Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а саме: - встановити юридичний факт, що [PERSON] перебувала на утриманні у померлого 02.01.1998 року [PERSON] в період з січня 1996 року по день його смерті; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого 02.01.1998 року [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала спадкодавцеві на підставі Сертифікату серії ВН №0310160 (зареєстрованого 21.04.1997 року за № 160) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Дружба" с. Свердлівка Липовецького району Вінницької області. Обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач зазначив, що 02.01.1998 року помер її дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Прийнявши спадщину, позивач не в змозі її оформити, оскільки втрачено правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), крім цього їй слід підтвердити факт перебування на утриманні в [PERSON] в період з січня 1996 року по день його смерті, оскільки встановити вказаний факт в інший спосіб не представляється можливим. На підтвердження вказаних обставин позивач покликається на те, що з 1996 року вона проживала разом з [PERSON], при цьому останній з родинних спонукань піклувався про неї, а також утримував її (купував за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування, одяг тощо). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, яка фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Інших спадкоємців не має, оскільки [PERSON] сім`ї не мав. Враховуючи те, що позивач не в змозі оформити спадщину, вказане стало приводом для її звернення до суду із зазначеним позовом. Голова Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування. Оскільки учасники справи скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів згідно частини третьої статті 200 ЦПК, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 02.01.1998 року помер [PERSON] (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала [PERSON] на підставі Сертифікату серії ВН №0310160 (зареєстрованого 21.04.1997 року за № 160) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Дружба" с. Свердлівка Липовецького району Вінницької області. З повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори від 13.09.2018 року №01-09/1029, а також Державного нотаріального архіву Вінницької області від 22.11.2018 року №3076/01-18 слідує, що спадкова справа після померлого 01.01.1998 року [PERSON] не заведена. Факт родинних відносин позивача з [PERSON] підтверджується даними, що наведені в довідках виконкому Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 26.10.2018 року № 821, 822, в яких також вказується, що [PERSON] постійно проживала разом з дядьком, який піклувався про неї і утримував її (купував за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування, одяг тощо), оскільки остання не працювала і власного заробітку не мала. Згідно статті 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказується, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму. Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] перебувала на утриманні у померлого 02.01.1998 року [PERSON] в період з січня 1996 року по день його смерті, оскільки утримання яке надавалось [PERSON] було основним і постійним джерелом засобів до її існування. Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу у управління і володіння спадковим майном, позивач не в змозі її оформити, оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було втрачено. На підставі рішення Липовецької РДА від 28.03.1997 року № 77 на ім'я [PERSON] як члена КСП "Дружба" с. Свердлівка було видано Сертифікат серії ВН\~№0310160\~(зареєстрованого\~21.04.1997\~року за\~№ 160)\~на право\~на земельну\~частку (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Оригінал примірника вищевказаного правовстановлюючого документу (сертифікат) було втрачено. Порядку видачі нового на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи не передбачено. Таким чином, у звязку з відсутністю визначеного законом порядку, позивач не в змозі отримати його дублікат, що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. З урахування зазначеного суд вважає, що втрата правовстановлюючого документу не позбавляє спадкоємця права на оформлення прийнятої спадщини. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved