Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року, просить суд ухвалити рішення, яким відповідно до договору іпотеки № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 49835.06 доларів США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 25.90 кв.м., житловою площею 13,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, розташований за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку. Стягнути з відповідачів судовий збір за подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що 17.12.2007 року з [PERSON] був укладений кредитний договір № HAE2GA00000034. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 22000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і [PERSON], [PERSON] 17.12.2007 р. було укладено договір іпотеки № HAE2GA00000034 (надалі -договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25.90 кв.м., житловою площею 13,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року банк виконав вчасно й повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти. В порушення вимог закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує. У результаті невиконання умов кредитного договору станом на 17.07.2012 року має заборгованість - 49835.06 доларів США, яка складається з наступного:- 22317.79 доларів США - заборгованість за кредитом;- 10074.75 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;- 1892.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 13147.62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.а також штрафи відповідно до Договору: - 31.29 доларів США- штраф (фіксована частина); - 2371.61 доларів США грн. - штраф (процентна складова). [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визнати кредитний договір недійсним. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визнати іпотечний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполіг на їх задоволенні та дав пояснення відповідно до обставин, викладених у позові. Проти задоволення зустрічних позовів заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість викладених в них вимог, кредитний договір, договір іпотеки були укладені на підставі діючого на той час законодавства, умови кредитування відповідачам були роз'ясенні, та відповідач виявив бажання отримати кредит за умовами ануїтетної схеми погашення кредиту, згідно з якою сума щомісячних платежів є однаковою. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперчував, просив задовольнити зустрічний позов та признати кредитний договір недійсним, при цьому додатково пояснив, що банком отримано прихований додатковий прибуток, правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперчувала, просила задовольнити зустрічний позов та признати іпотечний договір недійсним, при цьому додатково пояснила, що кредитний договір на отримання кредитних коштів нею не підписувався, при оформленні іпотечного договору нотаріусом не була роз'яснена правова природа та наслідки такої угоди. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] До суду не з'явилася, причини своєї неявки не повідомила, що не перешкоджає розглядати справу за її відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини. Між позивачем - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 49835.06 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку-щомісяця в період сплати, за який приймається період з "17" по "22" число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. У разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, банк має право використовувати штрафні санкції відповідно до умов договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідачі - [PERSON], [PERSON] 17.12.2007 р. уклали договір іпотеки № HAE2GA00000034. Відповідно до умов договору про іпотечний кредит відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25.90 кв.м., житловою площею 13,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Кредитними договорами передбачено надання банком відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов'язаний виконувати всі умови кредитних договорів, здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом. Кредитним договором передбачено, що позивач має право вимоги дострокового виконання відповідачем усіх зобов'язань у випадку, якщо відповідач не виконав зобов'язання перед позивачем за кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. [PERSON] припинила виконання взятих зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.07.2012 року складає 49835.06 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. На підставі викладеного, суд вважає, що представником позивача по первісному позові доведені обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому його вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор уклав в день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Згідно даних норм ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним За договором кредиту HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року та договіру іпотеки від 17.12.2007 року укладеного між сторонами, позивальник зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання нею умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договорами кредиту. Відповідач ознайомлена з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мала. Тобто, судом достовірно встановлено, що зобов'язання за кредитними договорами сторонами не змінювалися. Із вимогою про розірвання кредитного договору та іпотечного договору чи їх зміну позивач не звертався до банку. Вимагаючи визнавати недійсними кредитні договори та іпотечний договір на [PERSON], [PERSON] як на позивача покладається відповідно до ст..60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Проте позивачами не доведено наявність всіх умов необхідних для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів. Крім того, відповідно до ст..36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 декрету КМ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» встановлюється Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженого постановою правління НБУ від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане. І позивачем та його представником не доведено, що сторони при укладанні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання , як це передбачено ст..617 ЦК України. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивачів не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованими, недоведеними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved