Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою в якій вказує, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі -«Позивач», «Банк», Кредитор») та [PERSON] (далі - «Відповідач», «Боржник», «Позичальник») було укладено Кредитний договір №014/0979/82/125930 (надалі по тексту «Кредитний договір»), згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 49 700 доларів США 00 центів (Сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 00 центів) строком до 30.11.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1 «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою видачою готівки через касу Кредитора. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. З укладенням Кредитного договору, у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором. Враховуючи те, що Позичальник не виконав заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року та вимоги Банку щодо врегулювання Кредитної заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного в Україні законодавства, Банк змушений повторно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 27 грудня 2017 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 361 995 доларів США 73 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 10 115 813 гривень 93 копійок. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 грудня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Надалі по тексту «Іпотекодавець», «Майновий поручитель») було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею - 108,8 кв. м., житловою: 76,8 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, загальною площею: 960 кв. м. (Надалі по тексту «Предмет іпотеки»). Таким чином, з укладенням Кредитного договору та Договору іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно, а також стягнути з Позичальника суму основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пеню. Враховуючи те, що Позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги Банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач просить у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0979/82/125930 від 30 листопада 2007 року у сумі: 361 995 доларів США 73 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 10 115 813 гривень 19 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок, загальною площею - 108,8 кв. м., житловою: 76,8 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, загальною площею: 960 кв. м., - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити за ціною, не нижчою 671877 гривень; - Стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі -1 762 гривень та 3 000 гривень за незалежну оцінку заставного майна. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Стосовно заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності зазначила, що строк грошового виконання становить до 30 листопада 2017 року, оскільки визначені у графіку погашення кредитної заборгованості чергові місячні платежі не є окремими грошовими зобов`язаннями [PERSON] перед банком, а являють собою складові єдиного грошового зобов`язання з повернення суми отриманого кредиту та сплати процентів, визначеного умовами договору, строк виконання якого є єдиним і визначений датою 30 листопада 2017 року, а тому з цієї дати обчислюються строк позовної давності, також надала письмові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач в судове засідання не з`явилась надала до суду клопотання в якому зазначила, що у зв`язку з тим, що її здоров`я значно погіршилось просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги не визнала, також подала клопотання про застосування строків давності. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0979/82/125930, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 49 700 доларів США 00 центів (сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 00 центів) строком до 30 листопада 2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. (а.с.18-23) Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1 «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. (а.с.16-17) Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта був ознайомлений. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою видачою готівки через касу Кредитора, що підтверджується Випискою по рахунку. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1 кредитного договору з урахуванням змін, які було внесено додатковими угодами, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком та остаточне погашення кредиту до 30.11.2017 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. кредитного договору; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів у попередньому місяці згідно з графіком на рахунок № 2208 в «Райффайзен Банк Аваль». Крім того, відповідно до умов п. 8.1. Кредитного договору Позичальник засвідчив та гарантував, що всі умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а саме: Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, він спроможний здійснити Кредитний договір і виконати зобов`язання по ньому, оскільки він не має обмежень у право та дієздатності. До того ж, Позичальник гарантував, що жодним чином не обмежений законом, іншим нормативно - правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати Кредитний договір та виконувати усі умови, визначені в ньому. Також, згідно п. 8.2. Кредитного договору сторони погодили і те, що з укладенням цього Договору Сторони досягли згоди усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору. До того ж, згідно п. 8.3. Кредитного договору Позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він. Крім того, позичальник засвідчив що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення його фінансового стану. Сторони дійшли згоди, що будь-яке порушення Позичальником умов Кредитного договору повинно розглядатись як істотне порушення Договору, яке надає право Кредитору у порядку, передбаченому цим Договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених Договором строків виконання зобов`язань, вимагати від Позичальника повернення Кредиту (п. 8.4. Кредитного договору). З укладенням Кредитного договору, у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Відповідно до умов п. 5.5. п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов`язався достроково, на вимогу Кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 січня 2013 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь, Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 364788 гривень 85 копійок заборгованості за кредитним договором №014/0979/82/125930 від 30.11.2007 року; Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"1073 гривні сплаченого судового збору; Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"1073 гривні сплаченого судового збору; Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 1073 гривні сплаченого судового збору. (а.с.37-40) Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року, вищевказане рішення залишено без змін. (а.с.41-43) Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак позивачем не надано жодного підтвердження щодо часткового або повного виконання чи не виконання даного рішення суду. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с.12-15) станом 27 грудня 2017 року, заборгованість Позичальника - [PERSON] перед Банком за Кредитним договором складає: 361995 доларів США 73 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 10 115 813 грн. 93 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом: 38 603 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 078 748 грн. 31 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 38 603 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 078 748 грн. 31 коп.; - заборгованість за відсотками: 34 521 доларів США 86 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 964 698 грн. 43 коп., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 34 122 доларів США 08 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 953 526 грн. 75 коп.; - заборгованість по пені - 8 072 367 грн. 19 коп.. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 грудня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та [PERSON] (надалі по тексту «Іпотекодавець», «Майновий поручитель») було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Юрієм Георгійовичем, зареєстрований в реєстрі за номером 4214 (Надалі по тексту «Договір іпотеки»). (а.с.25-30) Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею - 108,8 кв. м., житловою: 76,8 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, загальною площею: 960 кв. м. (надалі по тексту «Предмет іпотеки»). Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 29 березня 2005 року Попільнянською селищною радою Житомирської області на підставі рішення виконкому Попільнянської селищної ради від 03 березня 2005 року, який зареєстровано за Іпотекодавцем в державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське БТІ за реєстраційним номером - 10317513. (а.с.31-36) Відповідно до Висновку про вартість майна від 10 квітня 2018 року, проведена експертами Поліщук Ю.М. та Дитинченко А.В., середня ринкова вартість іпотечного майна складає 69043 гривень - земельна ділянка, 602 834 гривень - житловий будинок. (а.с.65-112) Відповідно до умов п. 3.1.4. Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцями зобов`язань за цим Договором або за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5. Договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією Предмета іпотеки. Згідно п. 5.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV(надалі по тексту «Закон № 898-IV») іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, системний аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 5.4 іпотечного договору). (а. с. 28-30) Згідно з пунктом 5.6 іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя, встановлений пунктом 5.5 цього Договору, та вибір способу задоволення таким вимог належить Іпотекодержателю. При цьому згідно із частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Відповідно до пункту 5.5.1 іпотечного договору цей договір згідно статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реалізації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Відповідно до пункту 5.5.3 іпотечного договору, Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі - продажу між Іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою з Іпотекодержателем в порядку, визначеному статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованих іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Разом з тим, із рішення Попільнянського районного суду Житомирської області 28 січня 2013 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом стягнення усієї кредитної заборгованості), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Під час розгляду справи відповідач подала заяву про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Судом встановлено, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області 28 січня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року, яка набрала законної сили, у достроковому порядку солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь, заборгованість за кредитним договором №014/0979/82/125930 від 30.11.2007 року у розмірі 364788 гривень 85 копійок, тобто банк використав своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за кредитним договором до кінцевого терміну, змінив строк виконання основного зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, а тому враховуючи те, що з позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося лише 30 серпня 2018 року, суд дійшов до висновку про те, що банком пропущено строк звернення до суду з даним позовом, визначений статтею 257 ЦК України, про застосування якої заявлено відповідачем. Тотожного за змістом правового висновку дійшов Верховний Суд и 07 серпня 2019 року при розгляді цивільної справи № 61-8785св18. Приймаючи до уваги, що відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності, тому відповідно до вимог частини 4 статті 267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: dismissed