Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року позов Відкритого (на даний час - Публічного) акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дрогобицького ВОБ №6307 до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Звернуто стягнення на одноповерховий житловий будинок з мансардою та земельну ділянку площею 0.0478 га., що по вул. Котляревського. 28 в м.Дрогобич, що належить [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №2203-6537 від 06.12.2007р. та відповідно до іпотечного Договору від 06.12.2007р. за р.№1788 в сумі 564613,36 грн. (п'ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот тринадцять гривень 36 коп.). Зобов'язано виселити з будівлі по вул. Котляревського, 28 в м.Дрогобич Львівської області всіх мешканців зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м.Дрогобич. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року у справі №22ц-45602011р. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011р. скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ВАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року рішення апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2013 року у справі №1306/2-682/2011 (Провадження 22ц/783/2171/13) рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року залишено без змін. 23 квітня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області виданий обумовлений виконавчий лист №2-682/11. 03 червня 2016р. Старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області відкрите виконавче провадження з виконання даного виконавчого документу ВП №51304657 згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження. 30 червня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі №2-682/11 винесено ухвалу, якою відстрочено виконання рішення суду від 18.04.2011р. у даній справі строком на 6 місяців, а саме до 30.12.2016р. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2016р. у справі №442/4762/16-ц (провадження № 4-с/442/133/2016): визнано протиправними та незаконними дії Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51304657 від 03.06.2016 року; скасовано постанову Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 51304657 від 03.06.2016 року; визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що полягають у складанні акту державного виконавця від 21.06.2016 року в межах виконавчого провадження ВП № 51304657; визнано недійсним акт державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.06.2016 року в межах виконавчого провадження ВП № 51304657; визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що полягають у складанні акту державного виконавця від 01.07.2016 року в межах виконавчого провадження ВП № 51304657; визнано недійсним акт державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01.07.2016 року в межах виконавчого провадження ВП № 51304657. Зазначена ухвала набула законної сили у встановленому законодавством порядку. Враховуючи вищевикладене, є скасованою постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 51304657 та скасовані судом всі наступні акти державного виконавця в межах даного виконавчого провадження. Як вбачається з акту державного виконавця від 01.07.2016р. (який визнаний недійсним судом) відбулося примусове виселення боржника (Позивача) з його власного житлового будинку по вул. Котляревського, 28 у м.Дрогобич Львівської області. Крім того, у вищевказаній ухвалі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2016р. у справі №442/4762/16-ц встановлена незаконність проведення процедури виселення державним виконавцем. Станом на 29.08.2016р. згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №66800341 від 29.08.20Іброку [PERSON] є власником обумовленого нерухомого майна й по сьогодні. Проте, всупереч чинним нормам законодавства 07.07.2016р. між АТ "Ощадбанк" в особі начальника філії - Львівське обласне управління [PERSON] (Замовник) та Приватним підприємством "Охоронно-юридична фірма "АУТПОСТ-9" (Виконавець) укладений договір №1601/07/16 про охорону об'єкту пультом централізованої охорони. За умовами зазначеного правочину Замовник доручає, а Виконавець бере під спостереження в подальшому "Об'єкт", наведений в Додатку №1 до Договору, що є його невід'ємною частиною (п.1.1.). Охорона здійснюється відповідно додаткам до діючого договору, шляхом автоматичного спостереження за станом сигналізації, встановлених на об'єкті "Замовника", який розташований за адресою об'єкт: Львівська область, м.Дрогобич, вул. Котляревського, 28, з 07 липня 2016 року, та прибуття групи швидкого реагування (ГШР) "Виконавця" при отриманні сигналу "Тривога" з охоронюваного об'єкта для встановлення причин спрацювання сигналізації (п. 1.2. Договору). Згідно п.9.1. правочину сторони погодили, що договір укладений терміном на один рік та набуває чинності з дня підписання договору та всіх додатків до нього. У п. 1,2 Додатку №1 до договору про охорону, зокрема, визначено адресу об'єкту, що охороняється (вищезазначена) та загальну характеристику: двоповерхова будівля розташована на вигородженій території в приватному житловому секторі; на день прийняття під охорону не заселена. Режим охорони погоджений як цілодобовий (п.З. Додатку №1 до договору охорони). При цьому, згідно письмових пояснень сусідів, які проживають поряд із будинком, належним на праві власності Позивачу, на території будинку №28 по вул. Котляревського у м.Дрогобич, постійно знаходиться (проживає) невідома особа, яка представляється працівником охоронної організації та вказує про неможливість входження до об'єкту охорони осіб за виключенням представників банку. Згідно змісту укладеного правочину від 07.07.2016р., останній укладений з боку Замовника - АТ "Ощадбанк" в особі начальника філії - Львівське обласне управління, що діє на підставі положення та довіреності. Зазначена угода відноситься до категорії договорів про надання послуг. Відповідно, замовником договору про здійснення охорони, зокрема, нерухомого майна може бути тільки особа, яка є власником даного майна, або має право господарського відання/управління майном. У Договорі охорони №1601/07/16 взагалі не визначено, на якій правовій підставі АТ "Ощадбанк" як Довіритель доручив укладення спірного правочину начальнику філії - Львівське обласне управління від свого імені, а Виконавець укладав такий договір і приймав об'єкт під охорону. З наявних фактичних правовідносин між сторонами є обгрунтованим стверджувати, що АТ "Ощадбанк" не мав жодного права на розпорядження майном, власником якого він не є, що виключає можливість укладення правочинів, зокрема, щодо охорони майна, право власності або право розпорядження на яке у даної особи відсутнє. Вищевикладені обставини достеменно підтверджують, що укладений договір від 07.07.2016р. порушив право власності - право розпорядження майном [PERSON] Був укладений сторонами з метою недопуску власника майна до власного житлового будинку. Внаслідок зазначених неправомірних дій з боку відповідачів по справі останній змушений жити й по сьогоднішній день на роботі із дружиною, дітьми (молодша дитина - неповнолітня), домашніми тваринами та запакованими особистими речами, що спричиняє відчуття приниження його честі, гідності, завдання значних фізичних та моральних страждань. При цьому банк був обізнаний про тяжкий стан здоров'я позивача по справі, що встановлено також у ухвалі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у справі №2-682/11. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ДМЛ №1, лікується та потребує подальшого лікування. Згідно виписки з історії хвороби №04608 Позивач хворий на ІХС, нестабільну стенокардію, атеросклеротичний кардіосклероз. Житловий будинок №28 по вул. Котляревського у м.Дрогобич є єдиним житлом для самого боржника, його дружини та дітей. Проте внаслідок укладеного правочину від 07.07.2016р. він з вказаного часу та по сьогоднішній день позбавлений можливості доступу до власного житлового будинку. Враховуючи вищевикладені обставини він оцінює розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Відповідачів по справі, у сумі 5000 грн Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених в письмовому запереченні. Представник Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-9», в судове засідання не з»явився, однак в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у їх відсутності, заперечують щодо задоволення позову з підстав викладених в письмовому запереченні. При цьому посилаються на те, що Договір № 1601/07/16 від 07.07.2016 року, 19 жовтня 2016 року - розірваний. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: Матеріалами справи встановлено, що 18 квітня 2011 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі № 2-982/11 задоволено позов ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з мансардою та земельну ділянку площею 0,0478 га, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Котляревського, 28, в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06.12.2007р. в сумі 564 613,36 грн.; виселено усіх мешканців, які зареєстровані і проживають в згаданому житловому будинку; вирішено питання судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2011р. залишено без змін. Виконавчі листи у даній справі видано 23.04.2013 року. В процесі проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 49343493 по виконанню рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2011р. про звернення стягнення на предмет іпотеки 11 лютого 2016 року проведено опис і арешт житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Котляревського, 28. (Акт опису й арешту майна від 11.02.2016р.) Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Як вбачається з Акту опису й арешту майна від 11.02.2016р. арештований житловий будинок, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Котляревського, 28 передано на відповідальне зберігання представнику АТ «Ощадбанк», заступнику начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON] Главою 63 ЦК України встановлено, що зберігання може бути на підставі договору або закону. Положення цієї глави застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі як договору так і закону, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Відповідно до ст. 943 ЦК України для забезпечення схоронності зберігач має право передати річ на зберігання іншій особі. У разі передання зберігачем речі на зберігання іншій первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання. Отже, з вищенаведеного вбачається, що з метою забезпечення недоторканності, цілісності предмета іпотеки - житлового будинку, з метою запобігання та недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого доступу до нього АТ «Ощадбанк» вправі був укласти договір охорони з суб'єктом господарювання в якого наявна ліцензії, на такий вид діяльності. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»; відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства яке діяло на момент вчинення правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно п. 7 згаданої Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На момент вчинення Договору про охорону об'єкту пультом централізованої охорони сторони дотримали вимог ст.203 ЦК України, а саме: уклали договір передбачений ст. 978 ЦК України, виконали вимоги передбачені ст. 5 - 10 Закону України «Про охоронну діяльність». Обсяг цивільної дієздатності сторін відповідав змісту вчинюваних ними дій та інтересам. Форма договору відповідає ст. 8 Закону України «Про охоронну діяльність». За загальним правилом, позов має пред'являтися до суду належним позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані (ст. 3 ЦПК). Укладеним договором про охорону об'єкту пультом централізованої охорони жодним чином не порушено права та законні інтереси [PERSON] Згаданим договором Банк реалізував обов'язок схоронності переданого на відповідальне зберігання майна. Повноваження АТ «Ощадбанк» на укладення договору охорони підтверджуються Актом опису й арешту майна від 11.02.2016р. Позивач у своїй позовній заяві не наводить жодних доказів, які б підтверджували підставність заявлених вимог про визнання Договору № 1601/07/16 про охорону об'єкту пультом централізованої охорони від 07.07.2016р. недійсним. У відповідності до ст. 57 ЦПК України: доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 60 ЦПК України гласить: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює доводи позивача, щодо відсутності повноважень у Банку на укладення оспорюваного договору охорони у зв»язку з наявністю ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.06.2016 (у справі №2-682/11) про відстрочення виконання рішення від 18.04.2016 строком на 6 місяців, а саме до 30.12.2016р. та ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2016р. у справі № 442/4762/16-ц про визнання протиправними дій державного виконавця щодо виконання рішення від 18.04.2011 (в тому числі акту державного виконавця від 01.07.2016 про виселення). Оскільки, вказані ухвали на момент пред'явлення зазначеного позову не набрали законної сили. Більше того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.09.2016р. ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.06.2016 (у справі №2-682/11) скасовано, інша ухвала від 27.07.2016 у справі № 442/4762/16-ц, оскаржена Банком, від так на даний час правові підстави покликатися на вказані ухвали як на підставу недійсності оспорюваного договору відсутні. Окрім цього, згідно повідомлення ПП «Охоронно-юридична фірма Аутпост-9», вбачається, що оспорюваний Договір № 1601/07/16 від 07.07.2016 року - розірваний 19 жовтня 2016 року. Щодо твердження позивача, що діями Банку, йому заподіяно моральну шкоду, оскільки оспорюваний договір порушив його право власності та укладений сторонами з метою не допуску власника до будинку, як наслідок останній змушений жити з дружиною та дітьми на роботі, що спричинює відчуття приниження його честі та гідності, то вказані обставини спростовуються наступним. Правовою підставою для виселення Позивача та членів його сім'ї, є рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2011 року, про заборгованості [PERSON] у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, яке набрало законної сили 19.03.2013 року. Згідно положень ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення, 11.02.2016 року вказане майно описано та передано на відповідальне зберігання представнику Банку. 01.07.2016 на виконання рішення проведено виселення позивача та членів його сім'ї із іпотечного майна. Проведення опису та арешту майна має наслідком встановлення особливого режиму використання таким майном, що полягає у обмеженні права користування ним та передачі його на зберігання іншим особам. В силу положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції чинній на день укладення оспорюваного договору), ст. ст. 63, 942, 943 ЦК України, зберігач майна зобов'язаний забезпечити збереження цього майна та несе кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну ввіреного йому майна. На виконання зазначених положень закону та забезпечення збереження ввіреного представнику Банку майна, 07.07.2016р. був укладений оспорюваний договір охорони. При цьому, такий договір укладений уже після фактичного виселення Боржника та членів його сім'ї, відтак його укладення жодним чином не вплинуло на умови проживання позивача. Більше того, предметом укладеного договору є збереження в належному стані іпотечного майна. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України. Згідно положень ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, коли така відшкодовується незалежно від наявності вини особи. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, випливає з її положень або закріплені законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що ні чинним законодавством ні умовами оспорюваного договору (стороною якого позивач не являється) не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, за наведених обставин, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Outcome: dismissed