Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача Державного навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я. Горбачевського МОЗ України" про скасування наказів, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 20.02.2003 року між [PERSON] та державним вищим навчальним закладом "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачовського" був укладений безстроковий трудовий договір. З 1 вересня 2007 року її було переведено на посаду асистента кафедри отоларингології, офтальмології та нейрохірургії Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського згідно наказу № 66-л від 01.09.2007 року. На підставі поданої заяви від 12 червня 2013 року термін її роботи на посаді асистента вищевказаної кафедри був продовжений до 31 серпня 2014 року. Наказом Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачовського" від 29.08.2014 №93-0 її було звільнено із займаної посади у зв'язку з закінченням терміну строкового трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України. Так відповідно до наказу №72-л від 27 червня 2013 року зі позивачем продовжено термін роботи на займаній посаді за строковим трудовим договором до 31 серпня 2014 року. Підставою є заява від 12 червня 2013 року про продовження терміну роботи. Наказом державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачовського" від 11 червня 2014 року №500 "Про закінчення терміну дії строкового договору" її було попереджено про закінчення терміну дії строкового трудового договору. 28.08.1014 року вона звернулася до керівництва ДВНЗ «ТДМУ» із заявою про продовження строку роботи на займаній посаді. Проте 29.08.2014року Наказом №93-о було звільнено з роботи з 31 серпня 2014 року у зв'язку з закінченням терміну строкового договору на підставі ст.36, п.2. КЗпП України. Ні в наказі про прийняття на роботу, ні в її заяві про продовження терміну роботи не вказано про обставини чи особисті інтереси, які б визначали необхідність укладання строкового трудового договору, а також характер роботи на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії не є сезонним чи на певний проміжок часу, тому, вважає відсутність даних умов підставою для визнання договору в частині строку недійсним. Крім цього, звільнення одиноких матерів, якою є позивач, не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи та організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Наказом про звільнення №93-0 від 29 серпня 2014 року не передбачається моє подальше працевлаштування в університеті, хоча я є одинокою матір'ю, яка виховує дитину віком до чотирнадцяти років. Тому, відповідач і цього разу порушив вимоги законодавства щодо порядку звільнення одиноких матерів після закінчення з ними дії строкового трудового договору. Також просить врахувати, що після прийняття наказу про моє звільнення трудові відносини фактично відбувалися і позивачка відповідачем допускалася до виконання своїх посадових обов'язків. Зазначене підтверджується копіями медичних карт стаціонарного хворого №01/05253 та №01/05242 в яких відмічено що огляд хворих було проведено [PERSON] 2 та 1 вересня 2014 року. Відповідно ч. 4 статті 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відтак, просить скасувати наказ державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачовського» від 11 червня 2014 року №500 «Про закінчення терміну дії строкового договору», скасувати наказ державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачовського» від 29 серпня 2014 року №93-0 «По особовому складу» про звільнення [PERSON] ; поновити на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського, стягнути з Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського» в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також 7000грн. на відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із душевними хвилюваннями позивача, порушенням нормального ритму життя внаслідок неправомірних дій відповідача Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечив за безпідставністю, вказав, що ним повністю дотримано вимоги трудового законодавства при звільненні відповідача, та просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] про скасування наказів, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до довідки №277 від 24 липня 2014року виданої Державним вищим навчальним закладом "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського" про те, що [PERSON] прийнята на посаду асистента кафедри патологічної фізіології з 20.02.2003р. (нак. №16-л від 20.02.2003р.). з 26.05.2004р. по 24.08.2006р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 2-років. 25.08.2006р. приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною і переведена на посаду асистента кафедри загального догляду за хворими (наказ №58-л від 31.08.2006р.). з 28.09.2006р. по 31.08.2007р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-років. 01.09.2007р. приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і переведена на посаду асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії (наказ №66-л від 01.09.2007р.) за строковим трудовим договором. З 02.11.2009р. по 28.08.2012р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. 29.08.2012р. приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії (наказ №85 від 03.09.2012р.). На 03.06.2014р. продовжує працювати по теперішній час на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії за строковим трудовим договором до 31.08.2014р. Згідно заяви поданої на ім"я ректора ДВНЗ "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського" 28.08.21014року [PERSON] просить продовжити їй строк роботи на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії за строковим трудовим договором з 01 вересня 2014року по 31 серпня 2015року. Відповідно до відповіді від 29.08.2014р. №06/3710 ДВНЗ "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України " на заяву [PERSON] від 28.08.2014року про прожовження дії строку трудового договору на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії, розглянуто. Повідомлено, що наказом т.в.о. ректора Університету №500 від 11.06.2014року, з яким ознайомлено та копію якого отримано, у встановлений законодавством термін, попереджено про непродовження дії строкового трудового договору, термін якого закінчується 31.08.2014року, як вказано в заяві. Одночасно, запропоновано на вибір робота на наступних кафедрах де є вільні години: на посаді асистента кафедри клініко-лабораторної діагностики або на посаді асистента кафедри фізичної реабілітації, здоров"я людини та фізичного виховання. Продовжити дію строкового договору з нею від 12.06.2013року на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії неможливо у зв"язку з тим, що на курсі офтальмології кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії відсутня достатня кількість годин на 2014-2015 навчальний рік. Державним вищим навчальним закладом "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського" винесено наказ №500 «Про закінчення терміну дії строкового договору» від 11 червня 2014 року попереджено асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії [PERSON] про те, що термін дії строкового трудового договору з нею та ТДМУ закінчується 31.08.2014року і продовжений не буде. Запропонувати [PERSON] взяти участь у конкурсі на 0,5 окладу кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії, який буде оголошений в установленому законом порядку. Згідно видаткового касового ордера ДВНЗ "ТДМУ ім.І.Я. Горбачевського МОЗ України" від 11 вересня 2014р. отримано [PERSON] зарплата за вересень 2014р. в сумі 16197,44грн. Відповідно до розрахункового листка за вересень 2014р. (22р.дн.) ДВНЗ ТМДУ табельний номер 107008 [PERSON] оклад/тариф: 2,377,00. Підрозділ: Кафедра №30 оториноларингології та офтальмології, посада асистент. Вид нарахування - компенсація відпустки (серпень 2014р.), сума 20 663,64 , 144 дні. Належить до виплати 16197, 44грн. Борг за підприємством на кінець міс. 16609,78. Відповідно до довідки №07/5192 від 14.11.2014року виданої Державним вищим навчальним закладом "Тернопільським державним медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського" [PERSON] в тому, що вона дійсно працює в ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського міністерства охорони здоров"я України", форма працевлаштування основне, займає посаду Асистента (Кафедра №30 стоматології оторингології. Сума доходу за період з січня 2014року по серпень 2014року включно становить 67789,78грн. Наказом відповідача №93-о від 29.08.2014 року позивача було звільнено з роботи з посади асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії з 31 серпня 2014 року у зв'язку з закінченням терміну строкового договору на підставі ст.36, п.2. КЗпП України. Також, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] здійснювались консультації і запис у медичних картах стаціонарного хворого №01/05253 (нефрологічне відділення) та №01/05242 (ревматологічне відділення) виконувались - 01.09.14р. і 02.09.14р. відповідно, із власної ініціативи. Відповідно до відповіді на запит №19/5535 від 04.12.2014р. адміністрація комунального закладу Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня" повідомляє наступне: 01.09.2014року на ранковій нараді у офтальмологічному відділенні КЗ ТОР "ТУЛ" доцентом кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії [PERSON] повідомлено працівниківв відділення в присутності [PERSON] про звільнення її з посади асистента кафедри оториноларингології та офтальмології та нейрохірургії 31 серпня 2014р. у зв"язку із закінченням строкового трудового договору, що задокументовано в протоколах медичних нарад офтальмологічного відділення. Консультації і запис у медичних картах стаціонарного хворого №01/05253 (нефрологічне відділення) та №01/05242 (ревматологічне відділення) виконувались - 01.09.14р. і 02.09.14р. відповідно, із власної ініціативи [PERSON] Відповідно до довідки №4086 від 02.09.2014року, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] одержує допомогу на дітей одиноким матерям з 01.12.2005р. до 01.04.2022р. в розмірі 385,80грн. Відповідно до довідки №20/11-38 від 29.06.2006року, виданої РАЦС Тернопільського обласного управління юстиції, [PERSON] про те, що в книзі реєстрації актів про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 09 квітня 2004року проведено запис №693 про народження [PERSON], дата народження [INFO]. Батьки: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Крім того [PERSON] та [PERSON] з 10 листопада 2007року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 грудня 2013року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Таким чином, встановлено, що [PERSON] на час звільнення виховує та утримує сама двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO], отримує допомогу на дітей одиноким матерям, тобто має статус одинокої мати. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: 2) закінчення строку (\пункти 2\ і \3 статті 23\), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. У відповідності до роз'яснень, даних у п.9 постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року, 9. при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Передбачені ч.3 ст.184 КЗпП гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи. Оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Суду не було надано належних доказів, які б стверджували про укладення з позивачем саме строкового трудового договору, починаючи з часу прийняття її на роботу у 2003 році. При цьому, листування між сторонами в частині зазначення про продовження строку дії трудового договору, за відсутності укладеного строкового договору, не доводить існування строкового трудового договору, укладеного з [PERSON] відповідно до вимог законодавства про працю, та правового значення не має. Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За таких обставин, при звільненні позивача, відповідачем було неправомірно звільнено позивача із займаної посади за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, та, крім цього, не було враховано норми ст.184 КЗпП України, яка встановлює заборону звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, доводів позивача з цього приводу не спростовано. З огляду на наведене, слід скасувати накази Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України" від 11 червня 2014 року №500 "Про закінчення терміну дії строкового договору" та від 29 серпня 2014 року №93-о "По особовому складу" про звільнення [PERSON], поновити [PERSON] на посаді асистента кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України". Згідно ст.235 КЗпП України, вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середнього розміру доходу позивача за останні два місяці, виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 315,32грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34370,13грн., за вирахуванням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів - з часу звільнення по 04.02.2015 року. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд відзначає наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно роз'яснень, даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивачки з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та погіршення стану здоров'я, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 500 грн.

Outcome: partial