лікування батька не надав, жодного разу не відвідав батька ані в лікарні, ані вдома, не поцікавився його станом здоров'я. А навпаки, поводить себе дуже зухвало та нахабно. Не вибачився перед батьком за заподіяні ним страждання. Така поведінка свідчить про його лицемірство та бажання уникнути відповідальності за свої вчинки. Просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на придбання ліків за період часу з 24.01.2015 року по 16.07.2018 року в розмірі 39400,53грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги [PERSON] та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив слухати справу за його відсутністю, за участю його представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що вважає, що відсутний причинно-наслідковий зв'язок між захворюванням, яке має на теперішній час [PERSON], а саме: порушення функцій ходьби і неспроможність к самообслуговуванню, з тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті ДТП, що сталась 18.12.2010 року. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження : забиття шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом до плегії в правій руці, великої подряпини правої щоки, подряпини правої кисті, забиття м'яких тканин в області правої ключиці. Таким чином, всі отримані тілесні ушкодження не мають зв'язку із функціями тазових органів та неспроможністю к самообслуговуванню, а є наслідками ішемічного інсульту, який переніс позивач 17.08.2013 року. Крім того, звернула увагу суду, що на підставі вироку суду з відповідача на користь позивача було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 18721,52 грн. та у рахунок моральної шкоди 3000 грн. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до вироку Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 12 грудня 2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням на 1 рік 6 місяців. Як вбачається із вказаного вироку відповідача було засуджено за ч.2 ст.286 КК України, тобто за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Позивача було визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Під час розгляду кримінальної справи в судовому засіданні було встановлено, що відповідач 08 грудня 2010 року приблизно о 15 годині 15 хвилин в світлий час доби, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 33020201 СПГ» державний номерний знак [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, рухався по проїжджій частині по вул. Пархоменко в Іллічівському районі м.Маріуполя з боку вул. Достоєвського в напрямку вул. Світлої. Знаходячись в районі будинку №39-а проявив неуважність і необережність, що виразилась у формі злочинної недбалості, грубо порушив вимоги п. 10.1 та п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Перед початком свого руху і його зміною, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом у напрямку проїжджої частини вул. Світлої, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який йшов у попутному напрямку з зазначеним автомобілем. В результаті наїзду позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забиття шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом до плегії в правій руці, великої подряпини правої щоки, подряпини правої кисті, забиття м'яких тканин в області правої ключиці. Внаслідок наїзду позивач отримав тілесні ушкодження, які визвали стійку втрату працездатності більше ніж на 1/3 та відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, через що позивач був змушений звернутись до медичного закладу для отримання медичної допомоги. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз'яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. З роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно довідки №П-66/05-93 від 31.07.2015 року, виданої головним лікарем КЗ Маріупольської міськради «ЦПМСД №1», [PERSON] з 15.05.2011 року перебуває на диспансерному обліку у невропатолога із діагнозом: наслідки отриманої травми шийного відділу хребта (ДТП у 2010 р.) із забиттям спинного мозку у вигляді тетрапарезу, плегії правої верхньої кінцівки. З 18.04.2012 року є інвалідом І-Б групи. 17.08.2013 року переніс ішемічний інсульт у басейні лівої середньої мозкової артерії з моторною афазією, правосторонньою легкою плегією внаслідок церебросклерозу ІІІ, гіпертонічною хворобою ІІІ ступеню. За висновком МСЕК довідка № 376087 від 31.05.2012 року хворий є інвалідом І-Б групи, потребує стороннього постійного догляду. 18.12.2014 року та 27.07.2015 року був оглянутий невропатологом на дому. На момент огляду у хворого діагностовано порушення функцій тазових органів по типу нетримання сечі, виражене порушення функцій ходьби, неспроможність самообслуговування. З 27.07.2015 року на дому організовано стаціонар. Призначено лікування: тіотріазолін 4,0 в/в №5, луцетам 15,0 в/в № 5, цитімакс 1000 мг, фіз. р-р 10,0 в/в № 5, папаверин 2,0 в/м № 5, ацелізін 1,0+новокаїн 4,0 в/м № 5, когнум 1т.-2 рази на добу (місяць), магнікор 1т.-1 раз на добу (місяць). Потребує постійного стороннього догляду, профілактика пролежнів : одноразові пелюшки, підгузки, вата, камфорний спирт. (а.с. 3). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія [NUMBER], виданої 31.05.2012 року, позивач [PERSON] є інвалідом І-Б групи. Потребує постійного стороннього догляду. (а.с.7) За клопотанням відповідача та його представника - адвоката [PERSON] ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 27.04.2018 року по даній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу. (а.с.137). Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57, розпочатої 08.05.2018 року та закінченої 30.05.2018 року, проведеної судово-медичною експертною комісією КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи», якою встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.12.2010 року, [PERSON] було спричинено наступні тілесні ушкодження: тупа травма шийного відділу хребта з забоєм спинного мозку, яка ускладнилась розвитком тетрапарезу до плегії в правій верхній кінцівки, садна правої щоки та правої кисті, забій м'яких тканин області правої ключиці. 17.08.2013 року у [PERSON] розвинувся ішемічний інсульт у басейні лівої середньо-мозкової артерії з моторною афазією, правобічною легкою плегією на фоні церебрального атеросклерозу ІІІ ступеню, гіпертонічної хвороби ІІІ ступеню. Наявні у [PERSON] ускладнення у вигляді порушення функції тазових органів з нетриманням сечі, тетрапарезом, порушенням функції ходьби та здатністю до самообслуговування являються наслідком перенесеної травми шийного відділу хребта у 2010 році. (а.с.140-152). Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON], як водія і власника автомобіля, що виразились в грубому порушенні Правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причинному і безпосередньому зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та є її наслідками в частині спричинення тілесних ушкоджень позивачу. В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наявні у [PERSON] ускладнення є наслідками отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП за участю відповідача [PERSON] Матеріалами справи, а саме копіями фіскальних чеків на придбання підгузків, одноразових пелюшок, вати, камфорного спирту, підтверджуються понесені позивачем витрати на лікування наслідків отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП, що мала місце 08 грудня 2010 року, за період часу з 24.01.2015 року по 16.07.2018 року у розмірі 39411,84 грн. (а.с.9,10,21,98,164,165). Суд, виносить рішення у рамках заявлених позовних вимог. Ні підставі викладеного, суд приходить до висновку, що останні уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 39400,53 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі вироку Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 12.12.2011 року із [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 18721,52 грн. та у рахунок моральної шкоди 3000 грн. (а.с.4-5). Оскільки, судом встановлено, що наявні у [PERSON] ускладнення у вигляді порушення функції тазових органів з нетриманням сечі, тетрапарезом, порушенням функції ходьби та здатністю до самообслуговування є наслідками перенесеної травми шийного відділу хребта, отриманої внаслідок ДТП, що мала місце у 2010 році, винуватцем якої було визнано відповідача. Станом на теперішній час позивач продовжує відчувати моральні страждання, не може самостійно пересуватись, прикутий до ліжка, потребує постійного цілодобового догляду. Позивач пав духом, з кожним днем його моральний стан та настрій погіршується, змінився звичайний образ життя, існує потреба в санітарно - курортному лікуванні та спеціалізованому догляді медичної сестри. Загалом, погіршився його емоційний стан, позивач нічим не цікавиться, втратив інтерес до життя та навколишнього світу. За вироком суду присуджені до стягнення грошові кошти у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди відповідач [PERSON] не сплатив, добровільно також допомоги позивачу не надав. За період часу з 2010 року, коли сталась ДТП, по теперішній час відповідач жодного разу не відвідав позивача ані в лікарні, ані вдома, не поцікавився станом його здоров'я. Звернувся до суду з приводу скасування заочного рішення, що підтверджує не бажання нести відповідальність за свій вчинок, неповагу до потерпілого та змущення його звернення до суду з приводу стягнення витрат на памперси без яких він не може обходиться, що принижує його гідність та повагу до себе. Також витрачати кошти на представника в суді для захисту свого права. Протягом усього часу відповідач не виплатив а ні копійки позивачу, який весь цей час має моральні страждання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що станом на теперішній час продовжує існувати причинно-наслідковий зв'язок між даною дорожньо-транспортною пригодою та наявними у [PERSON] ускладненнями у вигляді порушення функції тазових органів з нетриманням сечі, тетрапарезом, порушенням функції ходьби та здатністю до самообслуговування, у зв'язку із чим, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За подання позову до суду про відшкодування збитків завданих вчиненням злочину позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди та 704,80 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: partial