Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

25.04.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав (а.с. 3-4). Свої вимоги позивач обгрунтовує наступним, так він є сином [PERSON] Мати зловживає спиртними напоями та не піклується про нього. В квартирі, де вони мешкають, не створено умов для його проживання, за борги відключене світло, водопостачання. Будинок з пічним опаленням, запасу дров немає. Запасу продуктів харчування та готової їжі немає. Є незначний запас одягу, деякі речі не придатні для використання. Матір не виконує свої батьківські обов*язки по вихованню та утриманню його. В свідоцтві про його народження батько не записаний, але він знає свого біологічного батька та на цей час мешкає разом з ним. Просить позбавити матір батьківських прав. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперчує проти розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 57). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, але надала суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] та розгляду справи у підготовчому судовому засіданні (а.с. 54). Уповноважений представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] в підготовче судове засідання не з*явилася, просить справу розглянути без участі представника, також не заперечує проти задоволення позову, бо це буде відповідати інтересам дитини, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 29, 58). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Так, у відповідності зі ст. 165 СК України, позивач [PERSON], [INFO] (а.с. 6), звернувся до суду за захистом своїх прав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України: [PERSON], [INFO], народився в м. Красний Лиман Донецької області, його батьками є: мати [PERSON], відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8-9). Згідно довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та до складу його сім"ї входить: мати [PERSON] (а.с. 12). З вересня 2017 року фактичне місце мешкання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується характеристикою з місця мешкання, довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 13, 14). Крім того, зазначений факт місця фактичного мешкання [PERSON] відображено у висновку виконкому Лиманською міської ради, де зазначено, що з вересня 2017 року по теперішній час дитина мешкає у громадянина [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно характеристики з місця мешкання відповідача [PERSON] вбачається, що остання зарекомендувала себе з негативної сторони. Веде аморальний спосіб життя, постійного місця роботи не має, зловживає спиртними напоями, не виконує батьківські обов*язки. Крім того, в квартирі відсутні водопостачання, відключене світло, не забезпечено твердим поливом. Син [PERSON] не машкає з нею, бо останньою не створено умов для мешкання та навчання дитини (а.с. 15). Так, судом достовірно встановлено, що мати та дитина мешкають окремо за різними адресами, однією родиною не мешкають. Починаючи з вересня 2017 року неповнолітня дитина [PERSON] мешкає разом з [PERSON] Аналізуючи акти обстеження умов проживання від 12.02.2018, складеними комісією Служби у справах дітей Лиманської міської ради, вбачається, що житлово-побутові умови проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], де зареєстровані останній та його матір [PERSON], незадовільні. Натомість, за адресою: [ADDRESS], де зареєстрований [PERSON], житлово-побутові умови проживання [PERSON], задовільні (а.с. 16-17). Мати дитини, [PERSON], батьківських обов*язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Згідно педагогічної характеристики, наданої в.о. директора училища та класним керівником Лиманського ПТУ вбачається, що [PERSON], [INFO], є учнем Лиманського ПТУ. Мати дитини участі в його вихованні не приймає, також не цікавиться його успіхами у навчанні. [PERSON] звертався до адміністації училища з проханням посилити його до гуртожитку, тому що його мати постійно пиячить та вигоняє його з будинку. [PERSON] неодноразово викликалась на профілактичні бесіди, що не дали задовільного результату, неодноразово була замічена у нетверезому стані (а.с. 11). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з вересня 2017 року мати дитини мешкає окремо від нього, за іншими адресами, дитину не відвідує, його життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток сина. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо мають змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Також, суд враховує той факт, що відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, заперечень, пояснень та будь-яких клопотань не мала. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 05 від 27.02.2018 виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]", виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], так як вона повністю відсторонилася від виховання та матеріального забезпечення дитини (а.с.5). Суду надано достатньо доказів, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Розглядаючи питання в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує наступне. Позивач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача не висунув, не наполягав на їх стягненні. Але, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.04.2018. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень (а.с. 2), суд враховує наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 704,80 гривень. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 704,80гривень. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved