Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Коваленко В.В. звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя із позовом до відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису № 28347 вчинений приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не відповідає виконанню. В обґрунтування поданого позову посилалася на те, що 24.02.2021 року приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 28347. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем ВО Донецької області Григорчук П.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження для стягнення на користь ТОВ "Росвен інвест України" заборгованості з [PERSON] , яка виникла на підставі кредитного договору №501156164 від 21.06.2019 року укладеного з АТ "Альфа банк". АТ "Альфа банк" відступило право вимоги за вказаним договором на користь ТОВ "ФК "ЕЛ.ЕН.ГРУП" уклавши договір факторингу №1 від 30.11.2020 року. Далі на підстав договору факторингу №01/12-1 від 01.12.2020 року право вимоги перейшло від ТОВ "ФК "ЕЛ.ЕН.ГРУП" до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Загальна сума, що підлягає стягнення складає 95196,05 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 56412,54 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 38283,51 грн. Також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 500,00 грн. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 24.02.2021 року. Позивач зазначає, що оскільки, станом на 24.02.2021 року на час вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай ОС. Виконавчого напису, що оскаржується, була визнана незаконною та не чинною постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, зокрема, в частині доповнення переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", вчинення вказаної нотаріальної дії є безпідставним, а отже, вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. На виконання виконавчого напису ГУНП в Донецькій області було здійснено утримання та перерахування коштів позивача за виконавчим провадженням на загальну суму 4067,58 грн. Кошти стягнуті на користь відповідача та приватного виконавця. Кошти з цієї суми, стягнуті на користь відповідача та третьої особи, саме у такій сумі підлягають повернення позивачу, як безпідставно стягнуті відповідно до ст. 1212-1214 ЦК України. У зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №28347, вичинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 24.02.2021 року, стягнути з ТОВ "Росвен інвест Україна" або з приватного виконавця ВО Донецької області Григорчук П.В. безпідставно набутих коштів, у вигляді стягнень за виконавчим провадженням, стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.11.2021 року відкрито провадження, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат Коваленко В.В. просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач ТОВ «Росвен інвест Україна» повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, не скористався своїм правом на подання відзиву, а також не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомлені. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. до суду не з`явився з невідомих причин, про день та час розгляду був повідомлений у встановлений законом порядок. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справу був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. встановлено, що 21.06.2019 року укладено договір №501156164 між [PERSON] та первісним кредитором АТ "Альфа Банк", право вимоги яким було відступлене до нового кредитору ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП», на підставі договору Факторингу №1 від 30.11.2020 року, відповідно до Договору факторингу №01/12-1 від 01.12.2020 року право вимоги перейшло від ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА". Строк платежу по кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.12.2020 року по 01.03.2021 року. Сума заборгованості складає 94696,05 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 56412,54., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 38283,51 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника на користь стягувача становить 95196,05 грн. Виконавчий напис вчинено 24.02.2021 року, набирає законної сили з дати вчинення (а.с. 8). 20.07.2021 року ТОВ ФК «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулися із заявою до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу (а.с. 7). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. від 21.07.2021 року ВП №66150983 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 28347, виданого 24.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. від 19.08.2021 року ВП №66150983 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 12). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані укладеними між сторонами договорами, Законом України «Про нотаріат», ЦК України. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22 лютого 2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що Виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені\~статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п. 3.5. глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, діючими нормативними актами встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Чинним законодавством не встановлено обов`язку нотаріуса перевіряти безспірність заборгованості, а вказано на необхідність перевірки на відповідність поданих документів Порядку. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). З матеріалів справи вбачається, відсутність доказів направлення боржнику претензії щодо наявності заборгованості. Зокрема, на переконання суду, надані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача або з третьої особи без самостійних вимог приватного виконавця ВО Донецької області Григорчук П.В. безпідставно набуті кошти, слід зазначити на наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 28347 від 24.02.2021 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Як убачається з листа №Х-247/26/01-2021 від 18.11.2021 року, видану управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області з доходів [PERSON] в період з 01.09.2021 по 31.10.2021 року було проведено відрахування та виплати згідно постанови ВП №66150983 від 19.08.2021 року на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ Україна". Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплат ГУНП в Донецькій області з [PERSON] період з 01.09.2021 по 31.10.2021 року було проведено відрахування та виплати у сумі 4926,56 грн. Механізм та порядок повернення боржнику стягнутих з нього коштів від приватного або державного виконавця в результаті визнання виконавчого документу таким, що не підлягає чинним законодавством не врегульовано. Згідно зі статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до положень частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2021 року. Окрім того, постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. у виконавчому провадженні №66150983 у встановленому порядку не оскаржувались, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позовної заяви в частині стягнення коштів з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Крім того, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяла в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Позивач дії приватного виконавця не оспорював, до суду із відповідним позовом про оскарження дій приватного виконавця не звертавсь. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на приватного виконавця обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, а тому позовні вимоги в частині повернення коштів, отриманих відповідачем в межах виконання виконавчого напису, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у позовній вимозі не зазначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача та зазначено [PERSON] , [INFO] , - особою на користь якої підлягає стягненню заборгованість, проте, [PERSON] не є стороною у даній цивільній справі. Вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню частково. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подані докази, а саме: договір про надання правової допомоги від 21.02.2020 року, протокол узгодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги б/н від 21.02.2020 року від 20.08.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.08.2021 року про сплату грошових коштів у сумі 3000,00 грн. (а.с. 13-15). Отже, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. З урахуванням наведеного, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Росвен\~Інвест Україна» на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн. Крім того, з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. (454,00 грн.+454,00 грн.)

Outcome: partial