Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

26.10.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Харківлісозахист» Державного агентства лісових ресурсів України, який в подальшому уточнила та остаточно просила визнати незаконним наказ відповідача від 19 жовтня 2020 року №70-к про звільнення [PERSON] , інженера-лісопатолога ІІ категорії відділу діагностики у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я та неможливістю переведення на іншу роботу, поновити її на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 року по день ухвалення рішення у справі, та стягнути на її користь моральну шкоду у сумі 50000 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 05 червня 2003 року, наказом №32-к була прийнята на посаду інженера ІІ категорії біолабораторії Харківського головного спеціалізованого лісозахисного підприємства (з 01.03.2012 року назва посади змінена на мікробіолог ІІ категорії без змін в посадових обов`язках). А з 01 квітня 2006 року підприємство перейменоване в Державне спеціалізоване лісозахисне підприємство «Харківлісозахист». З 04 січня 2016 року відповідно до наказу №1-к вона займала посаду інженера-лісопатолога ІІ категорії відділу діагностики та безперервно працювала з повним робочим тижнем. З 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року № 211 на всій території України оголошено карантин, у зв`язку з чим адміністрація підприємства рекомендувала працівникам подати заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати і 06 квітня 2020 року вона подала таку заяву на час дії карантину. 22 червня 2020 року вона звернулась із заявою про переривання відпустки з 30 червня 2020 року та просила перевести її на умови праці з повним робочим тижнем, і надати щорічну відпустку з 30 червня 2020 року. Наказом від 22 червня 2020 року № 33-к відпустку без збереження заробітної плати було перервано, її переведено на умови праці з повним робочим днем та надано щорічну відпустку за період роботи з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року тривалістю 35 календарних днів, з 30 червня 2020 року по 03 серпня 2020 року включно. Після закінчення щорічної оплачуваної відпустки адміністрація підприємства знов запропонувала піти у відпустку без збереження заробітної плати на час дії карантину, на що вона погодилась. Після того, як стало зрозуміло, що карантин затягується, а вона протягом тривалого часу знаходилася без заробітної плати, яка є джерелом існування, 01 вересня 2020 року на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки директора ДСЛП «Харківлісозахист» Батуркіна Д.О. нею було подано заяву з проханням перервати відпустку без збереження заробітної плати з 01 вересня 2020 року. Вказана заява задоволена не була, і вона звернулася із скаргою до Головного управління Держпраці у Харківській області, на яку 30 вересня 2020 року отримала відповідь про те, що роботодавець не має права примушувати працівника йти у відпустку на час карантину, оскільки відповідно до ст. 26 КЗпП оформити чи подовжити відпустку правомірно лише за згодою працівника. Наказом ДСЛП «Харківлісозахист» від 16 жовтня 2020 року № 69-к відпустка була перервана з 19 жовтня 2020 року і наказом від 19 жовтня 2020 року № 70-к вона була звільнена з посади інженера-лісопатолога II категорії відділу діагностики у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я та неможливістю переведення на іншу роботу. Позивачка не згодна з цим наказом, вважає своє звільнення незаконним у зв`язку з тим, що з 01 лютого 2018 року їй встановлено третю групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням. У висновку МСЕК серії № 12ААА № 696980 зазначено, що їй протипоказані психоемоційні напруження, рекомендовано продовжувати роботу за своїм фахом без додаткових навантажень. Як вбачається з довідки ДСЛП «Харківлісозахист» від 21 грудня 2017 року, після перенесеної операції, їй на підприємстві створені оптимально комфортні для неї умови праці, робоче місце зручне з нормальним освітленням і тепловим режимом, у відрядження її не направляють, вона проводить камерально-лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції комах, шкідників лісу (не алергенів), має легке психоемоційне навантаження. Станом на 2020 рік ані умови її роботи, ані посадові обов`язки інженера-лісопатолога не змінилися, психоемоційні навантаження виникло лише з причин незаконного звільнення. Крім того, відповідач, без відповідного медичного висновку про її невідповідність посаді інженера-лісопатолога, не встановивши яким саме чином стан її здоров`я перешкоджає продовженню роботи, незаконно звільнив її за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Крім того, про звільнення її не було попереджено не пізніше ніж за два місяці, перед звільненням, не роз`яснювали про наявність чи відсутність вакантних робочих місць, не пропонували їй перейти на іншу роботу. Вказаними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду яка полягає в тому, що з 01 вересня 2020 року вона не була допущена до роботи, не отримувала заробітну плату, не мала засобів для існування, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе. Крім того, вона змушена була звертатися за правовою допомогою до адвоката, звертатися зі скаргою до Управління Держпраці, тобто витрачати час та зусилля для поновлення своїх порушених прав. Вона працює на підприємстві більше 17 років, під час звільнення її під надуманим приводом вона відчула приниження, почуття несправедливості та розчарування, тому вважає, що виплата відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 гривень є достатньою для відновлення її душевної рівноваги. У відзиві на позов відповідач зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються повністю з наступних причин. [PERSON] , після перенесеної нею операцією на серці у 2016 році, підприємство пішло їй назустріч і створило для неї оптимально комфортні умови праці, сподіваючись на її одужання і можливість виконувати свої службові обов`язки в повному обсязі. У відрядження [PERSON] не направляли, вона проводила камерально - лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції комах, шкідників лісу (не алергентів), мала легке психоемоційне навантаження. 01.02.2018 [PERSON] пройшла повторний огляд медико-соціальної експертної комісії і їй встановили III групу інвалідності безстроково, у висновку про умови праці та характер праці вказано: "Протипоказано психоемоційне напруження, за своїм фахом без додаткових навантажень". [PERSON] працювала на посаді інженером - лісопатологом II категорії відділу діагностики, яка відноситься до посад державної лісової охорони, яка має статус правоохоронного органу. Виробнича діяльність інженера - лісопатолога II категорії відділу діагностики, згідно посадової інструкції має ненормований робочий час та роз`їзний характер, він приймає участь у проведенні лісопатологічних обстежень, лісопатологічних експертиз в осередках шкідників і хвороб лісу зони обслуговування підприємства (з виїздом в ліс) при участі фахівців лісогосподарських підприємств і, при необхідності, правоохоронних органів. Зона обслуговування підприємства: Харківська, Полтавська, Сумська, Луганська, Донецька, Дніпропетровська області.Інженер - лісопатолог II категорії відділу діагностики приймає участь в проведенні винищувальних заходів в лісових насадженнях, які проводяться лише в нічний час із застосуванням хімічних та біологічних препаратів, а також здійснює контроль за виконанням санітарних правил і норм в лісових насадженнях лісогосподарськими підприємствами зони діяльності з виїздом в ліс, приймає участь в роботі комісій по відводам лісових насаджень до суцільних рубок санітарних з виїздом в ліс, бере участь у веденні обліку осередків масового розмноження шкідників лісу та визначенні загального санітарного стану лісових насаджень зони діяльності з виїздом в ліс. Зазначена робота вимагає значних психоемоційних навантажень так як інженер - лісопатолог II категорії відділу діагностики є відповідальним за функціональну якість кінцевої роботи, завдання при проведенні лісопатологічних обстежень. Відповідно додатку 16 до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.04.2014 № 248 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 6 травня 2014 р. за № 472/25249 (пункт 11.1 глави 11 розділу II) дані емоційні навантаження відносяться до шкідливого (напружена праця) класу 3.1 умов праці за показниками напруженості праці. Інженер - лісопатолог її категорії відділу діагностики безпосередньо проводить лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції господарсько - небезпечних комах, в тому числі комах - алергентів, шкідників лісу, безпосередньо проводить лабораторний аналіз зразків деревини на заселеність її стовбуровими шкідниками з їх відбором на місці зростання дерев. Проведення лабораторного аналіз зразків деревини потребує значних фізичних навантажень. Перенесення проб (зразків деревини, гілок) до місця проведення лабораторного аналізу; при необхідності, подрібнити із застосування пилки, або сокири, зняти кору та віднесення обстеженого матеріалу до місці знищення. Така праця потребує від 4 до 7 ккал/хвилину, що відповідає середньому (II) та важкому (III) ступеню фізичного та нервового навантаження. Галузевою угодою між Державним агентством лісових ресурсів та профспілкою працівників лісового господарства і колективним договором Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Харківлісозахист» передбачена додаткова відпустка за ненормований час тривалістю 7 календарних днів, яку [PERSON] надавали щорічно.30 вересня 2020 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області було проведено інспекційне відвідування підприємства і вказано (в усній формі) про невідповідність працівника підприємства [PERSON] займаної посади інженера - лісопатолога II категорії відділу діагностики за станом здоров`я і запропоновано перевести її на посаду, які б відповідали вимогам медико-соціальної експертної комісії чи звільнити. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 696980 від 01.02.2018 та листа міжрайонної соціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісія № 2 від 13 жовтня 2020 року за № 3 [PERSON] протипоказано роз`їзди (відрядження), робота у нічний час, фізична праця та психіко - емоційні навантаження. Згідно індивідуальної програми реабілітації № 179/179 від 01.02.2018 [PERSON] встановлено І ступінь обмеження до трудової діяльності - здатність до виконання трудової діяльності за іншою спеціальністю при відсутності зниження кваліфікації чи зменшенні обсягу виробничої діяльності та неможливості виконання роботи за своєю попередньою професією. Вакантних посад, які б відповідали вимогам медико-соціальної експертної комісії та які б [PERSON] , відповідно до свого фаху і кваліфікації, могла б обіймати, на підприємстві немає. Державне спеціалізоване лісозахисне підприємство «Харківлісозахист» є державним унітарним комерційним підприємством і не отримує бюджетного фінансування. У зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, фінансовою кризою у лісовій галузі, зменшенням об`ємів робіт в лісогосподарських підприємствах зони обслуговування підприємства та карантинними обмеженнями, підприємство не отримувало замовлення на проведення камерально - лабораторних аналізів лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції комах, шкідників лісу (не алергентів) в 2020 році. Профспілковий комітет Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Харківлісозахист» своїм рішенням від 19 жовтня 2020 року надав згоду на звільнення [PERSON] у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я та неможливістю переведення на іншу роботу і її було звільнено з 19 жовтня 2020 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я та неможливістю переведення на іншу роботу. [PERSON] була виплачена заробітна за 19.10.2020 та згідно статті 83 КЗпП України виплачена грошова компенсація за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 05.06.2020 по 19.10.2020 тривалістю 12 календарних днів і проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку при звільнені. Враховуючи наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. Позивачка надала відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач зазначає, що виробнича діяльність інженера-лісопатолога II категорії відділу діагностики має ненормований робочий час та роз`їзний характер, він приймає участь у заходах, які проводяться лише у нічний час із застосуванням хімічних та біологічних препаратів, проводить лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції господарсько-небезпечних комах, в тому числі комах-алергенів, а тому відповідач робить висновок про те, що за станом здоров`я вона не відповідає займаній посаді. Проте, вказані твердження не гуртуються на чинному законодавстві, оскільки невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я може бути підставою для звільнення якщо: про таку невідповідність не могло бути відомо на час укладання трудового договору, протипоказання стану здоров`я виявлені після його укладення; відбулася повна або часткова втрата непрацездатності, а не тимчасова; стан здоров`я перешкоджає продовженню роботи: в результаті чого працездатність працівника знижується до рівня, що перешкоджає якісному виконанню роботи; створює загрозу для здоров`я або життя працівника; працівник не може належним чином виконувати трудові обов`язки і потребує надання більш легкої роботи відповідно до медичного висновку; виконання обов`язків працівником створює небезпеку для членів трудового колективу або громадян, яких він обслуговує, і він не згодний перейти на іншу роботу, отримана письмова відмова працівника від переведення на іншу роботу. До позовної заяви додано висновок -МСЕК серії № 12ААА № 696980, в якому також зазначено про можливість продовжувати роботу за своїм фахом, і що протипоказані психоемоційні напруження та додаткові навантаження. При цьому відсутні такі протипоказання як роз`їзди, робота у нічний та ненормований час. Відповідачем додано до відзиву довідку міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК № 2 КХОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 13 жовтня 2020 року, згідно якої [PERSON] може використовувати трудові навики інженера-лісопатолога без додаткових навантажень. У відповіді на запит зазначені інші протипоказання, ніж у вищевказаному висновку МСЕК, саме на ці протипоказання спирається відповідач у своїх запереченнях. Але відповідь на запит відповідача не є доказом того, що вона втратила можливість виконувати свої посадові обов`язки. Крім того, відповідачем не наведено конкретних випадків необхідності працювати у нічний час, виконувати роботи на виїзді, нести додаткові навантаження тощо, а також неможливості залучення її до участі у таких роботах. У дійсності інженери- лісопатологи II категорії на підприємстві більш ніж один раз на рік у відрядження ніколи не направлялися, тому доводи відповідача про те, що займана нею посада пов`язана з необхідністю постійних роз`їздів значно перебільшена. Відповідач на власний розсуд визначив роботу інженера лісопатолога II категорії, як роботу зі значним психоемоційним навантаженням. При цьому вказане твердження є лише припущенням відповідача, яке не підкріплено жодним нормативним актом. Напруженість трудового процесу оцінюють відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014р. №248. Основними показниками напруженості праці є: тривалість зосередження уваги або щільність сигналів, ступінь ризику для власного життя та життя інших осіб або ступінь відповідальності за життя інших осіб, змінність при роботі виключно в нічну зміну. Але робота, яку вона виконує не вимагає психоемоційного навантаження у тому ступеню, який їй протипоказаний висновком МСЕК серії № 12ААА № 696980. Факт отримання допомоги на оздоровлення не є підставою вважати, що вона потребує лікування внаслідок виконання своїх посадових обов`язків. Крім того, рішення роботодавця про звільнення працівника у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я має ґрунтуватися: на висновку МСЕК, якщо працівника визнано особою з інвалідністю і рекомендована робота інша, ніж виконувана; медичному висновку про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я, якщо такий працівник зобов`язаний періодично проходити медичні огляди. Жодного доказу існування вищевказаних підстав відповідачем не надано. Крім того, стаття 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні забороняє розривати трудовий договір з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків. Також, відповідач посилається на усні рекомендації щодо її звільнення через стан здоров`я, що були надані 30 вересня 2020 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області під час інспекційного відвідування підприємства. Але, слід наголосити, що вказане інспекційне відвідування було здійснено за її скаргою на дії роботодавця, який не допускає її до роботи, примушує перебувати у відпустці під час карантину. На свою скаргу вона отримала відповідь Головним управлінням Держпраці у Харківській області від 30.09.2020 р. № к-1181/02.02/12-08/10238, де зазначено про те, що роботодавець не має права примушувати працівника йти у відпустку на час карантину без згоди працівника і не було жодного посилання на будь-які рекомендації щодо її звільнення. При таких обставинах, вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи - відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.10.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.11.2020 року відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, вказаних у позові і поясненнях на відзив. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши підстави, зазначені у відзиві на позов, стверджував, що звільнення [PERSON] обумовлене лише піклуванням про її стан здоров`я, вакантні посади, які б відповідали її стану здоров`я на підприємстві відсутні, тому інша робота на підприємстві їй не пропонувалась. На даний час, у зв`язку з пандемією, змінилося фінансування, відсутні замовлення і підприємство не може тримати працівника, який не в повній мірі виконує свої посадові обов`язки. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] наказом №32-к від 05 червня 2003 року була прийнята на посаду інженера ІІ категорії біолабораторії Харківського головного спеціалізованого підприємства. 01 квітня 2006 року на підставі наказу Держкомлісгоспу України №6 від 19.01.2006 року підприємство перейменоване в Державне спеціалізоване лісозахисне підприємство «Харківлісозахист». З 01.03.2012 року згідно з Класифікатором професії ДК 003:2010 назву посади «інженер ІІ категорії» змінено на «мікробіолог ІІ категорії» без змін в посадових обов`язках (наказ №12-к від 01.03.2012), а з 05.01.2015 року [PERSON] переведена до біологічної лабораторії захисту лісу та фітопатології мікробіологом ІІ категорії (наказ №1-к від 05.01.2015). Відповідно до наказу №1-к від 04 січня 2016 року [PERSON] переведена до відділу діагностики інженером-лісопатологом ІІ категорії. Відповідно до посадової інструкції інженера-лісопатолога ІІ категорії відділу діагностики ДСЛП «Харківлісозахист» [PERSON] від 04.01.2016 року її завдання та обов`язки: приймати участь у проведенні лісопатологічних обстежень, лісопатологічних експертиз в осередках шкідників і хвороб лісу зони обслуговування підприємства, приймає участь у проведенні винищувальних заходів в лісових насадженняхзони діяльності, здійснює контроль за виконанням санітарних правил в лісових насадженнях зони обслуговування, визначає ефективність лісозахисних заходів, що проводяться, перевіряє вплив застосовуваних інсектицидів і фунгіцидів на корисну ентомофауну, здійснює контроль за виконанням санітарних правил і норм в лісових насадженнях зони діяльності, безпосередньо проводить лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції господарсько-небезпечних комах, шкідників лісу, безпосередньо проводить лабораторний аналіз зразків деревини, заселеність її стовбуровими шкідниками, приймає участь в роботі комісій по відводам лісових насаджень до суцільних рубок санітарних, бере участь у веденні обліку осередків масового розмноження шкідників лісу та визначенні загального санітарного стану лісових насаджень зони діяльності, виробнича діяльність інженера-лісопатолога ІІ категорії відділу діагностики має роз`їзний характер. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №462708 від 11.01.2017 року [PERSON] з 10 січня 2017 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, протипоказане значне психоемоційне навантаження. Відповідно до довідки ДСЛП «Харківлісозахист» від 21 грудня 2017 року №12-02/446, після перенесеної операції, [PERSON] на підприємстві створені оптимально комфортні для неї умови праці, робоче місце зручне з нормальним освітленням і тепловим режимом, у відрядження її не направляють, вона проводить камерально-лабораторний аналіз лісопатологічних проб на предмет визначення стану популяції комах, шкідників лісу (не алергенів), має легке психоемоційне навантаження. 01 лютого 2018 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням. У висновку МСЕК серії № 12ААА № 696980 зазначено, що їй протипоказані психоемоційні напруження, рекомендовано продовжувати роботу за своїм фахом без додаткових навантажень. Також була визначена Індивідуальна програма реабілітації інваліда, встановлений І ступінь обмеження життєдіяльності, а також встановлено, що вона обмежено працездатна, їй протипоказана важка фізична праця. З 06 квітня 2020 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати на час дії карантину, а з 30 червня 2020 року по 03 серпня 2020 року включно у щорічній оплачуваній відпустці, після закінчення якої знову написала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04.08.2020 на час дії карантину. 01 вересня 2020 року на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки директора ДСЛП «Харківлісозахист» Батуркіна Д.О. [PERSON] подала заяву з проханням перервати відпустку без збереження заробітної плати з 01 вересня 2020 року. Так як вказана заява задоволена не була, вона 08.09.2020 року звернулася із скаргою до Головного управління Держпраці у Харківській області. 30 вересня 2020 року [PERSON] отримала відповідь за № К-1181/02.02/12-08/10238, в якій зазначено, що роботодавець не має права примушувати працівника йти у відпустку на час карантину, оскільки оформити чи подовжити відпустку правомірно лише за згодою працівника. Однак згідно з усними поясненнями адміністрації підприємства, враховуючи те, що до 31.10.2020 на території України діє карантин, згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №696980 від 01.02.2018, у зв`язку із станом здоров`я [PERSON] , підприємство не має можливості з 01.09.2020 року перервати відпустку без збереження заробітної плати, про що їй була надана відповідь 04.09.2020 року №09-02/408. На запит підприємства від 05.10.2020 року №09-02/458 Міжрайонна спеціалізована кардіологічна медико-соціальна експертна комісія №2 надала відповідь №3 від 13.10.2020 року, в якій вказано, що [PERSON] , інвалід ІІІ групи, може використовувати трудові навички інженера-лісопатолога без додаткових навантажень, без роз`їздів, без роботи в нічний час, а також має працювати в нормований робочий час. Протипоказана важка фізична праця, психоемоційні перенавантаження. 15.10.2020 року заступнику Голови профспілкового комітету Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Харківлісозахист» Н.А. Савченковій було направлено повідомлення про звільнення [PERSON] від 15.10.2020 №2. Наказом ДСЛП «Харківлісозахист» від 16 жовтня 2020 року № 69-к, за підписом т.в.о директора Батуркіна Д.О. відпустка без збереження заробітної плати [PERSON] була перервана з 19 жовтня 2020 року на підставі її заяви. Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету №9 від 19.10.2020 було погоджено звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, про що був повідомлений т.в.о директора ДСЛП «Харківлісозахист» Батуркін Д.О. листом за №2 від 19.10.2020 р. Наказом від 19 жовтня 2020 року № 70-к [PERSON] була звільнена з посади інженера-лісопатолога II категорії відділу діагностики у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я та неможливістю переведення на іншу роботу. Згідно з актом №2 від 19.10.2020 [PERSON] ознайомилася з наказом про звільнення, взяла копію наказу, але відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення та в особовій картці працівника. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає таке. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц. Згідно з п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Частина 2 ст.40 КЗпП України передбачає звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров`я полягає в тому що: працівник за станом здоров`я не може впоратися з трудовими обов`язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов`язків); продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров`я (відповідно до карти умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров`ю; через стан здоров`я подальше виконання працівником трудових обов`язків створює небезпеку для членів трудового колективу, або громадян, яких обслуговує працівник, і це перешкоджає подальшому продовженню роботи. Документальне підтвердження щодо тимчасової втрати працездатності відповідно до зазначених вище норм законів, та наказів МОЗ України, надає в своєму висновку ЛКК. За результатами медогляду, особа направляється на додатковий медогляд в разі якщо лікарі визначили таку необхідність, чи за бажанням (заявою) особи, та на МСЕК - в разі вирішення питання щодо стійкої втрати працездатності (інвалідность, профзахворювання). Згідно з ч.1 ст.69 Основ законодавства України про охорону здоров`я визначення наявності на ступеню тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється за результатами МСЕК. Згідно п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Тобто, МСЕК вирішує питання встановлення інвалідності за наявності стійкого порушення функцій організму, стійкої втрати працездатності (встановлює відсотки), профзахворювання. Тобто доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує. Отже, підґрунтям для звільнення на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки, або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. Інші медичні документи, що свідчать про неможливість виконувати роботу за станом здоров`я, без встановлення групи інвалідності, зумовленої стійким порушенням функцій організму, не можуть бути підставою для звільнення за на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП. В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 роз`яснено, при розгляді справ про звільнення за п.2 ч.1ст.40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою на іншу роботу. Роботодавець може звільнити працівника у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, лише у випадках: відсутності вакантного робочого місця, посади, на які повинен перевести роботодавець працівника відповідно до медичного висновку; за умови відмови працівника від переведення на іншу легшу роботу згідно з рекомендаціями медичного висновку відповідно до вимог статті 170 КЗпП України; якщо згідно з медичним висновком працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони його здоров`я. У постанові по справі № 521/17982/16-ц від 20.12.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначив, що невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я може бути підставою для звільнення за наявності повної або частково постійної працездатності. Про невідповідність працівника роботі може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж він виконує. Підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника, зобов`язаного відповідно до законодавства проходити медичні огляди. Висновок МСЕК про неможливість позивача за станом здоров`я виконувати роботу за посадою інженера- лісопатолога ІІ категорії відсутній, натомість у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №696980 від 01.02.2018 вказано, що [PERSON] може працювати за своїм фахом без додаткових навантажень і психоемоційного напруження. При цьому відповідь зав. відділенням МСЕК №2 на запит підприємства від 13.10.2020 року не є доказом невідповідності позивача займаній посаді, оскільки [PERSON] в 2020 році комісією не обстежувалася і висновок про невідповідність її займаній посаді інженера-лісопатолога ІІ категорії не надавався. При цьому в довідці зазначено, що вона може використовувати трудові навички інженера-лісопатолога без додаткових навантажень, без роз`їздів, без праці в нічний час, а також працювати в нормований робочий час, їй протипоказана важка фізична праця, психоемоційне перевантаження. Статтею 170 КЗпП України визначено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Аналіз вказаних вимог закону дає підстави зробити висновок, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу, легшу, роботу не є пов`язаним з можливостями роботодавця чи фактичною наявністю іншої роботи. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров`я переведення на іншу, легшу, роботу. Особи з інвалідністю I, II, III груп із обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та виконувати різні види трудової діяльності за умови їх забезпечення засобами компенсації фізичних дефектів або порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, створення за необхідності спеціальних умов праці (постанова КМУ «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 р. № 1317). Також законодавством передбачено, що підприємства зобов`язані, зокрема, створювати для осіб з інвалідністю умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та індивідуальних програм реабілітації, здійснювати додаткові заходи безпеки, що відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників (ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.92 р. № 2694-XII). Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Відповідно до ст.25 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи та організації, фізичні особи, які використовують найману працю, створюють безпечні і не шкідливі для здоров`я умови праці, вживають заходів до запобігання інвалідності та відновлення працездатності інвалідів. У разі працевлаштування інвалідам забезпечують розумне пристосування робочих місць. Інвалідність позивачці встановлена в 2017 році і на підприємстві були створені оптимально комфортні умови для її праці, станом на 2020 рік ані умови її роботи, ані посадові обов`язки інженера-лісопатолога не змінилися.Також суду не надані докази щодо неналежного виконання [PERSON] посадових обов`язків, відмови від їх виконання, а також не наведені підстави для необхідності змін умов праці [PERSON] , які їй були створені на підприємстві, внаслідок чого вона не зможе виконувати свою роботу як раніше, а також погіршення її стану здоров`я. Позивачка стверджує, що вона не відмовлялась від виконання своїх посадових обов`язків і готова їх виконувати, інша робота їй не пропонувалась. Крім того, відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Дана норма закону не містить обмеження щодо її застосування до підстав припинення трудового договору згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка зазначає, що роботодавець не попереджав її про вивільнення за два місяці, і доказів щодо цього відповідачем суду не надані, також перед звільненням позивачці не роз`яснювали про наявність чи відсутність вакантних робочих місць, не пропонували перейти на іншу роботу, а перервали її відпустку без збереження заробітної плати, лише для її звільнення. І докази протилежного відповідачем не надані і фактично ним не спростовані. Представником відповідача не надано письмові докази того, що на підприємстві дійсно відсутні посади, які може обіймати [PERSON] згідно з рекомендаціями МСЕК. За таких обставин суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому [PERSON] необхідно поновити на роботі. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок №100). Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Відповідно до довідки ДСЛП «Харківлісозахист» від 05.11.2020 року №07-10/519 середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5123,00 грн., тобто середньоденна заробітна плата складає 256,15 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку відповідачем не спростований. Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів) за період з 19.10.2020 року по 05.01.2021 року становить: жовтень 2020 року-10 днів х 256,15 грн., листопад 2020 року-21 день х 256,15 грн., грудень 2020 року-22 дні х 256,15 грн., січень 2021 року-2 дні х 256,15 грн., всього 14088,25 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14088,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Позивачка зазначає, шо діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що з 01 вересня 2020 року вона не була допущена до роботи, не отримувала заробітну плату, не мала засобів до існування, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе. Крім того, вона змушена була звертатися за правовою допомогою до адвоката, звертатися зі скаргою до Управління Держпраці, тобто витрачати час та зусилля для поновлення своїх порушених прав. Вона працювала на підприємстві більше 17 років і під час звільнення під надуманим приводом вона відчула приниження, почуття несправедливості та розчарування. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 50000 грн. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 13 вказаної Постанови, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що звільненням позивачки їй було завдано моральну шкоду, яка виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе, принизило її, і призвело до душевних хвилювань, які їй протипоказані за станом здоров`я, вона вимушена була витрачати час і зусилля на звернення до судових органів за захистом своїх прав. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 5000,00 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частинами 1, 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про поновлення на роботі, у зв`язку з чим в порядку ст.141 ЦПК України 840,80 грн. судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Крім того, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогою про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди пропорційно задоволених вимог, а саме у розмірі 924,88 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial