Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

02.10.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання за ним право власності на частину нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загальною площею 45,10 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м) з відповідною частиною надвірних будівель. На обґрунтування зазначених позовних вимог позивач вказав, що спірний будинок був придбаний ним з відповідачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Кожушною Л. М., зареєстрованого в реєстрі під №138 (а. с. 2- 5). 02.11.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд на 30.11.2017. 30.11.2017 [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання житлового будинку [ADDRESS] її особистою приватною власністю. 30.11.2017 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та відкладено судовий розгляд справи до 31.01.2018. 22.01.2018 [PERSON] подала заяву про зміну предмету зустрічного позову, обумовлену помилковим зазначенням адреси спірного домоволодіння у первісній зустрічній позовній заяві, та заявила вимогу про визнання її особистою приватною власністю житлового будинку [ADDRESS]. На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що спірне нерухоме майно дійсно придбано під час шлюбу з позивачем. Водночас стверджувала, що цей будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний виключно за кошти, отримані нею від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] Крім придбання нею за 57000 грн. спірного будинку, близько 100000 грн., отриманих від продажу квартири, були нею використані на його ремонт. Також вказала, що за час їх спільного проживання та перебування в шлюбі [PERSON] ніде не працював, не мав будь-якого майна та доходу, окрім пенсії по інвалідності 3 групи, яка витрачалась на його лікування, проживав з нею з спочатку у належній їй квартирі в смт Слобожанському, а після купівлі на гроші, отримані від продажу її квартири, спірного будинку, - у ньому. Вона також під час шлюбу мала незначні доходи від здійснюваної нею підприємницької діяльності, тому придбати спірний будинок за кошти сімейного бюджету вона не могла (а. с. 23-24, 47-48). 31.01.2018 позивач за первісною позовною заявою подав відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] та письмові пояснення, в яких заперечував проти зустрічного позову мотивуючи тим, що фактичне придбання будинку і сплата його вартості продавцю відбулося ще до продажу квартири позивачки. Наполягав на тому, що квартира була придбана на спільні кошти подружжя, що було зафіксовано нотаріусом під час посвідчення договору купівлі-продажу (а. с. 51-60). Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 31.01.2018 судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання, під час якого прийнято заяву про зміну предмету зустрічного позову, вирішено клопотання учасників справи, пов'язані з підготовкою справи до судового розгляду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в залі суду в м. Змієві на 12.03.2018. 12.03.2018 в судовому засіданні виступили зі вступним словом представники учасників справи адвокати [PERSON] та адвокат [PERSON], допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], після чого за клопотанням представників учасників справи адвоката [PERSON] та адвоката [PERSON] в судовому засіданні оголошено перерву до 07.05.2018. 07.05.2018 в судовому засіданні прийнято відмову представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] від виклику свідка [PERSON], надані пояснення позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) - [PERSON], дослідженні письмові докази, задоволено клопотання позивача (відповідача за зустрічним позовом) про витребування письмових доказів від приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Сапка І. М. Після цього в судовому засіданні оголошено перерву до 18.06.2018. 18.06.2018 досліджено письмові докази, надано пояснення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON], за клопотанням представника позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) адвоката [PERSON] про надання часу для підготовки до судових дебатів в судовому засіданні оголошено перерву до 23.08.2018. 23.08.2018 учасники справи в судове засідання не з'явилися, судове засідання перенесено на 02.10.2018.. 02.10.2018 в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) адвоката [PERSON] про витребування письмових доказів від Головного територіального управління юстиції у Харківській області, після чого в судовому засіданні оголошено перерву до 16.11.2018. 16.11.2018 досліджено письмові докази, витребувані від Головного територіального управління юстиції у Харківській області, закінчено розгляд справи по суті. Під час судового розгляду позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали свій позов з підстав, викладених у ньому, проти зустрічного позову заперечували мотивуючи його необґрунтованістю. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не визнали позов [PERSON] мотивуючи його недоведеністю та наполягали на задоволені зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у ній. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2008, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], копія якого залучена до матеріалів справи (а. с. 25). Спірним є право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 54 СК України передбачено, що усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, нерухоме спірне майно, яке було придбано під час шлюбу, належить до складу спільного сумісного майна сторін. Водночас, у статті 57 СК України наведено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, пунктом 3 ч. 1 вказаної статті передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. 22.01.2015, р-р №138, спірне нерухоме майно належить [PERSON] У пункті 8 договору вказано, що покупець укладає цей договір за згодою свого чоловіка [PERSON], яка виражена в його заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. 22.01.2015 за реєстровим №137. Зі змісту заяви [PERSON] від 22.01.2015 вбачається, що він дав згоду своїй дружина на придбання будинку та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання вказаної нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя, а придбана нерухомість також буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними під час шлюбу (а. с. 10, 11, 28). Як видно з матеріалів, витребуваних за клопотанням представника позивача від Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] 27.12.2017 та 15.01.2018 зверталася зі скаргами на дії приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Кожушної Л. М. під час посвідчення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Під час перевірок порушень порядку вчинення нотаріальних дій та правил ведення нотаріального діловодства в діях приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Кожушної Л. М., стосовно якої проводилась перевірка, не виявлено (а. с. 151-174). Отже, зазначений договір купівлі-продажу не був розірваний, не був визнаний недійсним повністю чи в частині та є чинним. Відомостями, які містяться у цьому договорі підтверджується, що спірне нерухоме майно було придбано на гроші, які є спільною сумісною власністю подружжя, а придбана нерухомість набута сторонами у спільну сумісну власність. На підтвердження своїх доводів щодо придбання спірної нерухомості за особисті кошти відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] посилалася на договір купівлі-продажу, укладений 15.01.2015, на підставі якого вона продала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 234000 грн. 00 к. (а. с. 26, 27). Однак факт продажу власної квартири не спростовує положень договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна та заяви [PERSON] про згоду на придбання спірної нерухомості у спільну сумісну власність, з яких вбачається, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний на спільні кошти подружжя. Чинність договору купівлі-продажу, на підставі якого сторони придбали спірне нерухоме майно у спільну сумісну власність подружжя, не спростовується і показаннями свідків. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] лише підтвердили факт придбання спірного нерухомого майна, а щодо часу та конкретних обставин договору купівлі-продажу достовірних відомостей не надали. Свідок [PERSON], яка є продавцем спірного нерухомого майна, під час судового розгляду дала показання. які узгоджуються з доводами відповідача [PERSON] Зокрема, вона показала, що з [PERSON] почала спілкування з приводу продажу будинку тільки у кінці 2014 року, а на початку 2015 року вона продала [PERSON] будинок. Договір посвідчили нотаріально в м. Змієві, при укладанні договору була присутня тільки [PERSON] Проте такі показання свідка спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме, відомостями зазначених вище самого договору купівлі-продажу та заяви [PERSON] про згоду на придбання спірної нерухомості, а також відомостями матеріалів перевірки за скаргами [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] був присутнім під час укладання договору купівлі-продажу та давав згоду на укладання цього договору. Крім того, на підставі довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Сапком І. М. 20.07.2013, за реєстровим номер №1030, [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним їй житловим будинком з надвірними [ADDRESS] (а. с. 108, 109, 118, 119). З пояснень учасників справи вбачається, що [PERSON] є дочкою [PERSON] Таким чином, [PERSON] була знайома не лише з [PERSON], а й з її дочкою, та мала домовленості щодо продажу спірного житлового будинку не наприкінці 2014 року, а ще в 2013 році, як це стверджував позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] Квитанції на придбання матеріалів та оплату робіт за розробку дозвільної документації, копії яких надано відповідачем, підтверджують витрати в період з 13.03.2015 по 01.10.2015, але не містять відомостей щодо походження коштів, за які було придбано спірну нерухомість, тобто не стосуються предмета доказування, тому, відповідно до ст. 77 ЦПК України, ці докази суд не бере до розгляду (а. с. 29-38). Відомостями трудової книжки [NUMBER], наявної в Міністерстві юстиції України детальної інформації про фізичну особу [PERSON], довідки Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №7351-02/50, довідки ТОВ Фірма "Посад" №2461 від 15.12.2017 підтверджується наявність у [PERSON] доходів, розмір яких є співмірним з вартістю спірного житлового будинку, чим спростовуються доводи [PERSON] про відсутність у [PERSON] коштів для придбання спірного нерухомого майна (а. с. 63-72). Відомості довідки КП "Зміївське БТІ" від 31.01.2018 №1139 щодо наявності у власності [PERSON] житлового будинку, розташованого в с. Задонецьке Зміївського району, по вул. Щегельського, 3, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Задонецької сільської ради 14.02.1990, не стосуються предмета доказування та, відповідно до ст. 77 ЦПК України, не беруться до розгляду. Таким чином, на підставі досліджених під час судового розгляду доказів встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б давали підстави для відступу від рівності часток на користь однієї зі сторін. Наявність таких підстав, відповідно до позовних заяв, не була і предметом судового розгляду. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання спірного нерухомого майна її особистою приватною власністю належить відмовити. Згідно зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] належить стягнути на користь позивача (відповідача за зустрічним позовом) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн 00 к. (а. с. 1).

Outcome: approved