Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~12 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі ПАТ КБ « ПриватБанк», Банк, банківська установа) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 вересня 2009 року, на загальну суму 88 349,71 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору N б/н від 25 вересня 2009 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 17 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31.05.2016 року за відповідачем обчислюється заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 349 грн. 71 коп., яка складається : з заборгованості за кредитом у сумі 17 548,90 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 63 501,23 грн.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 4183,32 грн., заборгованість за пенею та комісією 2616,26 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором N б/н від 25.09.2009 року задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.09.2009 року станом на 31.05.2016 року в загальному розмірі 88\~349,71 грн., з яких : заборгованість за кредитом 17\~548,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 63\~501,23 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2\~616,26 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 4\~183,32 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1\~378,00 грн. (а.с. 40-42) Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач в особі представника адвоката Працевитого Г.О., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду (а.с. 139-141). 11.10.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя заяву [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Г.О. про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.09.2009 року скасовано. Вирішено розгляд справ проводити за правилами загального провадження, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання (а.с. 180-181). 8 листопада 2019 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Працевитим Г.О. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17 Умови, Правила та Тарифи, на які посилається ПАТ КБ "Приватбанк" при обґрунтуванні суми заборгованості, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у зв`язку з відсутністю підпису позичальника [PERSON] на вказаних документах. Розрахунок заборгованості, підготовлений Банком на підставі Умов, Правил та Тарифів у зв`язку з цим не є обґрунтованим та не може підтверджувати заборгованість позичальника. Згідно підрахунку платежів, які були здійснені позичальником на користь Банку, ним було сплачено платежів на суму 39 156,70 грн., що є більшим за розмір використаного ліміту картки в сумі 17 548,90 грн., а тому у позичальника не може бути від`ємна сума заборгованості за карткою (а.с. 194-195). 10 грудня 2019 року в підготовчому судовому засіданні представник позивача поінформував, що з урахуванням позиції відповідача щодо не підписання Трояном С.В. Умов, Правил та Тарифів банку, ним будуть надані для долучення до матеріалів справи докази, які спростовують заперечення відповідача щодо вищевикладеної позиції, а саме : довідку про строк дії картки ; виписку по рахунку клієнта з 2013 року по 31.05.2016 року; розрахунок заборгованості по тій процентній ставці, яка вказана в анкеті-заяві від 25.09.2009 року. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 201). Станом на день ухвалення рішення по цій справі представником позивача не надано документів, про які суд був поінформований на стадії підготовчого провадження, а саме : довідки про строк дії картки; виписки по рахунку клієнта з 2013 року по 31.05.2016 року; розрахунку заборгованості по тій процентній ставці, яка вказана в анкеті-заяві від 25.09.2009 року. В суді представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав , викладених в позові від 12.07.2019 року ; просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що в будь-якому випадку стягненню з відповідача підлягає заборгованість на підставі відсоткової ставки, що була визначена сторонами в анкеті-заяві від 25.09.2009 р. Також пояснила, що в розрахунку заборгованості, що був долучений до позовної заяви, не зазначений розмір сум, що знімався позичальником за тілом кредиту в межах кредитного ліміту. Представник відповідача - адвокат Працевитий Г.О. в суді проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов ; просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитом, зокрема не надано суду актуального розрахунку заборгованості, який було б розраховано без урахування Умов, Правил та Тарифів, які позичальником не підписувалися. Крім того, зазначав що позивачем не надано виписки за кредитним договором та довідки про строк дії картки, що унеможливлює об`єктивно встановити наявність заборгованості. Зазначав, що позичальником було сплачено банку кошти в сумі 39 156,70 грн., що є більшим за розмір використаного ліміту картки в сумі 17 548,90 грн. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої,\~шостої,\~сьомої статті\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 вересня 2009 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ( далі Анкета-заява, Заява) ( а.с.6). Відповідно до Анкети-заяви ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. З Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає картки, вид та строк дії яких визначений у заяві та у Пам`ятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі "відмітки банку" заяви. В Умовах та Правилах надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі коли жодна зі сторін не поінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий саме строк. Визначити коли саме\~ПАТ КБ "ПриватБанк"\~відкрив відповідачеві картковий рахунок встановити не виявилось можливим за відсутністю відповідних відомостей в матеріалах справи. Дослідивши в суді зміст Анкети заяви, суд приходить до такого. Так, у вказаній Заяві відсутні відомості щодо того, яку саме платіжну картку, з яким саме лімітом та на яких саме умовах бажав оформити відповідач. Відсутня інформація щодо строку дії виданої картки. Позивачем до позовної заяви не додані, Умови та Правила за кредитним договором №б/н від 25.09.2009 року, укладеного з [PERSON] з наявним підписом відповідача на кожному аркуші. Не надані вказані документи представником позивача і під час розгляду справи , як у підготовчому провадженні, так і по суті. На сайті банку відсутні Умови та Правила в редакції, станом на 25.09.2009 р. Також, в Анкеті-заявці базова процентна ставка за кредитом вказана 3% на місяць, а залишок заборгованості, щомісячна комісія 0%, та кредитний ліміт 0,00, проте в подальшому, як вбачається з розрахунку заборгованості, сума боргу нараховується спочатку за відсотковою ставкою в розмірі 27,60% річних (16.07.2013-01.09.2014), потім за ставкою 32,40% річних (01.09.2014-01.04.2015) та за ставкою 42,00% річних (01.04.2015-31.05.2016), що суперечить Умовам, визначених Анкетою - заявою. Між тим, розрахунок заборгованості викладено з 16 липня 2013 року, хоча кредит отримано 25 вересня 2009 року. В розрахунку заборгованості зазначено про нарахування позичальнику пені та комісії, що не передбачено Анкетою заявою (а.с. 4-5). Відповідно до пункту 5.3. Правил ( а.с.10) за умови зміни умов Договору (кредитного ліміту), Банк зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, в частині виписки по Картковому рахунку згідно п. 4.9 цього Договору (надіслати Виписку по Картковому рахунку). Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про непогодження зі змінами, то Клієнт вважається таким, що прийняв нові умови (а.с. 7-12). Між тим, позивачем не надано доказів на підтвердження належного повідомлення Клієнта щодо наявних змін, а саме виписки по його картковому рахунку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Заяві позичальника від 25 вересня 2009 року змінювана процентна ставка, на підставі якого обраховано борг за процентами, не зазначена. Крім того, у цій Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 червня 2009 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов був ознайомлений відповідач та погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача, як на думку суду, є неналежним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.06.2009 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.07.2016 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь Банку заборгованості за кредитним договором, яка підтверджується розрахунком заборгованості від 31.05.2016 р., що виконаний на підставі Правил, Умов та Тарифів банку. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Вказані висновки також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17. Також представником позивача не спростовано доводів відповідача щодо погашення ним заборгованості за карткою в загальному розмірі 39156,70 грн., що значно перевищує суму ліміту картки 17 548,90 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed