Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[INFO] померла мати позивачки [PERSON], яка проживала та похована в с.Устя Бершадського району Вінницької області. Спадкоємцями після її смерті матері залишилась діти: [PERSON] та [PERSON]. Таких спадкоємців як малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, або особи, дієздатність яких обмежена не має, пережилого подружжя не має. [PERSON], починаючи з 1934 року працювала в колгоспі на території Луговатської та Устянської сільської ради. Назва колгоспу змінювалась. До 1958 року він називався «Імені Ворошилова», з 1958р. по 1960р. «Імені Щорса», з 1960 року колгосп «Імені Ворошилова» було об'єднано з колгоспом «Шлях Ілліча» села Устя та залишено назву «Шлях Ілліча». По закінченню 1967 року вона з цього ж колективного господарства не припиняючи в ньому членства вийшла на пенсію. З вказаного часу і до смерті вона була пенсіонером. За життя вона не встигла отримати земельну частку (пай), так як померла через пів року з моменту розпаювання. Як виявилось згодом, [PERSON] помилково була пропущена при складанні списків членів підприємства. Нещодавно у позивачки виникла необхідність оформити спадщину і вона звернулася до нотаріуса, однак 25.12.2015 року завідувачем Бершадської держаної нотаріальної контори їй було дано постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій № 985/01-16 у зв'язку з тим, що вона не надала документів що підтверджують родинні відносини з померлим та відповідні документи для оформлення спадщини. В свідоцтві про народження позивачки матір записана [PERSON]. В 1935 році мати, розірвавши шлюб батьком [PERSON], уклала новий шлюб з [PERSON], в результаті якого змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Але ніяких документів, підтверджуючих цей факт у померлої та її нащадків не залишилось. Не збереглися, також і актові записи за цей період у відповідних державних органах. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин, що вона -[PERSON] є рідною дочкою [PERSON]; визнати за [PERSON], яка померла [INFO] право на отримання земельної частки (паю) за життя, так як вона помилково була пропущена в списках на отримання земельного паю у розмірі передбаченому по КСП "Ранок" на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області та зобов'язати Устянську сільську раду Бершадського району Вінницької області внести [PERSON] до списків осіб на отримання земельної частки (паю) на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] право на земельну частку (пай) на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області розміром, визначеним по КСП "Ранок" на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області та виділити земельну ділянку із земель запасу чи резерву Устянської сільської ради Бершадського району. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду заяву в якій позов підтримує, просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Устянської сільської ради в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву за підписом сільського голови, в якій позов визнає та не заперечує проти його задоволення. З аналогічною заявою, не з'явившись особисто в судове засідання, звернувся до суду і директор ТОВ "Устянське" Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.11), [INFO] померла [PERSON]. Згідно з довідкою Устянської сільської ради №53 від 12.01.2016 року (а.с.18) спадкоємцями на її майно є дочка [PERSON], яка фактично прийняла спадкове майно після смерті матері та син [PERSON]. Постановою нотаріуса від 25.12.2015 року (а.с.17) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що вона не надала документи, які підтверджують її родинні зв'язки з померлою та правовстановлюючі документи на спадкове майно. Так з копії свідоцтва про народження (а.с.12) вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], її батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.13), у зв'язку з одруженням 18.01.1977 року [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". Згідно з довідкою відділу ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського РУЮ від 17.02.2015 року (а.с.50), підтвердити те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (танасіївни) не є можливим, оскільки згідно поведеної перевірки за період з 1930 року по 1946 рік по Бершадському районі Вінницької області дані про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не збереглись, так само як і відомості про укладення шлюбу останньої з [PERSON]. Щодо правовстановлюючих документів на спадкове майно, то за життя померлої вона їх не отримувала, а саме на земельну частку (пай), оскільки відповідно до довідки ТОВ "Устянське від 11.09.2015 року (а.с.21), під час розпаювання КСП "Ранок" маючи право на земельний пай розміром 1,93 в умовних кадастрових гектарах, помилково була пропущена в списках. Відсутність її в списках громадян - членів КСП "Ранок" с. Устя (Додатку№1) до Державного акту на право колективної власності на землю, підтверджена також довідкою відділу держгеокадастру у Бершадському районі від 21.12.2015 року (а.с.19), де також вказано, що вказаний державний акт було видано 03.01.1996 року відповідно до рішення Устянської сільської ради від 26.12.1995 року. Згідно з довідкою ТОВ "Устянське" від 22.12.2015 року (а.с.20), колгосп "шлях Ілліча" с Устя було реорганізовано у 1992 році в КСП "Ранок" с. Устя, яке у 2000 році в свою чергу було реорганізовано в ТОВ "Устянське". При цьому з довідки цього ж підприємства від 22.12.2015 року (а.с.22) вбачається, що [PERSON] з 1960 року по 1967 рік працювала в колгоспі "Шлях Ілліча", звідки вийшла на пенсію не припиняючи членства в колгоспі. Документами, які підтверджують її членство в колгоспі є також книги розрахунків з членами колгоспу за 1960-1967 роки (а.с.26-49). Згідно ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за № 14-17-2-П1580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). А тому суд вважає справедливим визнати за [PERSON], яка померла [INFO] право на отримання земельної частки (паю), оскільки за життя вона помилково була пропущена у списках осіб на отримання земельного паю по Устянській сільській раді. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Отже, враховуючи розбіжності у вищеописаних документах суд приходить до висновку, що дійсно відсутність документу про розірвання шлюбу [PERSON] та її укладення шлюб та відповідно зміна прізвища на "[PERSON]", не дає можливість встановити зміну її прізвища та відповідно довести родинні зв'язки із позивачкою. Встановлення факту, про який просить позивачка має для неї важливе значення, оскільки дає право на оформлення спадкового майна після смерті матері. З наданих суду, вищеописаних документів, та враховуючи виписки з погосподарської книги (а.с.51-53) вбачається що позивачка дійсно є дочкою померлої [PERSON] та являється спадкоємцем на спадкове майно матері. Спадковим майном є право на земельну частку (пай) Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] не залишила розпорядження на випадок своєї смерті, то після її смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом є її син [PERSON] та дочка -[PERSON] Відповідно до ст. 548 зазначеного кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача стосовно визнання за нею як спадкоємцем за законом до спадкового майна матері право на земельну частку пай обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved