Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що батьком дитини є відповідач і у звязку із досягненням повноліття останній припинив сплачувати аліменти на сина. На даний час він продовжує навчання, потребує коштів, яких батько не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов просить задовольнити та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно до закінчення ним навчання. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав на адресу суду відзив на позов та заяву про слухання справи за його відсутності. У задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивач не довела його можливість сплачувати аліменти. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, оголосивши заяви сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторонни перебували у шлюбі, однак шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в червні 2013 р. Від шлюбу сторони мають двоє дітей, синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Діти проживають з матір"ю. Дані обставини сторонами визнаються і не спорюються, а отже приймаються судом до уваги. Крім того, згідно свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьком є [PERSON] (відповідач) (а.с.5). Однак, 01.10.2014 р. [PERSON] змінив прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.6). Як вбачається зі змісту позову, [PERSON] сплачував аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] до дня досягнення останнім повноліття. На даний час, [PERSON] є студентом ІІІ курсу механіко-енергетичного факультету Українського державного університету залізничного транспорту з денною формою навчання. Період навчання з 01.09.2015 р. по 28.06.2019 р., що підтверджується довідкою ВУЗу від 28.02.2018 р. (а.с.12). Згідно договору про навчання №021/17 від 25.09.2017 р. вартість освітньої послуги за сім місяців становить 990 грн. (а.с.27-28). Також, з довідки ВУЗу від 12.03.2018 р. вбачається, що [PERSON] зареєстрований та мешкає в гуртожитку №1 корп.1 по пров. Л.Чайкіної 2 у м. Харків (а.с.13). Позивач також долучила довідку про те, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Городоцької РДА як одержувач державної соціальної допомоги по догляду за особами з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю ([PERSON] 02.07.2007 р.н.) з 08.05.2009 р. по даний час; допомоги при народженні дитини ([PERSON] 09.09.2016 р.н.) з 01.09.2016 р. по 30.09.2019 р. (а.с.10). Дані обставини свідчать про те, що позивач немає можливості самостійно забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчатись. Позивач не надала суду ні зрозумілих пояснень, ні доказів, які б свідчили про розмір плати за проживання сина, однак як вбачається з долучених до матеріалів справи банківських квитанцій, протягом 2017-2018 р.р. [PERSON] вносились кошти з цільовим призначенням "за навчання" в сумі 990 грн. та "за гуртожиток" в сумі 3185 грн. (а.с.15,18). Судом не беруться до уваги дві квитанції про сплату за навчання та на відшкодування комунальних витрат на користь Харківського Національного університету Повітряних сил ім. І.Кожедуба, оскільки доказів про те, що [PERSON] навчається чи навчався в даному навчальному закладі позивачем надано не було (а.с.16-17). Відповідач, в поданому відзиві на позов стверджує, що позивач не довела ту обставину, що він може сплачувати аліменти, оскільки він ніде не працює, має лише тимчасові заробітки. Крім того вказує, що він постійно хворіє і змушений лікуватись. На підтвердження своїх доводів долучив до справи довідку Городоцького районного центру зайнятості про те, що станом на 04.05.2018 р. за послугами служби зайнятості він не звертався (а.с.31); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що останнім припинено підприємницьку діяльність за судовим рішенням 10.08.2014 р.(а.с.32-35); довідку Городоцького районного територіального центру соціального обслуговуваня (надання соціальних послуг) від 11.05.2018 р. про те, що він в період з 27.04.2018 р. по даний час відвідує відділення "Віра в життя" по наближенню соціальних послуг до територіальної громади Городоцького району та м. Городка з метою отримання соціальних (реабілітаційних) послуг (а.с.36). Оцінюючи подані відповідачем докази, суд приходить до висновку, що подана довідка Городоцького районного центру зайнятості від 04.05.2018 р. свідчить про те, що відповідач не бажає шукати роботу чи навчатись новій професії. Так само і позиція відповідача про те, що в нього немає постійного місця роботи не може свідчити про неспроможність сплачувати аліменти, оскільки небажання відповідача працювати не можна ставити на противагу його обовязку сплачувати аліменти. Тим більше, сам відповідач визнає, що він працює неофіційно. Щодо тверджень відповідача про те, що він постійно лікується, то суду не було подано жодних доказів, які б свідчили про поганий стан здоров'я відповідача чи характер його захворювань взагалі, як і про сталість чи тривалість даних обставин. З поданої довідки Городоцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 11.05.2018 р. неможливо зрозуміти за якими саме видами послуг звертався відповідач : соціальними чи реабілітаційними, а також в чому саме вони полягали. Тим більше, як вбачається з даної довідки, факт звернення за такими послугами зафіксовано лише з 27.04.2018 р., що мало місце після відкриття провадження у справі та отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками. Згідно ч.1,3 ст.199 СК України визначено, що: Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст.200 СК України: Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Позивач посилається, як на підставу задоволення позову, на ті обставини, що вона несе значні витрати повязані із навчанням сина, що складаються як із плати за навчання та витрат на оплату гуртожитку, так і з витрат на харчування, проїзд до місця навчання, придбання навчальної літератури тощо. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку обєктивно встановлено, що у відповідача на утриманні фактично перебуває ще одна спільна з позивачем дитина, яка є неповнолітньою на яку останній продовжує сплачувати аліменти. Однак про їх розмір сторони суду доказів не подали. Ст.7 Закону України "Про державний бюджет України у 2018 р." визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлюється в розмірі з 1 січня 2018 р. 1762 грн., з 1 липня 1841 грн., з 1 грудня -1921 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість заявленого позову та необхідності його задоволення, однак розмір аліментів, що підлягають сплати вважає за необхідне визначити в межах 850 грн., що фактично становить Ѕ частину прожиткового мінімуму для повнолітньої працездатної особи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). З врахуванням того, що позов було задоволено у процентному відношенні на 56.6 %, а згідно ч.6 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача в разі повного задоволення позову підлягав би судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., то відповідно і сума стягнення судового збору на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить: 398 грн. 99 коп.

Outcome: partial