Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" про тлумачення заповіту, мотивуючи позов тим, що [INFO] в м. Вінниці померла її мати [PERSON], яка проживала [ADDRESS]. 17.04.2008 року мати склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] всю належну їй на праві власності частку квартири [ADDRESS] та речі домашнього вжитку, що знаходяться у квартирі. [INFO] померла [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона є власником 11/100 частини будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель по [ADDRESS] разом з братом [PERSON] в рівних частках. Відповідно до звіту про визначення вартості 11/200 частин будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель по [ADDRESS] складає 78 574 грн. На час смерті [PERSON] згідно матеріалів інвентаризаційної справи 11/200 частки будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою [INFO] зареєстрованого за №2-2519. На початку вересня 2012 року вона намагалась потрапити до помешкання, де проживала її матір, однак відповідач [PERSON] не допускав її до будинковолодіння матері, стверджував, що заповіт недійсний. Вказаний заповіт відображав дійсну волю її матері, не є удаваним чи фіктивним. В квітні 2013 року вона подала документи до Першої вінницької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 12.04.2013 року отримала роз'яснення, що склад спадкового майна не відповідає предмету заповіту, оскільки відповідно до заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] всю належну їй на праві власності частку квартири [ADDRESS] та речі домашнього вжитку, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] була власником 11/100 частин будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель квартири [ADDRESS]. Дана обставина не дозволяє їй реалізувати свої права як спадкоємця. Просить прийняти рішення про тлумачення заповіту, складеного 17.04.2008 року [PERSON] на ім'я [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], роз'яснивши, що у відомостях Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації", в свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.12.2004 року виданим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. та в заповіті [PERSON] на ім'я [PERSON] від 17.04.2008 року мова йде про про одне і те ж помешкання, в якому [PERSON] проживала на момент складання заповіту, і яке мала на увазі при складані заповіту, як частку 11/200 квартири [ADDRESS], що відповідає відомостям інвентарної справи, де зазначено, що [PERSON] належить 11/200 часток домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та суду пояснила, що [INFO] в м. Вінниці померла її мати [PERSON] 17.04.2008 року мати склала заповіт, відповідно до якого заповіла всю належну їй на праві власності частку квартири [ADDRESS] та речі домашнього вжитку, що знаходяться у квартирі. Мати проживала [ADDRESS]. 29.12.2004 року мати отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона є власником 11/100 частини будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель по [ADDRESS] разом з братом [PERSON] в рівних частках. В заповіті матері вказано, що мати заповіла всю належну їй на праві власності частку квартири [ADDRESS] а в довідці Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" вказано, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 06.09.2012 року матері належало 11/200 часток будинковолодіння по [ADDRESS]. Нотаріус немає можливості визначити склад спадкового майна, оскільки є розбіжності щодо розміру частки та адреси будинковолодіння. Вважає, що розбіжності виникли, оскільки заповіт складався зі слів матері. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що мати до дня смерті проживала разом з ним по [ADDRESS]. Він добудовував дану квартиру. Про заповіт йому нічого відомо не було. Вважає, що складений матір'ю заповіт є недійсним, однак до суду із позовом про визнання заповіту недійсним не звертався. Вважає, що Комунальне підприємство "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" не мало права визначати розмір частки матері в розмірі 11/200 частин будинковолодіння, вважає, що розмір частки матері визначений невірно. Крім того пояснив, що будинковолодіння знаходиться по [ADDRESS], при цьому номера квартир мешканці визначили самостійно. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" Тимощук Є.С. в судовому засіданні пояснив, що Комунальне підприємство "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" надало довідку про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 06.09.2012 року 11/200 часток будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 29.12.2004 р. за №2-2519. Розмір частки було визначено шляхом ділення, дану довідку ніхто не оскаржував. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи дане будинковолодіння знаходиться по [ADDRESS], офіційно будинковолодіння на квартири не розподілено. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи, суд вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці. 17.04.2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований за №1004, в якому зробила розпорядження про те, що всю належну їй на праві власності частку [ADDRESS] та речі домашнього вжитку, які находяться в ній заповідає своїй дочці [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2004 р., посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. зареєстрованого в реєстрі за № 2-2519, спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO], а саме 11/100 частин будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] є в рівних частках його дружина [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS] та син [PERSON], який мешкає в [ADDRESS]. Як вбачається із роз'яснення нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори від 12.04.2013 року №1071/01-16, адресованого [PERSON] на її усне звернення було роз'яснено, що оскільки спадкове майно не відповідає предмету заповіту, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріальна контора немає права. З листа Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2012 року №3861 вбачається що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №8550 станом на 06.09.2012 року 11/200 частка будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від [INFO] за реєстраційним № 2-2519. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 752/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON], яку було заведено в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі, вбачається, що позивач та відповідач звернулися із заявами про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] у встановлений законом строк, [PERSON] звернувся із заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини на користь брата [PERSON] Згідно ст. ст. 1216 - 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, в заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому за №1004, вказано, що [PERSON] всю належну їй на праві власності частку [ADDRESS] та речі домашнього вжитку, які находяться в ній заповідає своїй дочці [PERSON]. В свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.12.2004 р., посвідченому державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. зареєстрованому в реєстрі за № 2-2519, вказано, що спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO], а саме 11/100 частин будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] є в рівних частках його дружина [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS] та син [PERSON], який мешкає в [ADDRESS]. Натомість, з листа Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2012 року №3861 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №8550 станом на 06.09.2012 року 11/200 частка будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від [INFO] за реєстраційним № 2-2519. Як вбачається з вищезазначених документів, в них містяться розбіжності щодо адреси, за якою розташоване спадкове майно та щодо частки майна, належної спадкодавцю. Із роз'яснення нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори від 12.04.2013 року №1071/01-16, адресованого [PERSON], вбачається, що оскільки спадкове майно не відповідає предмету заповіту, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріальна контора немає права. Взявши до уваги значення слів і понять, загальноприйняте значення термінів, мету правочину, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що померла [INFO] в м. Вінниці [PERSON] в заповіті виразила свою волю на те, щоб всю належну їй на праві власності частку будинковолодіння по [ADDRESS] передати своїй дочці [PERSON] Враховуючи вищезазначені положення законодавства, встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо роз'яснення, що в заповіті мова йде про належну [PERSON] на праві власності частку в [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки із матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи вбачається, що дане будинковолодіння розташоване за [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог про роз'яснення, що в заповіті мова йде про належні [PERSON] на праві власності 11/200 часток в даному будинковолодінні, дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд зазначає, що тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті, здійснюючи тлумачення заповіту, суд не може змінювати (доповнювати) зміст заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі існує спір щодо розміру частки належної спадкодавцю. Отже, суд зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що даний заповіт є недійсним, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач не звертався до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. Крім того, під час розгляду даної цивільної справи відповідач також не звертався із зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить судові витрати залишити без відшкодування, та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: partial