Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , укладений 16.10.2015 року та просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони разом не проживають, існують лише у формальному вигляді і на сьогоднішній день між ними відсутні взаєморозуміння, повага та нормальне спілкування. Спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На примирення позивач категорично не згідна. Ухвалою суду від 19.05.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позові адресу. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.10.2015 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, про що 16.10.2015року зроблено відповідний актовий запис №3. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, що привело до розпаду сім`ї. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач у заяві зазначила про вибір прізвища, тому суд повертає їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд звертає увагу позивача, що нею при поданні позову до суду заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру: про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання неповнолітнього сина. Згідно квитанції №1 від 14.05.2020 року, судовий збір позивач сплатила в розмірі 840,80 грн., лише за одну вимогу про розірвання шлюбу. Докази щодо звільнення позивача від сплати судового збору в матеріалах справи відсутні. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати судового збору встановлені Законом України "Про судовий збір". Відповідно до ст.4 ч.2 п.1 п.п.2 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 гри.). Відповідно до ст.6 ч.3 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За таких обставин, вимогу позивача про визначення місця проживання її неповнолітнього сина слід залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу її право звернутись до суду з окремим позовом після сплати судового збору за ставкою передбаченою Законом України «Про судовий збір». В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial