Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] вернулася до суду з позовною заявою до Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 05.05.2014 року помер чоловік позивачки-Леврінц [PERSON]. Після смертіспадкодавця, відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,31 га, яка належала чоловікові на праві приватної власності згідно Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №003371 від 26.12.2001 року. На випадок своєї смерті, спадкодавець заповідального розпорядження не залишив. Єдиними спадкоємцями до спадкового майна за законом першої черги є позивачка, та її рідні дітти [PERSON], [PERSON], а також мати спадкодавця-Леврінц М., які в передбачений законом спосіб подали заяви про відмову від прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно-втрачено у зв"язку і з чим нотаріусом було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Відтак позивачка позбавлена можливості у встановленому законом порядку подати нотаріусу належний та зареєстрований за спадкодавцем правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позивачкою подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №34(8434) від 05.09.2015 року про втрату вище вказаного державного Акту на спадкову земельну ділянку. Відповідачем по справі є орган територіальної громади, на території якої відкрилась спадщина Фанчиківська сільська рада Виноградівського року, так як інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак її представник [PERSON], подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримуює повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Треті особи [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2014 року помер чоловік позивачки-Леврінц [PERSON]. Після смерті спадкодавець, відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,31 га, яка належала чоловікові на праві приватної власності згідно Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №003371 від 26.12.2001 року. На випадок своєї смерті, спадкодавець заповідального розпорядження не залишив. Єдиними спадкоємцями до спадкового майна за законом першої черги є позивачка, та її рідні діти [PERSON], [PERSON], а також мати спадкодавця-Леврінц М., які в передбачений законом спосіб подали заяви про відмову від прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно-втрачено у зв"язку і з чим нотаріусом було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Відтак позивачка позбавлена можливості у встановленому законом порядку подати нотаріусу належний та зареєстрований за спадкодавцем правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позивачкою подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №34(8434) від 05.09.2015 року про втрату вище вказаного державного Акту на спадкову земельну ділянку. Відповідачем по справі є орган територіальної громади, на території якої відкрилась спадщина Фанчиківська сільська рада Виноградівського року, так як інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В свою чергу,відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України - виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України". Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обґрунтовані обставини, які є підставою для визнання за позивачкою права власності на вище вказане нерухоме майно.

Outcome: approved