Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє квартирою [ADDRESS]. Її право власності зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 січня 2014 року згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2014 року, за умовами якого відповідач продав їй вказану квартиру та зобов»язався в строк до 24 січня 2014 року знятися з реєстрації, проте дані умови договору не дотримані, тим самим чинить їй, як власнику, перешкоди в повноцінному користуванні житлом, внаслідок чого вона сплачує за нього комунальні послуги, що впливає на її бюджет, та є протиправною поведінкою з боку відповідача. Вважає, що з часу державної реєстрації її права власності на спірну квартиру, відповідач втратив право користування цим житлом, як колишній співвласник квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у цілому з тих же підстав, просила їх задовольнити: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином на підставі аб. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд визнав за можливе розглядати справу за його відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, його доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] одноособово на праві власності володіє квартирою [ADDRESS]. Її право власності зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 січня 2014 року згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2014 року, за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] вказану квартиру та зобов»язався в строк до 24 січня 2014 року знятися з реєстрації (а.с.6, 7), проте дані умови договору відповідачем не дотримані, тим самим чинить їй, як власнику, перешкоди в повноцінному користуванні житлом, внаслідок чого позивачка сплачує за нього комунальні послуги, що впливає на її бюджет, та є протиправною поведінкою з боку відповідача. Згідно довідки форми № 3 у вказаній квартирі, власником якої є [PERSON], зареєстрований [PERSON], як колишній власник (а.с.4). Сторони не перебувають та не перебували у родинних відносинах; згідно договору купівлі-продажу від 10 січня 2014 року є продавцем та покупцем спірної квартири (а.с.4). Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом ЖЕД-201 Дарницького району м. Києва, складеним комісією від 27 січня 2014 року (а.с.10), в якому засвідчено, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], відсутність його особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне його місце проживання за вказаною адресою, не встановлено. Згідно п. 3.1 договору купівлі - продажу квартири від 10 січня 2014 року продавець [PERSON] зобов»язався звільнити квартиру від речей домашнього вжитку та забезпечити зняття з реєстраційного обліку в строк до 24 січня 2014 року (а.с.6). Намір добровільно виконати умови п. 3.1 договору купівлі - продажу квартири від 10 січня 2014 року підтверджується письмовою згодою відповідача, наданою до паспортного столу, який просив надати йому дозвіл зняти його з реєстрації у зв»язку з продажем ним спірної квартири та наміром зареєструватися за іншою адресою (а.с.22). Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна (п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України). З припиненням права власності особа втрачає право на володіння, користування, розпорядження щодо цього майна. Таким чином, з припиненням права власності на спірну квартиру, а саме з 10 січня 2014 року (а.с.6) відповідач втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність", який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України"). Відповідно до п.п.2 п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України) із знаяттям останнього з реєстрації. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. На підставі вищевикладеного, п.1 ч.1 ст. 346, ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, з урахуванням п.п.2 п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved