Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

11.11.2016 р. представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] (засобами поштового зв'язку) звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ПрАТ "СТ «Іллічівське» вимогами якого є стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої загинув його батько [PERSON] Зокрема, поставив питання про стягнення з відповідача 1921,28 грн. страхового відшкодування пов'язаного із витратами на лікування покійного [PERSON]; 17080,00 грн. страхового відшкодування пов'язаного із витратами на поховання покійного [PERSON]; 14616,00 грн. страхового відшкодування пов'язаного із моральною шкодою, заподіяної смертю [PERSON];4000,00 грн. судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.08.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Жмеринській в м. Києві здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який з місця події був доставлений до Київської міської клінічної лікарні № 17 де [INFO] року помер. Під час перебування на лікуванні позивачем понесено витрати на лікування та витрати на поховання. Також позивач зазнав моральної шкоди, яку оцінив у сумі 4000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.12.2016р. провадження у справі відкрито. 14.02.2017року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом [PERSON] до ПрАТ "СТ "Іллічівське" про стягненння страхового відшкодування, моральної шкоди, була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Ключника А.С. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2017 року вищевказану справу прийнято до провадження судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 р. розгляд справи визначенийв порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, 24.08.2015 р. [PERSON], керуючи автомобілем «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Жмеринській в м. Києві здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який з місця події був доставлений до Київської міської клінічної лікарні № 17 де [INFO] року помер. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 10), та довідкою про причину смерті № 2184 від 25.08.2015 р. (а.с. 11). За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 25.08.2015 р зареєстровано кримінальне провадження № 12015100000000728 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 р. кримінальне провадження № 12015100000000728 було закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 6-9). [PERSON] є сином померлого [PERSON]. Факт рідства підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 01.06.1967 р. (а.с. 14) та довідкою про склад сім'ї (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Як встановлено з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», що підтверджується Полісом страхування № АІ 3565905. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до довідки про причину смерті № 2184 від 25.08.2015 р., [PERSON] помер [INFO] р. від перелому кісток черепа з ушкодженням головного мозку. Таким чином, суд констатує, що мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], який свою відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого застрахував у ПрАТ «СТ «Іллічівське». Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], який представляє інтереси потерпілого [PERSON], 30.08.2016 року звернувся з письмовим повідомленням до ПрАТ «СТ «Іллічівське» у якому за визначеною формою подав усю інформацію про подію. Вказана обставина не заперечується страховиком. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, відповідними цивільно-правовими нормами закону вказується на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язується саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність стосовно водія обвинувального вироку за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Жодних доказів, які би вказували на непереборну силу або умисел потерпілого суду не подано. Разом з тим, слід також зазначити, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Статтею 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено умови відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого. Зокрема, п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. У відповідності до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода пов'язана зі смертю потерпілого. Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. На думку суду позивачем не доведено вимоги по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1921,28 грн., тобто на відшкодування понесених витрат на лікування потерпілого Київської міської клінічної лікарні № 17, оскільки позивачем надано лише копії квитанцій без будь-якого документального підтвердження (призначення лікаря, список ліків, та інше). Позовна вимога про стягнення 17080,00 грн. страхового відшкодування пов'язаного із витратами на поховання підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. У ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Суду позивачем подано на підтвердження понесених витрат на поховання фіскальні чеки за придбання домовини, хреста, супутніх витрат, а також на придбання продуктів харчування, що використані при виконання обряду поховання. Крім того, суду подано квитанцію про сплату позивачем послуг за виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника (а.с. 18, 19, 20). Таким чином, на відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам'ятника слід стягнути 17080,00 грн. Вказані витрати позивачем понесені фактично, вони не перевищують нормативно встановленого розміру, а тому підлягають стягненню. Вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити виходячи з таких міркувань. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Водночас, відповідно до ч.2 ст 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачу шкоди, пов'язаної із смертю батька [PERSON] внаслідок ДТП, і завданих у зв'язку із цим моральних страждань, суд вважає, що розмір відшкодування позивачці моральної шкоди слід визначити відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розмірі 14616,00 грн. (12 * 1218 грн.), що підлягає стягненню зі страхової компанії. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Під час подання позовної заяви про стягнення коштів представник позивача в прохальній частині було зазначено прохання про стягнення судових витрат. У матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг від 18.08.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТОПОМІЧ» в особі [PERSON], розділом 4 якого визначався порядок оплати послуг (а.с. 26). На підтвердження факту оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано рахунок-фактуру від 18.08.2016 року на суму 4000,00 (а.с. 27)

Outcome: partial