Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась о 22год. 20хв. 20.09.2013 року по пр.-т.Глушкова в м.Києві, посилаючись на те, що у зв'язку із порушенням водієм [PERSON] вимог п.п.12.1, 12.3 ПДР України під час керування автомобілем «БМВ» /державний номерний знак [NUMBER], відбулось зіткнення з автомобілем «Форд» /державний номерний знак [NUMBER]/, яким керував позивач та в результаті якого було завдано матеріальну шкоду у сумі 12906 грн 45к. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт». Просив, з викладених у позові підстав/а.с.1-3/, стягнути з відповідачів суму матеріальної шкоди, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження з оцінки майна у сумі 710 грн 00к., судові витрати у сумі 236 грн 16 к., та моральну шкоду у сумі 10 000грн 00к. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені у позові обставини та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не визнав позов, ствердив, що автомобіль страхований, а тому ПРАТ «СК «Лафорт» повинно виплатити страхове відшкодування. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Лафорт» не прибув у судове засідання, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Представник третьої особи Моторно транспортного бюро України не заперечив проти заявлених позовних вимог, надав суду письмові пояснення /а.с.48,49/, ствердив про те, що саме ПРАТ СК «Лафорт» зобов'язана сплатити страхове відшкодування, доказів в підтвердження того, що вказана компанія визнана банкрутом чи ліквідовано на розгляд суду не надано. Заслухав учасників судового процесу, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що о 22год. 20хв. 20.09.2013 року по пр.-т.Глушкова в м.Києві внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п.12.1, 12.3 ПДР України сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ» /державний номерний знак [NUMBER]/, під керуванням [PERSON] та автомобіля «Форд» /державний номерний знак [NUMBER]/, під керуванням водія [PERSON] Позивач керував транспортним засобом на належній правовій підставі /а.с.18,19/. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб позивача, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу спеціалістом від 30.10.2013 року /а.с.21,22/. Згідно звіту № 2599 від 31.10.2013 року з визначення вартості матеріального збитку, розмір відшкодування завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 12 906 грн 45к. /а.с.23-26/. Судом достовірно встановлено, що цивільна відповідальність [PERSON] як власника«БМВ» /державний номерний знак [NUMBER]/ застрахована у ПРАТ «СК «Лафорт», що підтверджується полісом №АЕ/0693825 від 24.02.2013 року(а.с. 51). Ст.20-1 ч.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тому обґрунтованими є доводи відповідача [PERSON] про те, що в разі настання страхового випадку відповідальність в межах лімітів відповідальності несе страховик. Згідно частини 1 статті 1194 Цивільного кодексу України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди особа, яка застрахувала свою відповідальність зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 4 договору страхування АЕ/0693825 від 24.02.2013 року ліміт відповідальності страховика за майнову шкоду на одного потерпілого складає 50 000 грн. Вказані умови кореспондуються з приписами пункту 9.2 статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до статей 999, 1194 ЦК України, статей 9, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок відшкодування майнової шкоди заподіяної [PERSON] в межах лімітів лежить на відповідачеві ПРАТ «СК «Лафорт». Частина 3 ст.27 ЦПК України зобов'язує осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Відповідачі по справі скористалися своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного клопотання, відповідно до вимог ЦПК України, про призначення авто технічної експертизи для визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, в обґрунтування власної правової позиції, своєчасно надіслано та заявлено не було. За викладених обставин, з врахуванням обставин ДТП та вимоги статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення невідшкодованої матеріальної шкоди у сумі 12 906 грн 45 к. та витрати на оцінку майна у сумі 710 грн 00к. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідачів у сумі 10000 грн 00к. то суд дійшов до таких висновків. Стаття 23 ЦК України вказує на те, що моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі і гідності. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 4 від 31.03.2013 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючим по справі вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачем в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження факту завдання йому моральної шкоди саме відповідачем та не доведено наявності причинного зв'язку між його діями та фактом завдання моральної шкоди. Посилання позивача на завдання йому моральної шкоди з підстав втрати престижу у навчальному закладі серед студентів є безпідставними. Жодного доказу ані в підтвердження придбання будівельних матеріалів, ані щодо їх перевезення за місцем проживання позивача на розгляд суду не надано, а встановлені судом обставини у своєї сукупності взагалі спростовують доводи позивача щодо спричинення відповідачами будь-яких моральних страждань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Лафорт» у сумі 229 грн 40 к. Оскільки судом відмовляється у задоволенні позовних вимог в частині завдання моральної шкоди, з позивача в дохід держави підлягає стягнення не сплачений судовий збір при подачі позову немайнового характеру у сумі 100 грн 00к. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, положеннями ст.ст.23,1166,1167,1187,1194 ЦК та

Outcome: partial