Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом в якому вказав, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 24 квітня 2008 р. та ухвалою цього ж суду від 02 грудня 2009 р. було визнано за ним право власності на житловий будинок із земельною ділянкою площею 0,33 га, яка розташована в [ADDRESS]. 20.05.2013 року позивач отримав свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] мешкає по сусідству в [ADDRESS]. Відповідно до державних актів від 28 липня 2009 р. у власності відповідача за вищезазначеною адресою знаходяться земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,2500 га. Відповідно до договорів дарування від 06.09.2013 року відповідач подарував зазначені земельні ділянки [PERSON], тому позивач визначив її в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача. Вважає, що державні акти [PERSON] є незаконними, оскільки видані на підставі незаконно виготовленої та використаної технічної документації від 05.02.2008 року, в порушення вимог ст. 118 ЗК України, яка визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок. Зокрема в державних актах на ім»я [PERSON] зазначено, що вони видані на підставі рішення Чернятинської сільської ради 7 сесії 23 скликання від 11.02.2000 року, але в цей день такого рішення радою не приймалося і воно не могло бути прийнятим, оскільки у [PERSON] не було власності на будинок, яке він набув лише 30.01.2007 року на підставі рішення Чернятинської ради від 30.01.2007 року, тому не міг отримати земельну ділянку для приватизації раніше. Про ці обставини позивачу стало відомо лише 23.12.2014 року з позову до [PERSON] про спір про земельну ділянку. Тобто дозволу сільської ради на розробку та затвердження проекту землеустрою, як того вимагає п.7 ст.118 ЗК України [PERSON] не отримував, а рішення, яке зазначене у його державних актах і яке міститься у його справі на приватизацію підписане головою сільради [PERSON], яка таку посаду на той час не обіймала. Тобто це рішення є нікчемним, не може породжувати жодних законних наслідків та необхідності його оскаржувати немає, бо факт безспірний. Також сільською радою не приймалось рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Порядок виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, передбачений ст.56 ЗУ «Про землеустрій», у якому передбачено наявність при цьому як дозволу на її виготовлення, з подальшим його затвердженням та видачею державних актів. З 2009 року [PERSON] звертається до різних судових інстанцій, стверджуючи, що меж в натурі по його земельній ділянці з сусідньою (позивача) не встановлювалося. В порушення п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, що затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, план меж земельних ділянок та їх опис, які зазначені в технічних документах на земельну ділянку по [ADDRESS] не відповідають дійсності. В них зазначено, що по плану при опису меж від Г до А знаходяться землі [PERSON], що є невірним, оскільки в 2008 році, власником земельної ділянки, яка межувала з його на той період був позивач відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2008 року на підставі укладеної про це угоди з Черновою від 01.05.2003 року про те, що йому переходить також земельна ділянка з будинком, а також в силу ст. 120 ЗК України. Із позивачем межа не була погоджена, тому і технічна документація на видачу державних актів була та є незаконною і не могла бути підставою для видачі державних актів [PERSON], крім того згідно листа виконкому Чернятинської сільської ради №152 від 29.11.2011 року затвердження технічної документації на сесії сільської ради не було, що є порушенням ст. 198 ЗК України в частині погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Внаслідок допущених порушень площа приватизованих відповідачем земельних ділянок не відповідає земельно-шнуровим та земельним книгам про фактичне користування землею до приватизації, а тому відповідач захопив належну позивачу земельну ділянку в розмірі 0,0454 га, а саме: з боку земель загального користування /[ADDRESS]/ на плані від В до Г на початку межі відповідачем самовільно захоплено його земельна ділянка на 0,5 м, де поставлено частину огорожі, а далі по цій же межі по довжині та в бік його земельної ділянки навкіс в кінці межі захопив вже більше, а саме на 2,30 м. При цьому, без його дозволу і без дозволу попередньої власниці встановив металеву конструкцію для вирощування і підтримки лози винограду. Також на межі висадив кущі смородини, та фруктові дерева, які затіняють земельну ділянку позивача. Все це перешкоджає позивачу належним чином користуватись власною земельною ділянкою. Ці порушення не усунуті відповідачем, а тому позивач має право вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав. Вказав, що порушення межі між земельними ділянками підтверджується висновком судово-технічної експертизи. На підставі викладеного вище просив суд визнати недійсною технічну документацію із землеустрою від 05.02.2008 року щодо складання державних актів від 28 липня 2009 р. серії [NUMBER] та [NUMBER] на ім'я відповідача [PERSON] на право власності на земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,2500 га в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] позов підтримав за викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, стягнути судові витрати. Додатково та на запитання суду пояснив, що дійсно рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області йому відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними державних актів [PERSON], однак на даний час він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. При виготовленні ним технічної документації, ним було надано всі необхідні документи та порушень з боку його земельної ділянки зафіксовано не було, а такі порушення зафіксовані з боку відповідача. При складанні протоколу погодження меж, здійсненні польових робіт були відсутні працівники сільської ради та власники сусідніх земельних ділянок. Про обставини, що стали підставою для звернення до суду стали відомі йому лише у 2014 році із позову [PERSON] до [PERSON] про земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] адвокат Путілін Є.В. позов не визнав, надав суду письмові заперечення (а.с.30-32), які підтримав, суду пояснив, що позов [PERSON] необґрунтований та недоведений та задоволенню не підлягає. Спір між сторонами триває протягом уже тривалого часу. Так в ході розгляду судових розглядів [PERSON] у 2010 році оскаржувалось рішення Чернятинської сільської ради від 11.02.2000 року, однак ухвалою Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 25.06.2010 року провадження у справі було закрито, а тому посилання на незаконність рішення, на підставі якого видано державний акт є безпідставним. Щодо права [PERSON] на нерухоме майно по [ADDRESS], то відповідачу за вказаною адресою належав будинок на підставі рішення виконавчого комітету Чернятинської сільської ради від 30.01.2007 року та рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2008 року, що були зареєстровані у встановленому законом порядку та надалі в результаті реалізації права на розпорядження майном розподілені як спільне майно подружжя між відповідачем та його дружиною та подаровані [PERSON] Відповідно до записів у по господарських книгах за вказаним будинковолодінням рахувалась земельна ділянка площею 0,3500га, яка була передана [PERSON] у власність рішенням 7 сесії 23 скликання Чернятинської сільської ради від 11.01.2000 року, надалі отримав державні акти у 2009 році та у 2013 році подарував земельні ділянки [PERSON], яка і являється їхнім власником на час розгляду справи. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.11.2011 року [PERSON] як суміжному землевласнику відповідача було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсними державних актів від 28 липня 2009 р. серії [NUMBER] та [NUMBER] на ім'я відповідача [PERSON] на право власності на земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,2500 га в с.Чернятин по [ADDRESS] а тому державні акти були дійсними, та обставини, встановлені вказаним судовим рішенням не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. Також вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, а саме визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів [PERSON] оскільки такі документи не є правочинами та їх не можна визнавати недійсними за правилами недійсності правочинів, оскільки не породжує прав та обов»язків між сторонами спору, не є рішенням державного органу, а тому підстави для визнання недійсною вказаної технічної документації відсутні (п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року N 7). Також і сама документація і підстави позову [PERSON] вже були предметом дослідження та оцінки при розгляді цивільної справи про визнання недійсними державних актів. Також під час підготовчого судового засідання подав заяву про застосування строків позовної давності за вказаним позовом (а.с.104), оскільки про обставини на які позивач посилається в позові йому відомі у строк понад три роки просив також відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Також підтримав додаткові заперечення (а.с.121-124), відповідно до яких не погоджується із посиланням позивача на порушення ст. 118 ЗК України щодо необхідності отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки вказана норма закону на яку посилається відповідач стосується передачі у власність земельної ділянки, яка перебуває у розпорядженні сільської ради тоді як щодо виготовлення технічної документації виникли абсолютно інші правовідносини, а саме, (п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43" (в редакції станом на час видачі державного акту [PERSON]) Відповідачем [PERSON] надано необхідні документи згідно переліку, що міститься у п. 1.16. Інструкції. Наявність рішення підтверджується оригіналом рішення та протоколом засідання 7 сесії Чернятинської сільської ради від 11.01.2000р. наданого архівним відділом Жмеринської районної державної адміністрації 07.12.2011р. за №01-15-459 за заявою [PERSON], щодо рішення, підписаного [PERSON] то вважає, що позивач посилається не на саме рішення, а на виписку (п. 1.16 Інструкції), що надана Чернятинської сільською радою для складання технічної документації в зв'язку із зверненням [PERSON] однак в зв'язку з неналежною організацією діловодства в сільській раді у тексті документу не зазначено слово виписка (витяг). Діючі нормативно-правові акти, на які посилається позивач в обґрунтування позову не передбачали затвердження вказаної технічної документації органом місцевого самоврядування. Доводи позивача про захоплення відповідачем .частини його земельної ділянки вже оцінено у рішенні суду від 16.11.2011 року по справі №2-34/11 та не знайшли свого підтвердження. Вважає, що позивачем не доведено власних позовних вимог та обставин, що викладені в позові, а тому просив в його задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] в підготовчому судовому засіданні 12.02.2015 року (а.с.108) позов [PERSON] не визнала, виступила на боці відповідача та надалі, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з»являлась, її інтереси представляв представник Путілін Є.В. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює в сільській раді землевпорядником лише з 2011 року, тому йому про будь-які обставини справи не відомо. Коли та яке рішення виносилось сільською радою йому не відомо. На даний час рішення передані в архів, при вирішенні спору повністю поклався на розсуд суду на боці жодної із сторін не виступив, просив справу розглядати у його відсутність (а.с.193) Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Земельно-кадастрового бюро м.Жмеринка Вінницької області, що залучена до участі у справі ухвалою від 30.03.2015 року (а.с. 158) Мірошниченко В.В. суду пояснив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Він був присутній у вересні 2007 року при здійсненні польових робіт на земельній ділянці по вул. Чернятин, що належить [PERSON] При здійсненні вказаних робіт були відсутні працівники сільської ради та сусіди. Вказав, що технічна документація виготовлена без будь-яких порушень, однак при доведенні обставин, на які посилається [PERSON], наявність у нього права власності на суміжну земельну ділянку, а також відсутність рішення про затвердження технічної документації, то вбачається порушення порядку затвердження технічної документації. Вказав, що як правило, протокол погодження меж із суміжними співвласниками підписується не в день проведення польових робіт. Суд, вислухавши сторін, їх представників, представників третіх осіб, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 24.04.2008 року, що частково скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2014 року в частині визнання права власності на земельну ділянку за вказаною адресою (а.с.114-117) визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (на час розгляду справи 17). Право власності на земельні ділянки за вказаною адресою зареєстровано на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 20.05.2013 року реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с.6-6зворот)- 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,08 га - для ведення особистого селянського господарства. Відповідачу [PERSON] належали земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS], на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (для ведення особистого селянського господарства) та серії [NUMBER] (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель) від 28.07.2009 року на підставі рішення 7 сесії 23 скликання від 11.02.2000 року Чернятинської сільської ради (а.с.36-40). Та на підставі свідоцтва про право власності, яке зареєстроване належним чином чином, [PERSON] належав житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] по [ADDRESS], 19 (а.с.34) Надалі житловий будинок розподілено між відповідачем та його дружиною (а.с.35) та на час розгляду справи подаровано [PERSON], що є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, та її право власності зареєстровано належним чином (а.с.38-45). Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.11.2011 року по цивільній справі №2-34/11, що на час розгляду справи не скасоване (а.с. 47-59) [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON], Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання недійсними державних актів, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] стало те, що він на час розгляду справи він не надав суду належних доказів того, що він являється власником земельної ділянки. Також вказаним рішенням дана відповідна оцінка щодо невідповідності площі земельно-шнуровим книгам, та встановлено, що згідно записів у погосподарській книзі за будинковолодінням [PERSON] з 2001 року рахується земельна ділянка площею 0,35 га. Приватизував він земельну ділянку саме такою площею. Тому доводи позивача [PERSON] в цій частині безпідставні та необґрунтовані. Стосовно доводів позивача про проведення замірів земельної ділянки без його участі, то вказаним рішенням встановлено, що на час проведення замірів та погодження меж позивач [PERSON] жодного відношення до земельної ділянки та будинку не мав, адже у нього виникло паво власності на будинок з часу його держаної реєстрації - отримання реєстраційного посвідчення 22 серпня 2008 року. Також вказаним рішенням дана юридична оцінка посиланням [PERSON] щодо порушення під час замірів земельної ділянки [PERSON] для виготовлення землевпорядної документації щодо відсутності представника сільської ради, які визнані необґрунтованими. Із наданої суду копії техічної документації (а.с.164-189) із землеустрою, що виготовлялась Земельно кадастровим бюро у 2007-2008 роках щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] гр. [PERSON], що підтримана представником Земельно-кадастрового бюро, вбачається, що вона виготовлена 05.02.2008 року на підставі заяви (договору)№608 від 23.08.2007 року. Із пояснювальної записки вбачається, що комплекс робіт по її виготовленню здійснювався у відповідності до інструкції, законодавчих та нормативних актів, досліджено місцеположення кутів зовнішніх меж земельної ділянки, встановлено їх по фактичному положенню на місцевості, узгоджено із суміжними землевласниками, закріплено межовими знаками, складено протокол погодження меж, претензій не виявлено. Польові роботи виконано в вересні 2007 року та складено кадастровий план, відомість обчислення площі, відомість вирахування координат, експлікацію угідь, погоджено із відповідними установами. Серед матеріалів наявні: виписка із рішення Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької обл. 7 сесії 23 скликання із датою винесення 11.02.2000 року (так в виписці із рішення) «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян Чернятинської сільської ради», яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. На ім»я завідуючого організації, яка виготовляла технічну документацію [PERSON] написано заяву від 23.08.2007 року №608, складено технічне завдання, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери, складено протокол погодження меж, не встановлено наявності обмежень на використання земельної ділянки, складено кадастровий план, складено технічні відомості, експлікацію земельних угідь, польовий журнал. В результаті складена технічна документація затверджена рішенням 7 сесії 23 скликання від 11.02.2000 року (так в рішенні) за підписом сільського голови [PERSON] Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання держаних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON]» та прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Таким чином в матеріалах оспорюваної технічної документації наявні два рішення 7 сесії 23 скликання, що датовані 11.02.2000року. Для усунення вказаних розбіжностей представником відповідача надано копію рішення Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 11.01.2000 року 7 сесії 23 скликання Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян по Чернятинській сільській раді за підписом сільського голови [PERSON], додаток до вказаного рішення та протокол засідання 7 сесії 23 скликання, де серед «різних питань» розглядались питання про приватизацію земельних ділянок (а.с.203-207). Оригінали вказаних документів, що надані архівним відділом Жмеринської РДА оглянуті в судовому засіданні. Таким чином позивачем [PERSON] шляхом подання позову про визнання недійсною технічної документації, на підставі якої виготовлено державні акти про право власності на земельні ділянки відповідача [PERSON] реалізовано своє право на захист права суміжного землевласника від захоплення частини його земельної ділянки, перешкод в користуванні земельною ділянкою, а тому, суд вважає, що встановлені обставини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року N 7 виходячи з положень статей 8, 124 Конституції ( 254к/96-ВР ), статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України(2768-14) (далі - ЗК), глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) (далі - ЦК), статті 15 Цивільного процесуального кодексу України ( 1501-06 ) (далі - ЦПК), статті 12 Господарського процесуального кодексу України ( 1798-12 ) (далі - ГПК) судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: - з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; - про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; - про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; - про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; - про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; - про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; - про вирішення спорів, пов'язаних з орендою землі; - про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; - про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК ( 2768-14 ) підстав; - про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про вилучення (викуп) земельної ділянки; - про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; - про вирішення майнових спорів, пов'язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; - про відшкодування витрат сільсько- та лісогосподарського виробництва; - про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; - про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; - про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; - про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК ( 2768-14 ) компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується. Відповідно до ст. 78 ЗК України в чинній редакції право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.ст. 80, 81 ЗК України суб'єктами права власності на землю є зокрема громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином на час розгляду справи у суді власниками суміжних земельних ділянок, що у [ADDRESS] та за № 19 є позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] відповідно та право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вказані правовстановлюючі документи є чинними. Відповідачу [PERSON] належали земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS], на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (для ведення особистого селянського господарства) та серії [NUMBER] (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель) від 28.07.2009 року на підставі рішення 7 сесії 23 скликання від 11.02.2000 року Чернятинської сільської ради (а.с.36-40). Вказані державні акти виготовлені на підставі наявної у справі технічної документації, правильність виготовлення та затвердження якої у 2007-2008 роках оспорюється [PERSON], оскільки такі обставини стали відомі йому лише у 2014 році. В редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації відповідно до норм ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належало зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 80, 81 ЗК України у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, суб'єктами права власності на землю є зокрема громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ст. 116 ЗК України у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125,126 ЗК України у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Рішенням Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 11.01.2000 року 7 сесії 23 скликання Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян по Чернятинській сільській раді вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, зокрема і [PERSON] площею 0,35 га (а.с.204-205-зворот) на підставі чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України, від 26.12.1992, № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок". Надалі [PERSON] вжито заходів для отримання правовстановлюючого документу на передану йому у приватну власність земельну ділянку - державного акту, а саме виготовлення технічної документації. Відповідно до п. 1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43" у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: 1.16. Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватноївласності); - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Розділ 2 вказаної інструкції передбачає детальний порядок складання державного акта. Відповідно до ст.ст. 29, 30 Закону ВР України, від 22.05.2003, № 858-IV "Про землеустрій"у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов'язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою. Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України. Тобто виготовлення технічної документації це комплекс обстежувальних, вишукувальних, топографо-геодезичних, картографічних, проектних та проектно-вишукувальних робіт, що виконуються з метою складання документації із землеустрою. Документація із землеустрою - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5 - 10 і більше років. Робочий проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних і технічних документів з використання та охорони земель, які вміщують розрахунки, опис, креслення технічних рішень, кошторис, реалізацію яких передбачається здійснити протягом 2 - 3 років. Таким чином з аналізу вказаних норм вбачається, що такого способу захисту, як визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ні Земельним (ст.152) ні Цивільним (ст.ст.15,16) кодексом України не передбачено. Витоговлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку - це відносини, що виникають між замовником та розробником такої документації, вона фіксує проведені роботи та встановлення порушень при її виготовленні може оцінюватись судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України лише при оспорюванні правовстановлюючого документу, який був виданий на підставі такої документації. Обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того суд вважає позов [PERSON] необругрунтованим та недоведеним із наступних підстав. Позивачем не наведено жодної норми матеріального права, що є підставою для визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки. Посилання позивача на порушення норм ст. 118 ЗК України та на застосування положень ст. 120 ЗК України суд не бере до уваги, оскільки перша норма закону на яку посилається відповідач стосується передачі у власність земельної ділянки яка перебуває у розпорядженні сільської ради, а друга визначає порядок набуття права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, на якій він розташований, проте у будь-яком випадку, таке право власності набувається в юридичному розумінні вказаного права з часу державної реєстрації такого права. Щодо посилання позивача на ст. 56 Закону України «Про землеустрій», то в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин дана стаття не передбачає отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Позивачем не доведено належними засобами доказування та яким чином виготовлення оспорюваної технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки порушує право позивача. Висновки експертиз, на які посилається [PERSON] (а.с. 87-103) не дають суду підстав зробити такі висновки, оскільки вони виготовлені без належної документації, не дають відповідей щодо захоплення земельної ділянки [PERSON] [PERSON], металева конструкція для тримання винограду, паркан, кущі та фруктові дерева розташовані на земельній ділянці, що перебуває у власності відповідача [PERSON], а доводи позивача про затінення його земельної ділянки ґрунтуються виключно на його припущеннях. Обраний представником спосіб захисту цивільних прав (визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки) не відповідає зазначеним у позові та висловленим ним у судовому засіданні обставинам, щодо обгрунтування недійсності державних актів. Таким чином, вимоги позову є необгрунтованими та безпідставними, в зв'язку з чим саме в позові слід відмовити. Також оглядом цивільної справи №2- 34/11 встановлено, що вказана технічна документація була предметом дослідження та оцінки судами при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним державних актів, адже саме на невідповідність вказаної документації вимогам законодавства посилався [PERSON] як підставу для визнання недійсним державних актів. На час звернення [PERSON] до суду із вказаним позовом він являється власником суміжної ділянки, що в [ADDRESS] по [ADDRESS]. Однак суд звертає увагу, що рішенням, яке винесене за результатом вказаної вище цивільної справи у 2011 році [PERSON] відмовлено в захисті його права саме через не доведення ним того, що він являється власником земельної ділянки, а тому вважати саме [PERSON] власником вказаної земельної ділянки у 2007-2008-2009 роках, що на його думку має значення в частині погодження саме із ним протоколу меж, а не з [PERSON] у суду підстав вважати немає. Новою підставою є посилання позивача на те, що рішення 7 сесії 23 скликання, що датовані 11.02.2000 року є нікчемним, його не існує, вказаний факт є безспірним та це є підставою для визнання недійсною технічної документації є надуманим та не ґрунтується на законі. Суд вважає, що само по собі невідповідність дати рішення про затвердження технічної документації [PERSON] часу існування спірних правовідносин не може бути підставою для визнання незаконною технічною документації. Позивачем зроблено вказані висновки лише на підставі отриманих довідок, без огляду оригіналів зазначених рішень, хоча ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 25.06.2010 року провадження в адміністративній справі за його позовом про визнання недійсним вказаного рішення та державного акту закрито (а.с.33) Таке рішення органу місцевого самоврядування є актом індивідуальної дії, породжує правові наслідки, має процедуру його прийняття, внесення до нього змін та його скасування. Надані позивачем суду протокол засідання виконавчого комітету Чернятинської сільської ради від 30.01.2007 року та прийняті на вказаному засіданні рішення (а.с.64-78) суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування. Таким чином суд приходить до висновку, що і технічна документація відповідає вимогам нормативних актів, що діяла на час її виготовлення, доказів зворотнього позивачем суду не надано. Оскільки порушення прав позивача не встановлено, не підлягає задоволенню заява представника відповідача про застосування строків позовної давності. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58,60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору не підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а документально підтверджені витрати на правову допомогу - стягненню із позивача на користь відповідача. При розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.28-29, 208-213), суд враховує, що витрати на відрядження на загальну суму 17082 грн. не знайшли свого документального підтвердження в матеріалах справи та керується ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Суд враховує, що розмір мінімальної заробітної плати на час подачі позовної заяви 1218 гривень, тривалість участі у судових засіданнях особи, що надавала позивачу правову допомогу не перевищує загалом п»яти годин, обєктивно необхідний час на заперечень на позовну заяву, заяв на витребування доказів підготовка додаткових заперечень загалом об»активно складає 2 години, а тому виходячи з засад розумності та справедливості вважає необхідним стягнути 3410 гривень. Відповідно до ст.ст. 15, 16, ЦК України, ст.ст. 78, 80,81, 90 ч.2, 116, 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 29,30 Закону України "Про землеустрій", п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних та кримінальних справ" зі змінами від 19.03.2010 р.,

Outcome: approved