Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до та просить суд визнати договір фінансового лізингу № 1414 від 14.11.2016 року укладений між [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ недійсним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ на його користь сплачені кошти за договором в розмірі 70 000 грн.( сімдесят тисяч грн.). В обґрунтування позову позивач послався на те, що у листопаді 2016 року у мережі Інтернет він знайшов оголошення на сайті OLX про продаж у розстрочку транспортного засобу марки МТЗ 82.1.26 обємом двигуна 4,75 за ціною 130\~000 грн. Він зателефонував за вказаним номером в оголошенні і представник компанії Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ призначила зустріч в офісі відділення компанії в м. Запоріжжі.14 листопада 2016 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" було укладено договір фінансового лізингу N 1414. Того ж дня ним було оплачено по квитанції, яку видала представник відповідача на суму 70000 грн. Через три дні 17.11.2017 року йому у телефонному режимі представниками відповідача було повідомлено про те, що даної моделі трактора на даний час немає і компанія не може виконати свій обовязок щодо придбання такого трактору за обумовленою ціною. Внаслідок цього попросили написати заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів. В грудні місці 2016 року він отримав від відповідача лист, що договір розірваний однак кошти йому не будуть повертати згідно з умовами договору. Отже, оскільки через три дні з дня підписання договору Товариство з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ запропонувало розірвати договір, то вважає, що воно і не мало наміру здійснити придбання для нього трактору за договором. Вважає, що у договорі лізингу наявні несправедливі умови, які призводять до дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін договору, а самі умови договору є несправедливими. При цьому позивач вказує, що він не отримав достовірної і повної інформації про фінансові послуги. Також позивач вказує, що договір фінансового лізингу N 1414 від 14 листопада 2016 року повинен був бути посвідчений нотаріально. Позивач зазначає, що у ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг і таке суперечить вимогам законодавства, а тому відповідно до ч. 1ст. 227 ЦК України договір фінансового лізингу N 1414 від 14 листопада 2016 року може бути визнаний судом недійсним. Посилаючись на наслідки, що застосовуються до недійсних та нікчемних правочинів, просить суд ухвалити рішення, яким також стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" 70000 гривень. В судовому засіданні представник позивача та позивач з посиланням на письмові обґрунтування позову підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.24) та письмові заперечення проти позову, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с.25-29). Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 14 листопада 2016 року між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" було укладено договір фінансового лізингу N 1414, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу за вказаним договором є транспортний засіб, визначений у статті 1.1 Договору та специфікації (Додаток N 2), при цьому вартість предмета Лізингу у даному договору визначено на момент укладення Договору і зазначено, як у Договорі так і у Додатку N 2.(а.с.4-13) 14 листопада 2016 року [PERSON] було сплачено на адресу отримувача платежу - ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ 70000 гривень з призначенням платежу "комісія за організацію по договору фінансового лізингу" (а.с.13). Відповідно до п. 10.2, 10.3 Договору, сторонами на момент укладення такого було узгоджено попередній розмір щомісячного лізингового платежу та визначено і узгоджено формулу за якою розраховується зміна такого розміру. З матеріалів Договору, вбачається, що [PERSON] було надано повну, достовірну інформацію, щодо основних умов договору, обов'язків сторін і [PERSON] є проінформованим про всі можливі витрати і ризики у зв'язку з укладенням та виконанням Договору. Твердження про ненадання позивачу повної та достовірної інформації, спростовується наявністю на договорі (кожна сторінка) та заяві його особистого підпису. Згідно Договору від 14.11.2016 року за підписом [PERSON] вбачається, що останній отримав у повному обсязі інформацію пов'язану з основними умовами Договору а також інформацію про всі можливі витрати і ризики пов'язані з укладенням такого Договору. Таким чином позивачем в судовому засіданні не доведено, що договір з відповідачем був укладено внаслідок навмисного введення іншої сторони в оману, щодо обставин, що мають істотне значення. Твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими не може бути прийняте судом до уваги за наступних мотивів. Під час укладення договору волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі, про що свідчать його підписи на кожній сторінці Договору та пояснення в судовому засіданні. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Враховуючи встановлені судом обставини встановлено, що позивачем було особисто, добровільно укладено оспорюваний договір. Також суд зазначає, що посилання позивача на несправедливість умов Договору, на погляд суду є формальними і нічим необґрунтованим, оскільки згідно змісту позовних вимог обґрунтування містять лише посилання на наявність такого без наведення будь-яких доказів, які б заслуговували на увагу та були доведені. Як вбачається з пояснень сторін між ними убуло досягнуто домовленості про те, що відповідно до п. 1.7 Договору [PERSON] сплачує ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" комісію за організацію угоди, що ним і було зроблено 14.11.2016 року у сумі 70000 гривень. Суд вважає, що ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" мало право укладати з [PERSON] оспорюваний договір, оскільки Довідкою Нацкомісії серії ФЛ N 564 від 21.04.2016 року доведено факт того, що ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" має право надавати окремі фінансові послуги(а.с.31). Відповідно до ч. 4 ст. 5 закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", окремі види фінансових послуг можуть надаватися юридичним особам, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, а тому судом не береться до уваги твердження позивача про обов'язкову наявність у ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" ліцензії на здійснення фінансових послуг. При цьому суд враховує, що відповідно до Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами N 21 від 22 січня 2004 року, передбачено можливість надання послуг фінансового лізингу юридичною особою, що не є фінансовою установою. В обґрунтування позовних вимог щодо недійсності договору позивач зазначає на те, що відповідачем правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, однак доказів, що він був позбавлений виважено і обєктивно оцінити умови угоди суду не надав. Таким чином доводи позивача щодо здійснення відповідачем правочину з використанням нечесної підприємницької практики є недоведеними. В той же час, суд вважає що оспорюваний договір фінансового лізингу N 1414 від 14 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" є нікчемним, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Договір фінансового лізингу N 1414 від 14 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" є договором непрямого лізингу. Відповідно до ч. 2ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 2ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з таких міркувань, суд вважає, що договір фінансового лізингу N 1414 від 14 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що договір фінансового лізингу від 14.11.2016 року, укладений між позивачем та ТОВ „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ, нотаріально посвідчено не було, а тому є недійсним (нікчемним). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, сплачені позивачем на рахунок ТОВ „Лізингова компанія „АВТО ЛАЙФ грошові кошти у розмірі 70 000 грн. підлягають стягненню з відповідача . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3200 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved