Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

11 січня 2013 року [PERSON] звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ДП «Агроресурс» ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський», в якому просила визнати договір оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року розірваним та припинити його дію, зобов'язати відповідача провернути їй належну на праві власності земельну ділянку площею 7,79га, розташовану на землях Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Згідно уточнених позовних вимог позивач просила визнати вищевказаний договір оренди землі недійсним, мотивуючи позов тим, що даний договір нею не було підписано, і зобов'язати відповідача повернути належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення відповідно до викладеного в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір було укладено у встановленому порядку, підписано позивачем, зареєстровано в органах Держкомзему, а відтак вважав вимоги необґрунтованими і просив в задоволенні позову відмовити. По суті заперечень надав письмові пояснення, які долучені судом до матеріалів справи. Представник третьої особи надав суду пояснення відповідно до викладеного в письмових поясненнях, які долучені судом до матеріалів справи. Вислухавши учасників судового засідання, всебічно та повно дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю №IV-ХР №101594 [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,79 га, розташована на території Юрченківської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки №6325488500:01:000:0086 (т.1 а.с.5). Сторонами не заперечується наявність правовідносин з оренди земельної ділянки, які виникли між ними згідно договору оренди земельної ділянки №112 від 04 червня 2004року, зареєстрованого 29.06.06р. в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок Чугуївського райвідділу реєстрації Харківської РФ ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» та акту приймання приймання-передачі земельної ділянки від 04.06.04р. (т.1 а.с.11-14). Як вбачається з розділу 3, даний Договір було укладено сторонами на п'ять років з визначенням строку його дії з моменту державної реєстрації та наданням орендарю переважного права на поновлення договору на новий термін. В межах встановленого цим Договором двомісячного строку до закінчення його дії орендодавець - позивач по справі звернулась до орендаря із заявою від 25.05.11р. щодо укладення договору оренди земельної ділянки строком на 10 років (т.1 а.с.60). Відповідно до договору оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року вищевказана земельна ділянка передана в оренду дочірньому підприємству «Агроресурс» публічного акціонерного товариства «Агрокомбінат «Слобожанський». Згідно п.43 даного договору, його укладено в трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію (т.1 а.с.99-101, а.с.260-262). Договір оренди землі №76- Юр-3 від 28 травня 2011року зареєстровано в міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Чугуєві і Чугуївському районі Харківської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2011 року за №632548854001105. Помилка в даті договору оренди землі №76-Юр-3, примірник якого було передано на зберігання в органи Держкомзему, з огляду на те, що номер договору, умови договору, дата реєстрації та реєстраційний номер в Державному реєстрі земель є ідентичними у всіх трьох примірниках Договору оренди землі №76-Юр-3, не впливає на оцінку даного Договору як такого, що пройшов державну реєстрацію в органі Держкомзему відповідно до Закону. Тому суд враховує пояснення представника Держкомзему щодо допущеної помилки в даті вказаного договору в примірнику, який зберігається в органі державної реєстрації (т.2 а.с.77). Актом встановлення меж земельної ділянки від 03 січня 2012 року, складеним від імені орендодавця [PERSON] та орендаря - дочірнього підприємства «Агроресурс» ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський», визначені межі земельної ділянки №112, площею 7,7897га на території Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області (т.1 а.с.104). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 03 січня 2012 року, [PERSON] передає, а дочірнє підприємство «Ароресурс» ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський» приймає земельну ділянку, площею 7,7897га, яка розташована на території Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий номер №6325488500:01:000:0086 (т.1 а.с.105). Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2957 від 11 червня 2013 року підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі №76- Юр-3 від 28 травня 2011року, в актах встановлення меж земельної ділянки та приймання- передачі земельної ділянки від 03 січня 2012 року виконано не [PERSON], а іншою особою під впливом штучних збивальних факторів (а.с.153-169). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму ( оренди) земельної ділянки регулюються законом. Вимогами ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації і, виходячи зі змісту ст.ст.210, 640 ЦК України та ст.18 Закону України "Про оренду землі", є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, право вчиняти будь-які дії щодо свого майна має лише його власник. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на незаконне заволодіння майном фізичної особи і такий правочин є нікчемним. За правовою позицією, висловленою судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13, договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння можливо за умови визнання цього договору оренди землі недійсним відповідно до вимог, встановлених ст. 210, ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності в Україні є непорушним, а за ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, і такого обов'язку власника у даній справі не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Положення ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативним актом в галузі регулювання земельних відносин, визначають, що порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Як убачається із статті 4 Закону, орендодавцем земельної ділянки є, зокрема громадянин, у власності якого перебуває земельна ділянка, чи уповноважена ним особа, яка, відповідно до ст.17 даного Закону має передати орендарю об'єкт оренди у строки та на умовах, визначені в договорі оренди, за актом приймання-передачі. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зважаючи на те, що договір оренди землі №76- Юр-3 від 28 травня 2011року пройшов державну реєстрацію, а отже, за правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-99цс13, є укладеним, він є оспорюваним і витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння можливо за умови визнання цього договору недійсним. Судом на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи №2957 від 11 червня 2013 року встановлено, що позивач не підписував спірний договір оренди землі, не підписував акту приймання -передачі земельної ділянки, ці документи підписані особою, яка не мала на це повноваження, а отже відсутнє волевиявлення власника, що є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Оскільки такий правочин не утворює жодних позитивних юридичних наслідків, тому є підстави для повернення позивачу безпідставно отриманої відповідачем у користування його земельної ділянки. Суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо наявності правовідносин оренди землі між ним та позивачем з огляду на те, що відповідачем не доведено, що позивач, отримуючи платежі у 2011, 2012 роках був обізнаний з умовами договору оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року, оскільки такий договір, виходячи з наданих представником управління Держкомагенства у Чугуївському районі Харківської області пояснень у судовому засіданні, а також письмових пояснень подавав для проведення його державної реєстрації саме відповідач (а.с.77). Між тим, порівняльний аналіз умов договору №112 від 04 червня 2004року, зареєстрованого 29.06.06р., який передував договору оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року, свідчить про наявність суттєвих розбіжностей в умовах цих договорів щодо форми орендної плати (грошова, натуральна, відробіткова за договором №112 від 04 червня 2004року (п.1 р.4 Договору) та виключно грошова за договором №76-Юр-3 від 28 травня 2011року (п.9 Договору); умов передачі орендованої земельної ділянки в суборенду: виключно за згодою орендодавця в договорі №112 від 04 червня 2004року (п.7 р.11 Договору) та за повідомленням орендодавця за договором №76-Юр-3 від 28 травня 2011року (п.40 Договору); відсутність конкретизації відповідальності орендаря за порушення строків внесення орендної плати у договорі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року (п.41 Договору) і чітко визначена відповідальність за договором №112 від 04 червня 2004року (п.2 р.13 Договору). Зазначене підтверджує, що договір №76-Юр-3 від 28 травня 2011року було укладено на умовах інших, ніж ті, про які сторони домовились при укладенні договору №112 від 04 червня 2004року, а отже відповідач мав узгодити нові умови з позивачем і отримати його волевиявлення саме на укладення договору на нових умовах. Оскільки доказів обізнаності позивача з такими умовами відповідачем не представлено, то виплата платежів, які, на думку відповідача є орендною платою, не можуть свідчити про згоду позивача саме на умови, викладені в тексті договору №76-Юр-3 від 28 травня 2011року. Тим більше, що відповідно до ст.203 ЦК України, п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.09р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підстави недійсності правочину визначаються саме на момент його вчинення. Відповідач не довів належними доказами, що договір оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року було підписано саме позивачем. Судом були створені належні умови відповідачу для реалізації його прав в наданні суду доказів і доведені їх переконливості, зокрема шляхом задоволення клопотання представника відповідача щодо призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи, але така експертиза не була проведена внаслідок не оплати відповідачем її вартості, отже відповідні твердження відповідача щодо підписання договору оренди землі №76-Юр-3 від 28 травня 2011року саме позивачем не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з положень ст.60 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 107,30грн. (а.с.1), а також витрати з оплати вартості судової почеркознавчої експертизи згідно рахунку №1158 від 16 квітня 2013 року у сумі 3672,00грн. (а.с.134, 138). Крім того, згідно даних, наданих Управлінням Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області, вартість земельної ділянки, яка належить [PERSON] станом на 01.01.2011 року становить 109833,60грн (лист управління від 17.07.14р. № 29-02-1185/0-14 (а.с.78). Отже, з урахуванням того, що вимоги щодо повернення земельної ділянки є вимогами майнового характеру, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню недоплачена сума судового збору у сумі 1098,34грн.

Outcome: approved