Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 116 по вул.Орлиній, 8А у м.Львові та зняття його з реєстрації. Обгрунтовують позов тим, що є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 березня 2002 року, виданого ЗАТ "Львівський ізоляторний завод" згідно з розпорядженням № 81 від 25.02.2002. У вказаному житлі, крім співвласників зареєстрований відповідач - [PERSON], котрий є колишнім чоловіком [PERSON] Вказали, що відповідач зареєстрований у квартирі з 21.03.2011, однак після розірвання шлюбу з жовтня 2016 року у помешканні не проживає, на даний час місце його знаходження та перебування невідоме. У позивачів як власників квартири виникають труднощі у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням на власний розсуд, виникають проблеми з надмірною сплатою комунальних послуг, які нараховуються на кількість прописаних осіб, чим обєктивно порушуються їх права, а тому вважають, що відповідач втратив право користування квартирою та його необхідно примусово зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою від 04 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій позов підтримали в повному обсязі, просять справу розглядати у їх відсутності. Відповідач в судові засідання повторно не з'явився, відзив не подав, про причини неявки повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди позивачів, обумовленою у клопотанні від 13.04.2018, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам [PERSON]П, [PERSON]Д, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11 березня 2002 року, виданого ЗАТ "Львівський ізоляторний завод" згідно з розпорядженням № 81 від 25.02.2002 (а.с.6). Стаття 41 Конституції України\~ встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1\~ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких\~порушень\~його права\~хоч би ці порушення\~і\~не були\~поєднані\~з позбавленням володіння. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 22.11.2017, виданої ЛКП"Дністер" в квартирі [ADDRESS] А зареєстровано шестеро осіб: позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON] та відповідач [PERSON], який як піднаймач зареєстрований у помешканні 21.03.2011. З актів від 26 жовтня 2016 року, 14 березня 2017 року, 24 травня 2017 року, 08 вересня 2017 року та 22 листопада 2017 року, складених уповноваженими працівниками ЛКП «Дністер», вбачається, що відповідач [PERSON] з жовтня 2016 року і по даний час не проживає у [INFO] А у м.Львові. З копії рішення Сихівського районного суду мЛьвова від 21.11.2011 вбачається, що шлюб між відповідачем [PERSON] та співпозивачем [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що позивачі є власниками спірного жилого приміщення, з їх згоди відповідач вселився як піднаймач і зареєструвався за вказаною адресою як зять. Дані обставини позивачами не спростовуються і вказують на те, що відповідач з 21.03.2011 користувався спірним жилим приміщенням у якості члена сім'ї одного із позивачів, після розірвання шлюбу відповідач забрав особисті речі, не є членом сім'ї власників помешкання, не несе витрат на утримання житла. Статтею 405 ЦК України\~визначені права членів сім,ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що такі є поважні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, не є членом сім'ї власників, добровільно забрав особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, виїхав в Івано-Франківську область, будь-яких договорів щодо користування квартирою позивачів не існує, як і не встановлено прояви відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік. Атому реєстрація відповідача порушує права позивачів та створює останнім певні незручності як співвласникам, останні змушені нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлені можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивачів у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення підлягають задоволенню. В решті вимоги про зобов'язання Сихівський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти відповідача з реєстрації у спірній квартирі суд відмовляє, виходячи з наступного. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, тобто, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. Враховуючи те, що позивачами не доведено, що їх права порушено чи будуть порушені у зв'язку з невиконанням даного рішення, тому вимога про зобов'язання зняти з реєстрації заявлена ними передчасно і на даний час відсутні підстави для її задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивачів слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1344,80 грн. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial