Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

І. Суть спору Представник заявниці - адвокат Тиндик Р.В. 21.08.2020року звернувся до суду із зазначеною заявою, покликаючись на те, що 03.10.2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (заявницею), про що зроблено відповідний актовий запис №65 від 03.10.2002 року. Стверджує, що після реєстрації розірвання шлюбу заявниці було присвоєно її дівоче прізвище -« [PERSON] ». Наголошує, що 06.12.2007 року відділом ЗАГСУ м.Перемишль, Республіка Польща було зареєстровано шлюб між заявницею та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу заявниця отримала прізвище « [PERSON] ». Зазначає, що на даний час заявниця вирішила оформити відповідні документи на право проживання в Республіці Польща, однак в компетентних органах їй роз`яснили, що для підтвердження факту розлучення на території Республіки Польща свідоцтва про розірвання шлюбу виданого компетентним органом України недостатньо, і цей факт необхідно підтвердити відповідним судовим рішенням. З огляду на наведене, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видане повторно 07.06.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання заявниця не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Мостиського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви та просить суд розглянути справу без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 25.08.2020року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення заяви. ІV. Обставини справи, встановлені судом 03.10.2002 року за спільною заявою заявниці та її чоловіка [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (заявницею), про що зроблено відповідний актовий запис №65 від 03.10.2002 року. Після реєстрації розірвання шлюбу заявниці було присвоєно її дівоче прізвище -« [PERSON] ». 06.12.2007 року відділом ЗАГСУ м. Перемишль Республіки Польща було зареєстровано шлюб між заявницею та [PERSON] , 1972 р.н. Після реєстрації шлюбу заявниця отримала прізвище « [PERSON] ». Заявниця бажає оформити документи на право проживання в Республіці Польща. Одержати рішення суду про розірвання шлюбу заявниця не може, оскільки розірвання шлюбу було проведено за спільною заявою подружжя Відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області у 2002 році. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про розірвання шлюбу (повторним) серії [NUMBER] від 07.06.2005 року; копією паспорта заявниці [PERSON] ; копією свідоцтва про повторний шлюб заявниці в Республіці Польща серії [NUMBER] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Як визначено у ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту розірвання шлюбу, оскільки має для заявниці юридичне значення, в розумінні прав, свобод та інтересів особи, зокрема в частині реалізації права заявниці на оформлення права на постійне проживання в Республіці Польща, що не суперечить законодавству. В зв`язку з чим, заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені заявницею судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved