Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] разом з її неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], з вказаної квартири та зняти їх з реєстрації у вказаній квартирі шляхом зобов'язання Орджонікідзевського міського сектору головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. В судовому засіданні позивач підтримала та уточнила свої позовні вимоги та просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] разом з її неповнолітньою донькою [PERSON] з вказаної квартири та шляхом зняти їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивачки та просила відмовити, надав до суду письмові заперечення. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Орджонікідзевської міської ради в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача і просили задовольнити позов позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу, укладеному з ПП «Виза» від 25.12.2004 року належить будівля колишній гуртожиток [ADDRESS], яка ще у радянські часи була переобладнана під окремі квартири та має 27 окремих квартир з № 1 по № 27, які розташовані на 2-4 поверхах будівлі. Право власності зареєстровано КП «МБТІ» м. Нікополь. В належній позивачу на праві власності двокімнатній квартирі № 1 площею 62,5 кв.м., яка розташована на другому поверсі будівлі, зареєстрована відповідач [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] попереднім власником квартири ПП «Віза» у 2002 році і вселилася в зазначену квартиру разом зі своєю на той час малолітньою донькою [PERSON], [INFO], без укладення будь - якої угоди відносно користування чужим житлом, у тому числі і договору найму (оренди) житла. На час вселення[PERSON] в вказану квартиру вона належала на праві приватної власності ПП «Виза» і [PERSON] вказана обставина була відома, тому що згоду на її реєстрацію у квартирі разом з донькою надавало ПП «Віза». До 10.02.2004 року в зазначеній двокімнатній квартирі була зареєстрована та проживала сім'я [PERSON] у складі 4 чоловік: [PERSON], його дружина [PERSON] та їх діти: [PERSON] та [PERSON]. Тільки 10.02.2004 року вони були зняті з реєстрації в цій квартирі. Відповідач [PERSON] вселилася в квартиру не тільки без будь - яких правових підстав, але і без їх згоди і не в якості члена їх сім'ї. Сам факт реєстрації постійного місця проживання у чужому житловому приміщенні не у якості члена сім'ї власника житла або наймача, без будь - яких правових підстав, не породжує у такої людини право користування зазначеним житловим приміщенням, які мають власник житла, члени його сім'ї або наймач. Підставою для реєстрації постійного місця проживання відповідачки у зазначеній квартирі повинен був бути договір найми (оренди) чужого житла. Якщо вона не була членом сім'ї [PERSON], яка була на той час зареєстрована в той час в квартирі і не уклала договір найма житла з власником квартири, вона не набула ніяких прав на користування чужим житлом, які мають члени сім'ї власника житла або наймачі. [PERSON] після того, як була зареєстрована в зазначеної квартирі, яка належала ПП «Віза» на праві приватної власності почала вимагати від власника ПП «Віза», щоб вказане підприємство безкоштовно передало їй у власність зазначену квартиру. Таку ж пораду вона надала і іншим мешканцям вказаного житлового будинку, що, якщо вони усі разом будуть вимагати надати їм можливість «приватизувати» чужу приватну власність, то у такому разу і у них буде на це більше шансів. Після чого [PERSON] почала звертатися з заявами та скаргами до різних державних органів, вимагаючи надати їй можливість «приватизувати», тобто передати їй безкоштовно чужу приватну квартиру. Зі слів колишнього та теперішнього керівництва ПП «Віза» позивачці відомо, що мешканцям квартир було запропоновано придбати вказані квартири за договором купівлі - продажу. Але саме [PERSON] наполягала тільки на безкоштовної передачі їй квартири № 1 у її приватну власність шляхом «приватизації» чужого приватного житла. ПП «Віза» після постійних скарг, звернень та вимог [PERSON] та інших мешканців житлового будинку про безкоштовну «приватизацію» ними чужого приватного житла 12.08.2004 року звернулося до міського голови м. Орджонікідзе з проханням розглянути питання про безкоштовну передачу колишнього гуртожитку на баланс міської ради внаслідок неодноразових звернень мешканців про можливість безкоштовної передачі їм чужого приватного житла у їх власність. Однак 12.10.2004 року директору ПП «Віза» було відмовлено у прийнятті на баланс міської ради приміщення колишнього гуртожитку по [ADDRESS] без безкоштовної передачі і першого поверху будівлі, який є комерційною нерухомістю і який ПП «Віза» не мало наміру передавати безкоштовно. Тоді ПП «Віза» вирішило здійснити відчуження колишнього гуртожитку (2-4 поверху) та колишньої контори (перший поверх) іншим особам. 25.12.2004 року за договором купівлі - продажу позивачка придбала у ПП «Віза» вказане приміщення колишнього гуртожитку по [ADDRESS] які розташовані на 2 - 4 поверхах житлового будинку. Квартира № 1 у вказаному житловому будинку знаходиться на другому поверху. На першому поверсі вказаного житлового будинку знаходяться нежитлові приміщення, які були придбані приватними особами та переобладнані під об'єкти комерційної нерухомості. Усі вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору купівлі - продажу від 25.12.2004 року, копією про державну реєстрацію права власності на ім'я позивачки колишнього гуртожитку по [ADDRESS] у складці 2-4 поверхів, копією Технічного паспорту, з якого вбачається, що квартира № 1, в якій зареєстрована [PERSON] разом з донькою, знаходиться на другому поверху вказаного житлового будинку. Після того, як позивачка стала власником зазначеного житла, [PERSON] не укладала з позивачкою ніякого договору найму (оренди) на користування вказаною квартирою. І до сих пір не існує ніякої угоди щодо користування відповідачами квартирою позивачки. Проживання сторонньої особи у чужій приватній квартирі повинно оформлюватися відповідним чином, зокрема, договором найма (оренди) житла, який породжує не тільки обов'язки сторін, але і відповідні права у наймача на право користування чужим житлом. Але відповідачка до сих ухилялася від укладення договору найму житла і тому не придбала ніяких передбачених законом прав на тимчасове користування чужим житлом. Між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися напружені відносини. Оплату за користування житлом позивачки [PERSON] здійснює через свого чоловіка і у строк та у розмірі на свій розсуд: а саме оплачує користування житлом один раз у 2 - 3 місяці у сумі 112, 5 грн. на місяць і з розрахунку 1,80 грн. за 1 кв. м., у сумі тобто з того розрахунку, який був встановлений виконкомом міської ради для житлового фонду територіальної громади станом до 2011 року. Так, останній раз відповідач у серпні 2014 року поштою перерахувала позивачці 383,72 грн., як оплату за користування житлом, за водопостачання (яке здійснюється через позивачку, як власника житла) та за вивіз сміття за 3 попередні місяці. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: довідкою пошти, поштовим переказом грошових коштів, квитанціями на оплату. За серпень 2014 року та вересень 2014 року вона оплату за користування житлом, за водопостачання не здійснювала. Вона продовжує займати квартиру позивачки, не проживаючи у ній постійно, безкоштовно і не надає позивачці можливості доступу до своєї квартири, яка зареєстрована місцем її постійного проживання. [PERSON] разом зі своїм чоловіком та донькою постійно проживають у належному їм на праві приватної власності житловому будинку [ADDRESS]. 12.07.2013 року відповідачка [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] придбала на його ім'я у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок [ADDRESS], який є їх фактичним постійним місцем проживання. Вказаний житловий будинок повністю придатний для проживання, що підтверджується п. 6 договором купівлі - продажу зазначеного житлового будинку від 12.07.2013 року, відповідно до якого: «Продавець свідчить, що недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеного житлового будинку немає». [PERSON], отримав реєстрацію в чужій приватній квартирі, незаконно, без відома позивачки та згоди здійснила самочинну реконструкцію її квартири на свій розсуд. Так, коли КП «МБТІ» на підставі заяви позивачки здійснило інвентаризацію всього належного їй колишнього приміщення гуртожитку, то виявило самочинну реконструкцію квартири, яка була здійснена [PERSON] у квартирі позивачки. Від мешканців гуртожитку позивачці також стало відомо, що [PERSON] самочинно змінила розмір кухні, знесла стіни, зменшила розмір однієї житлової кімнати, переобладнав її частину під лоджію. Тобто на даний час фактична технічна характеристика квартири не відповідає даним технічного паспорту. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України тільки власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідач без узгодження з власником квартири замінила вхідні двері у квартиру, позбавивши позивачку доступу до своєї квартири. Протягом 9 років позивачці жодного разу не вдалося попасти в свою квартиру для того, щоб з'ясувати, в якому стані вона знаходиться зараз. Більш того, таке неправомірне та грубе порушення відповідачкою права власності позивачки та Правил експлуатації житлового будинку несе загрозу життю та здоров'ю інших мешканців гуртожитку. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Але позивач не має доступу до вказаної квартири внаслідок того, що відповідач постійно чинить їй перешкоди у цьому і не може забезпечити безаварійне використання квартири. Вказана квартира № 1, яку безпідставно займає відповідачка без будь-якого договору з власником житла, знаходиться на другому поверсі будівлі, під якою на першому поверсі знаходяться об'єкти комерційної нерухомості. Відповідачка [PERSON], не маючи договору найму (оренди) житла, таким чином, не має наміру нести матеріальну відповідальності перед їх власниками у разі затоплення вказаного об'єкту (магазину) і вважає, що замість неї повинна буде відповідати позивачка, як власник квартири, тому що відповідачка не прийняла на себе ніяких зобов'язань, які передбачаються договором найму житла. Порушуючи права позивачки, як власника житла, відповідачка без згоди позивачки вселила в квартиру іншу особу, свого чоловіка - [PERSON], який має ключі від квартири позивачки, а вона, власник житла, їх не має. Протягом останнього року, після придбання свого житлового будинку, відповідачі в квартирі позивачки більше постійно не проживають, а тільки іноді відвідують її. Позивачка запропонувала відповідачці змінити реєстрацію та звільнити її квартиру, яка потрібна їй для власного проживання, але згоди на це не отримала. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Але відповідачка незаконно привласнила права володіння і користування позивачки і навіть розпорядження внаслідок незаконної реконструкції квартири. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила той факт, що позивачка не має ключа від квартири та доступу в свою квартиру, заявивши, що це нібито її квартира внаслідок того, що вона у ній здійснювала ремонт і вона не надасть ключа позивачці від неї. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Відповідно до ст. 816 ЦК України, у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 817 ЦК України, тільки наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Відповідно до ст. 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В зв'язку з тим, що відповідач не є членом сім'ї позивачки або членом сім'ї попереднього власника квартири і не має договору найму (оренди) її квартири, вона не набула право на користування нею. Позбавити права користування житловим приміщення можливо тільки таку особу, яка набула таке право і не можливо позбавити особу такого права, яке вона не має. [PERSON] не набула право користування квартирою позивачки і в такому разі позовні вимоги, заявлені позивачкою про усунення перешкод у користуванні квартирою не шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою, а шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування житловим приміщенням. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). На даний час минуло тільки 12 років, протягом яких відповідач користується чужим майном без будь - яких правових підстав, тобто ще не минув встановлений законом 15 річний строк, після спливу якого відповідач має право заявляти про давність володіння чужим майном. Але [PERSON] вже заявляла про свої нібито права на квартиру позивачки у своїх зверненнях до прокуратури м. Орджонікідзе. Відповідач, не маючи ніякого договору на користування квартирою позивачки, намагається неправомірно заволодіти нею вже за набувальною давністю. На даний час вказана квартира потрібна позивачці для її особистого проживання. Вказана квартира зареєстрована як місце постійного проживання позивачки на праві власності. Внаслідок того, що відповідач чинить перешкоди позивачці в користуванні її житлом і грубо порушає її конституційні права, позивач не може користуватися своєю квартирою за місцем своєї реєстрації і вона змушена орендувати чуже житло і нести додаткові витрати за договором оренди з вини відповідачки, яка чинить їй перешкоди у користуванні своїм приватним житлом. На даний час не існує будь-яких договірних правовідносин між позивачкою та відповідачкою, які б давали підстави для обмеження її прав як власника житла, а також на даний час не існує ніяких передбачених законом підстав продовження користування відповідачкою її житлом. З урахуванням того, що відповідачі займають квартиру позивачки без будь - яких правових підстав та всупереч її волі як власника житла, вони підлягають виселенню з квартири і в силу положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вони підлягають зняттю з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним, оскільки суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ст.391 ЦК України позов про захист права власності подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи. Особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років згідно ст. 32 ЦК мають право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами, самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом, бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи, самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунка) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я. Отже, щодо досить широкого кола відносин, то дана вікова категорія може самостійно виступати в судді. У решті випадків інтереси такої особи представляють у суді законні представники. З тією метою, щоб не допустити порушення прав неповнолітньої [PERSON] до участі у справі був притягнутий орган опіки та піклування Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, а також з цієї підстави позивачка уточнила свої позовні вимоги. Враховуючі те, що донька [PERSON] є неповнолітньою та досягла 16 років, питання щодо можливості зняття неповнолітньої [PERSON] було розглянуто на засіданні органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради та згідно до висновку № 6/78-2108/14 від 02.10.2014 року неповнолітня [PERSON] може бути знята з реєстрації по [ADDRESS] так як фактично проживає і може бути зареєстрована [ADDRESS], де батьки неповнолітньої мають право власності. Таким чином законні права та інтереси неповнолітньої [PERSON] ніяким чином не порушуються в разі її виселення та зняття з реєстрації з квартири [ADDRESS], де вона фактично не проживає протягом тривалого часу та не користується вказаним житловим приміщенням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт не проживання відповідачів за вказаною адресою з літа 2013 року, коли вони купили житловий будинок та переїхали жити до нього. Позивач не має доступу до квартири [PERSON], не дивлячись на те, що є власником житлового будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт належності гуртожитку, де проживає [PERSON] - [PERSON], яка не має доступу до квартири, сама вона знімає житло. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача та її представника, висловлених в письмових запереченнях та в судовому засіданні, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими нею письмовими доказами, поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не заперечує проти того, що має у власності житловий будинок, в якому постійно проживає разом зі своїм чоловіком та донькою - відповідачем по справі, але разом з тим намагається утримати спірну квартиру, яка є предметом спору у своїй власності без будь - яких правових на це підстав. Слід звернути увагу на те, що відповідно до наданих позивачем документів на підтвердження своїх позовних вимог в квартирі [ADDRESS] відключено газопостачання та вирішується питання щодо відключення і енергопостачання, оскільки відповідачі, займаючи вказане житлове приміщення без будь - яких правових підстав, не укладали відповідних договорів з вказаними організаціями, що взагалі унеможливлює їх проживання у вказаному приміщенні. Таким чином, суд вважає необхідним усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] разом з її неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] з вказаної квартири та шляхом зняття їх з реєстраційного обліку в цій квартирі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн. відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved