Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно. Посилалася в позові на те, що вона з померлим [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство з листопада 1997 року по день його смерті. 17 вересня 2001 року [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] за спільні кошти, які разом заробляли та відкладали, придбали квартиру за адресою [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру було оформлено на [PERSON] . 14.06.2006 року [PERSON] взяли церковний шлюб з [PERSON] . В листопаді 2015 року позивач та [PERSON] одружились. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вважає вищевказану квартиру спільною сумісною власністю, оскілки вона придбана під час проживання однією сім`єю, на спільні кошти та на підставі договору купівлі-продажу, а також вважає, що має право на визнання за нею 1/2 ідеальної частки вищевказаної квартири. У зв`язку з вищевикладеним просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з листопада 1997 року і по день смерті [PERSON] ; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якій вона вказала, що [PERSON] умисно повідомляє суду недостовірну інформацію щодо обставин набуття квартири по [ADDRESS] . Стверджує, що інформація яка надана в позовній заяві не відповідає дійсності. Просила в позовній заяві [PERSON] до неї в частині визнання квартири, розташованої в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] відмовити. [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на майно. В даній зустрічній позовній заяві посилається на те, що [PERSON] є її сином, який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, згідно якої [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 17.09.2001 року на ім`я [PERSON] , за договором купівлі-продажу була оформлена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що під час того як була на заробітках за кордоном, в період з квітня 2000року по травень 2001 року нею було переказано в Україну на придбання квартири 3543дол.США. Стверджує, що на її переказані кошти померлий [PERSON] , уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що дана квартира її, була придбана та оформлена не на її ім`я, оскільки в той час перебувала за кордоном та не мала можливості приїхати для належного оформлення вищевказаної квартири. Запевняє, що відповідач за зустрічною позовною заявою та її померлий син не мали джерел доходу для придбання нерухомого майна, оскільки вони являються інвалідами та їх єдиний дохід це пенсія по інвалідності. Вказує, що в січні 2004 року постійно проживає в квартирі по [ADDRESS] . у зв`язку з вищевикладеним просить визнати право особистої приватної власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв.м. В судовому засіданні [PERSON] , адвокат Волоховської Світлани Борисівни, просив позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічної позовної вимоги просив відмовити. В судовому засіданні Лютікова Н.О. , адвокат [PERSON] Лідії Михайлівни, просила позов про визнання права власності на майно задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що визнають позов [PERSON] до її довірителя про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно в частині встановлення факту спільного проживання [PERSON] із [PERSON] , в решті позовних вимог вважає необґрунтованими, безпідставними та просила в їх задоволенні відмовити. Судом встановлено, що починаючи з листопада 1997 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство. 14.06.2006 року [PERSON] взяли церковний шлюб з [PERSON] . 17 листопада 2015 року позивач за первісним позовом та [PERSON] одружились /Т.1 а.с.14-15,72-88/. 17 вересня 2001 року [PERSON] придбав квартиру за адресою [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру було оформлено на [PERSON] /Т.1 а.с.10-11/. [INFO] [PERSON] помер /Т.1 а.с.16/. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину являються [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Інших спадкоємців за законом які прийняли спадщину не має /Т.1 а.с.190-193/. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні стверджували, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 1997 року. Вказували, що не тільки вели спільно господарство, а й працювали разом, реставруючи старі меблі, після чого їх продавали, також за грошову винагороду ремонтували побутову техніку. Також зазначали, що [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира, однак при оформленні договору чи передачі грошей не були присутні, деталі купівлі-продажу їм невідомі. Так як спірна квартира [ADDRESS] була придбана до набрання Сімейним Кодексом України чинності 01 січня 2004 року, тому положення статті 74 СК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" (далі - Закон України "Про власність"), відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР(далі - ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1, 3 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Згідно до ст..3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Так, встановлюючи факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімє`ю з листопада 1997 року по по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , суд враховує те, що нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не передбачалося таке поняття, як «проживання однією сімє`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу». Частиною 2. ст..6 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Лише з набранням чинності 01 січня 2004 року Сімейним кодексом України, п.2ст.3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст..74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачкою за первісним позовом надано належні та допустимі докази на підтвердження її спільного проживання разом з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 1997р. по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , зокрема на підтвердження ведення сторонами спільного господарства та бюджету, планування спільного відпочинку, виконання взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 року (дата набрання чинності Сімейним кодексом) по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] . Доказів зворотнього суду не надано та визнано відповідачем по справі за первісним позовом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, оскільки спірна квартира набута внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] , в період проживання однією сім`єю, тому належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Тому суд вважає, що в цій частині первісного позову, а саме визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , квартиру [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS] слід задоволити. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконливого висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В зустрічній позовній заяві [PERSON] стверджує, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана її померлим сином [PERSON] за її кошти, які вона заробила та висилала своєму синові на придбання даної квартири, посилаючись на копії квитанцій грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою WesternUnion на суму 3 3543дол. США /а.с.113-117/. Судом встановлено, що [PERSON] перераховувала кошти в Україну згідно квитанцій грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою WesternUnion. Однак, суд не може залишити поза увагою, що «драхма» перестала бути національною валютою Греції з 1.01.2002 року, на сьогоднішній день в цій країні в обігу Євро. На усіх бланках зазначені подвійні валюти, тобто, бланки документів дійсно були використані у час переходу з драхми на євро. Однак на жодній квитанції не вказано курсу валют. Відповідно до копії квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою від 02.06.2000 року /Т.1 а.с.117/ зазначено, що був здійснений грошовий переказ у сумі 358.36992 Драхм /340дол.США. Порівнюючи даний документ з іншими документами системи WesternUnion наданими відповідачкою, помітно, що відсутня офіційна стандартизована «шапка», а саме логотип та слоган компанії « WesternUnion ». Відсутність офіційного бланку міжнародної системи термінових грошових переказів готівкоюWesternUnion вказує, що це не є квитанція даної грошової системи. Даний документ ймовірно є квитанцією з пункту обміну валюти, який не посвідчує особу, що здійснювала операцію, а тому доказів, що саме відповідач [PERSON] робила будь-які фінансові операції на зазначену суму отримувачу відсутні. Тому суд вважає, що сума грошей, зазначена у цьому документі, не проходила через міжнародну систему термінових грошових переказів готівкою «WesternUnion». Відповідно до копії квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою від 17.10.2000 року /Т.1 а.с.113/ зазначено, що був здійснений грошовий переказ у сумі 429,5 Драхм. Судом встановлено, що в наданому документі є атрибути офіційної документації міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою «WesternUnion», а саме логотип та слоган компанії, однак відсутня печатка банку, що посвідчує здійснення грошового переказу. Тобто, бланк заповнений, однак операція через систему не проходила, отже переказ не був здійснений. Дана копія не несе ніякої фінансової інформації окрім того, що є офіційним бланком міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою «WesternUnion». Судом встановлено, що станом на день обміну, а саме 17.10.00, курс долару до драхми був встановлений в розмірі 390,82 драхм до 1,05 долару. Відповідно до копії квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою від 02.06.2000 року /Т.1 а.с.114/ зазначено, що був здійснений грошовий переказ у сумі 549,666 Драхм /1400дол.США. Судом встановлено, що сума у доларах наведена яскравим кольором, не притаманним банківським документам. Зазначена банком сума 528 драхм не є рівною сумі, яку зазначив відправник у лівій графі - 1400дол.США, оскільки 528 драхм, що фактично дорівнює близько 2 дол.США, а сума в 1400дол.США не є тотожною 2дол. США, а тому не може бути доказом грошового переказу. Судом встановлено, що станом на день обміну, а саме 02.06.2000 року, курс долару до драхми був встановлений в розмірі 356,81 драхм до 1,48 долару. Відповідно до копії квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою від 17.01.2001 року /Т.1 а.с.116/ зазначено, що був здійснений грошовий переказ у сумі 389,150 Драхм . Судом встановлено, що станом на день обміну, а саме 17.01.01 року, курс долару до драхми був встановлений в розмірі 360,7 драхм до 1,03 долару. Відповідно до копії квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою від 03.05.2001 року /Т.1 а.с.115/ зазначено, що був здійснений грошовий переказ у сумі 394,1 Драхм/1000дол.США. Судом встановлено, що станом на день обміну, а саме 03.05.2001, курс долару до драхми був встановлений в розмірі 380,68 драхм до 1,03 долару. Суду не зрозуміло чому позивач за зустрічною позовною заявою вказує, що нею було перераховано суму грошових коштів в розмірі 3 543дол.США, посилаючись на вищезгадані квитанції, адже дана сума не відповідає дійсності та не відповідає даним співвідношенню курсу валют станом на той день. Оскільки, з урахуванням встановлених курсів долару до драхм, [PERSON] було перераховано 1 489,01дол.США. /Усі дані про співвідношення курсу валют були взяті з архіву банківської історії «U.S. DollartoGreekDrachmaSpot Exchange Ratesfor 1975 to 2001»/ Також, суд не може залишити поза увагою те, що на чотирьох документах, які надала відповідач, у графі «Відправник» зазначено « [PERSON] », незрозуміло, яке відношення він має до родини [PERSON] , хоча відповідач стверджує, що вона в нього працювала, не додаючи жодних підтверджуючих про це документів. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази /письмова угода/ між [PERSON] та померлим [PERSON] про отримання коштів для придбання нерухомості. Отже, суд вважає, що вищезгадані квитанції грошових переказів міжнародної системи термінових грошових переказів готівкою не є належними доказами які підтверджують факт пересилання коштів [PERSON] померлому [PERSON] . В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стверджували, що позивач за первісним позовом [PERSON] проживає з 2003 року за адресою: [ADDRESS] . Стверджують, що з її слів відомо, що дану квартиру вона придбала за власні зароблені нею кошти за кордоном. Щодо того хто являється власником даної квартири невідомо, під час здійснення купівлі-продажу спірної квартири жодний з них не був присутнім. В матеріалах справи наявні копії квитанцій про сплату за комунальні послуги, які сплачувались померлим [PERSON] /а.с.Т.1 а.с.219-231/, що також є підтвердженням того, що дана квартира перебувала на утриманні померлого [PERSON] . Судом встановлено, що 18.07.2003 року [PERSON] , позивачем за зустрічною позовною заявою, було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] /Т.1 а.с.214/. Позивач, за зустрічною позовною заявою зазначає, що придбання даної квартири відбулося на її зароблені кошти за кордоном. Суду не зрозумілий факт бездіяльності відповідачки [PERSON] з 2004 роки, яка повернулася із за кордону по день смерті її сина [INFO] , а саме переоформлення спірної квартири, якщо вона була придбана за її кошти, померлий син не заперечував даного факту, як стверджує [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, Лютікова Н.О. , адвокат [PERSON]., не надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог по зустрічній позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved