Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася 07.08.2015 року до суду з вищеназваним позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( далі - ПАТ «ПівнГЗК») на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника, внаслідок професійного захворювання, в сумі 220000,00 грн та з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ВВД ФССНВ) суму в розмірі 40000,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб. Ухвалою суду від 04.11.2015 року об'єднано в одне провадження вищезазначений позов та позовну заяву [PERSON] до ВВД ФССНВ, ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, в якій просить стягнути зПАТ «ПівнГЗК» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника, внаслідок професійного захворювання, в сумі 220000,00 грн та з ВВД ФССНВ суму в розмірі 40000,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що [INFO] помер їхній чоловік та батько [PERSON], експертною комісією встановлено причинний зв'язок смерті з профзахворюванням. Протягом тривалого часу [PERSON] працював в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничнодопустиму концентрацію - 27 років та 6 місяців, з яких 8 років на підприємстві ПАТ «ПівнГЗК». В період роботи на підприємстві йому встановлено професійне захворювання - на пило-токсичний бронхіт. Внаслідок смерті чоловіка та батька, вони переносить тяжкі моральні та фізичні страждання, перебувають у стресовому стані з вини відповідачів : їм не вистачає спілкування із чоловіком та батьком, його турботи, уваги, змінився звичайний уклад життя. Позивач [PERSON] постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка не залишають її навіть до теперішнього часу, вона змушена заробляти собі на життя, адже пенсія і страхове відшкодування були основним джерелом доходу сім'ї. В судовому засіданні позивачі присутні не були, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивачів [PERSON], підтримав позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача ВВД ФССНВ в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» - Юфєрєва О.М. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що померлий [PERSON] в період роботи в ПАТ «ПівнГЗК» був попереджений про наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів, але продовжував працювати на підприємстві, звільнився у зв'язку з виходом на пенсію. Позивачами не надано доказів, які б підтверджували їх негативний психологічний стан - довідок, епікризів, висновків лікарів тощо. Крім того, позивачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували, що він проживав разом із батьком однією сім'єю. Просила суд відмовити позивачам в повному обсязі. Вислухавши думку представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 1167,1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала. За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], померлого [INFO] /т.2,а.с.8/, а позивач [PERSON] є сином [PERSON] /т.1,а.с.7/. Згідно з свідоцтва про смерть актовий запис № 405, виданого 18.03.2009 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 60 років /т.2,а.с.3/. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 02.04.2003 року причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] визначено його багаторічну роботу в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема підвищеної запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничнодопустиму концентрацію /т.2, а.с.4,5/. Вищевказаний акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. Згідно довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням серії ДНА-03 №000283 від 02.10.2009 року встановлений причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням за життя / т.2, а.с.6/. Разом із тим, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ПАТ «ПівнГЗК» щодо відсутності вини підприємства, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме підприємство відповідача є тією особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам. Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, з урахуванням ст. 1168 ЦК України, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. За умови коли професійне захворювання мало місце до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України, враховуючи положення про дію в часі норм права. Оскільки судом встановлено, що позивачі є дружиною та сином померлого, то вони мають право на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ВАТ «Північний ГЗК» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Таким чином, в частині позовних вимог до відповідача Відділення ВД ФССНВВ, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в іх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що в даному випадку роботодавець, а саме відповідач - ПАТ «ПівнГЗК» повинен виплатити позивачам моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені ст. 1168 ЦК України. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи членам сім'ї померлого (у даному випадку дружині та сину померлого [PERSON]) відшкодовується роботодавцем - відповідачем у справі ПАТ «ПівнГЗК». За таких обставин, вимоги позивачів до ПАТ «ПівнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Представник відповідача, з урахуванням ст.ст. 57-61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивачів та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачам моральної шкоди. Факт спричинення моральної шкоди позивачам у зв'язку із смертю чоловіка встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивачі переносять моральні страждання, що позбавляє їх нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, [PERSON], постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка не залишають її навіть до теперішнього часу, вона змушена заробляти собі на життя, адже пенсія і страхове відшкодування були основним джерелом доходу сім'ї. Позивач, [PERSON], після смерті батька зазнав глибоких моральних переживань, перебував у напруженому психічному стані, оскільки батько завжди допомогав йому у справах, підтримував у складних життєвих ситуаціях. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації з урахуванням наступного. Позивачі кожний окремо оцінюють заподіяну моральну шкоду, заподіяну відповідачем ПАТ «ПівнГЗК», в 220000,00 грн. Однак, всупереч положень ст. 57-61 ЦПК України, позивачі не надали суду доказів того, чому саме такий розмір матеріальної компенсації моральної шкоди вони вимагають до відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди в зв'язку зі смертю чоловіка та батька, суд враховує, характер та обсяг їхніх душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивачі є дружиною та сином померлого; вину підприємства - відповідача в смерті [PERSON] та завданні позивачам немайнової (моральної) шкоди; наявність причинного зв'язку смерті [PERSON] із професійним захворюванням на виробництві; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка та батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивачів, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у їхньому житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає 52000,00 грн., а [PERSON]- 49000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вони пережили та переносять на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем [PERSON] позовну заяву подано до суду 07.08.2015 року, тому розмір судового збору складає 243,60 грн; [PERSON] подано позовну заяву 08.09.2015 року, тому розмір судового збору складає 487,20 грн. Отже, з відповідача ПАТ «ПівнГЗК» в дохід держави слід стягнути 730,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial