Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

У серпні 2017 року позивач прокурор Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , третя особа на стороні позивача: Державне підприємство «Київське лісове господарство», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання недійсними рішень та витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 26.03.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передано їй у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,15 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На підставі вищезазначеного рішення 13.05.2009 року управлінням земельних ресурсів в Києво- Святошинському районі [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №34828, кадастровий номер 3222481201:01:006:0175, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010991300842. Відповідно до відомостей, що містяться у програмно-апаратному комплексі « Національна кадастрова система», на даний час вищезазначена ділянка перебуває у власності [PERSON] . Відомості стосовно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:006:0175 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Позивач зазначав, що вищезазначене рішення Віто-Поштової сільської ради приймалось поза межами компетенції, у зв`язку з чим видача в подальшому державного акту на право власності та подальше її відчуження також здійснено з порушенням вимог законодавства. Так, відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО "Укрдержліспроект" від 26.08.2016 року та матеріалів лісовпорядкування 2003 року Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО "Київліс" земельна ділянка із кадастровим номером 3222481201 :01:006:0175 накладається на виділ 2 кварталу 50 Васильківського лісництва, а за даними лісовпорядкування 2014 року Васильківського лісництва ДП "Київський лісгосп" вказана земельна ділянка розташована у виділі 10 кварталу 50 Васильківського лісництва, є земельною ділянкою господарського призначення, покрита лісовою рослинністю. За інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 19.06.2016 року та ДП "Київське лісове господарство" від 15.09.2016 року земельна ділянка знаходиться в кварталі лісництва, є лісовим масивом, використовується для ведення лісового господарства та щодо неї не надавалось погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП "Київське лісове господарство". Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГО Державного лісогосподарського об`єднання "Київліс" 2003 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 2: площа 17 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 53 років, висота - 22 м, діаметр - 26 см, запас на 1 га - 371 метрів кубічних. Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГО Державного лісогосподарського об`єднання "Київліс" 2015 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 10: площа 1,6 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 64 років, висота - 25 м, діаметр - 32 см, запас на 1 га - 330 метрів кубічних. Отже, згідно ст. 5 ЛК України спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні ДП "Київське лісове господарство", що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, які відповідно до ч. 5 Прикінцевих положень ЛК України підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками останнього. При цьому, на момент прийняття рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.09.2009 року право постійного користування на спірну земельну ділянку лісового фонду ДП "Київське лісове господарство" не припинялось, вказана земельна ділянка лісового фонду не вилучалась, її цільове призначення не змінювалось. В даному випадку рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки прийнято не уповноваженим на це органом - Віто-Поштовою сільською радою, тоді як повноваження по розпорядженню спірною земельною ділянкою державної власності належали до компетенції Києво-Святошинської районної державної адміністрації. Відповідно до вимог ст. 7, 8 ЛК України та ч. 2 ст. 84 ЗК України всі ліси в України є власністю держави. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. За загальним правилом, визначеним ч. 4 ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, Віто-Поштова сільська рада при прийнятті рішення щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення, вийшла за межі визначених законом повноважень, оскільки вирішення питання вилучення земель лісового фонду державної власності не належало до компетенції сільської ради. Крім того, надання спірної земельної ділянки у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни її цільового призначення, тобто в порушення ст. ст. 20, 122 ЗК України без погодження органу лісового господарства та без урахування висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Таким чином, оспорюване рішення прийнято Віто-Поштовою сільською радою в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 12, 20, 22, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 ЗК України, ст. ст. 7, 8, 31, 33, 57 ЛК України, ст. ст. 4, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, оскільки ліси не можуть передаватись у приватну власність, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Тому, воно підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно до вимог ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та с. ст. 152, 155 ЗК України. Крім того, зважаючи на те, що у відповідача право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише відповідно до ст. ст. 16, 330, 388 ЦК України шляхом визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення та витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України. Позивач просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право. Визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 26.03.2009 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд", яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка розташована в [ADDRESS] . Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 3222481201:01:006:0175 вартістю 149 955 грн., що розташована в [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. При розгляді справи прокуратура Київської області та представник Кабінету Міністрів України позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. У судове засіданні представник Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Направили суду письмові пояснення. Просили суд вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства України. При розгляді справи представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Третя особа [PERSON] подав суду письмові пояснення по справі. Просили відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність. Посилаються на те, що відповідачка [PERSON] та в подальшому відповідач [PERSON] є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства на час виникнення правовідносин згідно з ч. 9 ст. 149 ЗК України та п. 5 ст. 27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України не входило розгляд питань про передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею менш як 1 гектар, що перебувають у державній власності, а згідно із п. 3 ст. 32 ЛК України, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення, належало до повноважень районних державних адміністрацій. Тому, на сьогодні органами прокуратури в інтересах держави поданий позов в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах та заявив безпідставний позов. Також посилаються на те, що позивачем з метою поновлення пропущеного строку позовної давності приховані обставини, встановлені у рішенні господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08, яким припинено право користування Державного підприємства "Київське лісове господарство" земельними ділянками, в тому числі і спірною земельною ділянкою. Прокуратурі Київської області про обставини порушення з боку Віто-Поштової сільської ради права державної власності на землі лісового фонду стало відомо ще у лютому 2009 року, коли було подано касаційне подання Першого заступника прокурора Київської області на зазначене рішення суду, яке набрало законної сили та чинне на даний момент. У судове засідання представник третьої особи Державного підприємства "Київське лісове господарство" не з`явився. Направили суду письмові пояснення, в яких підтримує позов і просить його задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що спірна земельна ділянка лісового фонду перебуває у постійному користуванні ДП "Київське лісове господарство" і документом, що підтверджує таке право, до одержання державного акта про право постійного користування ними, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26.03.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,15 га у власність [PERSON] та передано їй у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ 347828, виданого 13.05.2009 року управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі на підставі вищезазначеного рішення сільської ради, [PERSON] є власником зазначеної земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222481201:01:006:0175, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010991300842. Встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2009 року [PERSON] відчужила спірну земельну ділянку на користь [PERSON] [PERSON] відчужила спірну земельну ділянку за нотаріально посвідченим договором дарування від 23.11.2017 на користь [PERSON] ,яка на даний час перебуває у власності останнього. Як убачається з позовної заяви, заступник прокурора Київської області обґрунтовує своє звернення в суд з даним позовом тим, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб на даний час має право Кабінет Міністрів України, у зв`язку з чим прокуратура Київської області звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. Однак, суд вважає, що оскаржуваним рішенням Віто-Поштової сільської ради від 26.03.2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,15 га у власність [PERSON] та передачі їй у власність цієї земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. а) ч. 1 ст. 13 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. За правилами частин першої, другої, п`ятої та дев`ятої статті 149 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 27 ЛК України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.Згідно п. 3) ч. 1 ст. 32 ЛК України, який діяв на час виникнення правовідносин, районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. Виходячи з аналізу вищезазначених норм матеріального права, які діяли на час виникнення правовідносин станом на 26.03.2009 року, заступником прокурора Київської області не вірно визначений орган, до повноважень якого належить на сьогодні захист інтересів держави з цього питання та не вірно поданий позов від імені Кабінету Міністрів України, оскільки згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України та п. 5 ст. 27 Лісового кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України не входило розгляд питань про передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею менш як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Розгляд питання, пов`язаного із передачею у власність, наданням у постійне користування для нелісогосподарських потреб земель лісогосподарського призначення площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними, згідно із п. 3 ст. 32 Лісового кодексу України чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення Віто-Поштової сільської ради станом на 26.03.2009 року належало до повноважень районних державних адміністрацій. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то у Кабінету Міністрів України станом на 26.03.2009 року були відсутні повноваження на представництво інтересів держави у суді з питань передачі у власність або користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок лісового фонду площею до 1 га, внаслідок чого право держави в особі Кабінету Міністрів України на сьогодні не порушено у правовідносинах, що склалися до набуття останнім повноважень у цій сфері. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Земельного та Лісового кодексів України щодо збереження лісів» № 4539-VI від 15.03.2012 року Кабінет Міністрів України набув виключні повноваження, пов`язані із передачею у власність, наданням у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності. Тому на сьогодні виключні повноваження Кабінету Міністрів України не можуть розповсюджуватися на правовідносин, які склалися станом на 26.03.2009 року щодо передачі Віто-Поштовою сільською радою у власність [PERSON] спірної земельної ділянки лісового фонду площею 0,15 га , яка не перевищує 1 га та яка раніше перебувала у державній власності, оскільки цих повноважень Кабінет Міністрів України не мав. Такі повноваження відносились до районних державних адміністрацій, якими і повинен був здійснюватися захист права державної власності у суді на землі лісового фонду. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, на сьогодні органами прокуратури в інтересах держави поданий позов в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскільки на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 26.03.2009 року вирішення питань у спірних правовідносинах відносились до повноважень місцевих державних адміністрацій, на що посилається і сам позивач в своїй позовній заяві, то інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені. Тому позов не підлягає до задоволення. Крім того, доводи позовної заяви про те, що оскаржуване рішення Віто-Поштової сільської ради від 26.03.2009 року суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а саме до кварталу 50 виділ 2 Васильківського лісництва, та була надана у приватну власність без зміни цільового призначення, та без згоди постійного користувача ДП «Київське лісове господарство» на її вилучення, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Із позовної заяви убачається, що відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 26.08.2016 року та матеріалів лісовпорядкування 2003 року Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» земельна ділянка із кадастровим номером3222481201:01:006:0175 накладається на виділ 2 кварталу Васильківського лісництва, а за даними лісовпорядкування 2014 року Васильківського лісництва ДП «Київський лісгосп» вказана земельна ділянка розташована у виділі 10 кварталу 50 Васильківського лісництва, є земельною ділянкою господарського призначення, покрита лісовою рослинністю. За інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 19.06.2016 року та ДП «Київське лісове господарство» від 15.09.2016 року земельна ділянка знаходиться в кварталі лісництва, є лісовим масивом, використовується для ведення лісового господарства та щодо неї не надавалось погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГО Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2003 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 2: площа 15 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 53 років, висота - 22 м, діаметр - 26 см, запас на 1 га - 371 метрів кубічних. Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГО Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2015 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 10: площа 1,6 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 64 років, висота - 25 м, діаметр - 32 см, запас на 1 га - 330 метрів кубічних. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року № 9/257-08 припинено право користування Державного підприємства «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення в тому числі квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області. При цьому даним рішенням суд встановив, що ДП «Київський лісгосп» своїми листами надав згоду Віто-Поштовій сільській раді на передачу та використання для потреб перспективного розвитку села до земель запасу Віто-Поштової сільської ради вищевказані земельні ділянки лісового фонду Васильківського лісництва. Дане рішення набрало законної сили та чинне на даний момент. Згідно рішення Віто-Поштової сільської ради «Про землі запасу» від 19.06.2008 року до земель запасу Віто-Поштової сільської ради віднесені в тому числі землі кварталу 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Вказане рішення прийнято Віто-Поштовою сільською радою з посиланням на рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року у справі № 9/257-08 за позовом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про припинення права користування земельними ділянками. Рішення Віто-Поштової сільської ради «Про землі запасу» від 19.06.2008 року в частині віднесення до земель запасу Віто-Поштової сільської ради земель кварталу 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га ДП «Київське лісове господарство», які знаходяться в межах населеного пункту Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області, ніким не скасовано і сторони не надали суду доказів цим обставинам. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства в тому числі є обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 124 Конституції України, яка діяла на час виникнення правовідносин та на час ухвалення рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року,судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, судом встановлено, що право користування Державного підприємства «Київське лісове господарство» спірною земельною ділянкою припинено рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року у справі № 9/257-08, яке набрало законної сили та не скасовано на день розгляду справи, як і не скасовано рішення Віто-Поштової сільської ради від 19.06.2008 року в частині віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу Віто-Поштової сільської ради. З урахуванням наведеного, доводи позовної заяви про те, що оскаржуване рішення Віто-Поштової сільської ради від 26.03.2009 року суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а саме до кварталу 50 виділ 2 Васильківського лісництва , та була надана у приватну власність без зміни цільового призначення, та без згоди постійного користувача ДП «Київське лісове господарство» на її вилучення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не підлягають до задоволення. Згідно роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, оскільки суд відмовляє у позові за не доведеністю, що є самостійною підставою для цього, то заяви відповідачів про застосування позовної давності не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed