Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що 17 травня 2006 року о 03 год. 15 хвил. на розвантажувальній залізничній колії №6 станції «Центральна» залізничного цеху ВАТ «ІНГЗК», правонаступником якого є відповідач, під час виконання трудових обов`язків помічника машиніста тепловоза в кар`єрі загинув син позивача - [PERSON] . Як встановлено матеріалами розслідування його смерть настала внаслідок наїзду на нього вагону вантажного поїзду, належного відповідачу. Смертю сина позивачу завдано моральної шкоди, він втратив єдиного сина, на підтримку та допомогу якого розраховував в старості. Його смерть є незворотною втратою, що не може бути відновлена. Звістка про загибель сина призвели до того, що він тривалий час перебував у напруженому психічному стані, думки про смерть сина не залишають його і дотепер, що періодично викликають у нього моральні переживання. Вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди становить 454000 грн, який підлягає стягненню з відповідача на його користь без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідач був повідомлений про перебування в провадженні суду даної справи, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення 20 травня 2021 року. Представником відповідача направлено відзив на позов, з якого слідує, що нещасний випадок з [PERSON] стався в тому числі через власні дії постраждалого, що підтверджується висновками комісії з розслідування нещасного випадку. Із сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих та небезпечних умов праці, внаслідок яких трапився нещасний випадок. Також вказують, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку моральної шкоди визначеної в розмірі 454000 грн. Вважають, що така сума не відповідає критеріям розумності та справедливості. Просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідив і оцінив у сукупності письмові матеріали, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , її батьками є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). [INFO] у віці 19 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.3). За місцем роботи померлого [PERSON] у Відкритому акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» проведено розслідування нещасного випадку, встановлені обставини нещасного випадку та висновки щодо його причин. Встановлено, що нещасний випадок стався під час виконання потерпілим своїх трудових обов`язків. За результатами розслідування складено Акт по формі Н-5. В пункті 4 акту вказано, що технічні та організаційні причини травмування [PERSON] відсутні (а.с.7-9). Із Акту №8 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, складеного 21 червня 2006 року видно, що 17 травня 2006 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, а саме наїзд транспортних засобів, потерпілим є помічник машиніста тепловоза в кар`єрі [PERSON] , [INFO] . Причини нещасного випадку відсутні. Шкідливим та небезпечним фактором визначено машини і механізми, що рухаються. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці - відсутні (а.с.4-6). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Тому оскільки смерть [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, що потягло втрату життєвих зв`язків позивача з рідною людиною, суд вважає, що саме на відповідача, як на роботодавця померлого, покладено обов`язок відшкодувати позивачу, як батьку загиблого, завдану моральну шкоду. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві, про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої внаслідок смерті його сина на виробництві, суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральних страждань, що в свою чергу входить до поняття моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він втратив сина, якому було лише 19 років, на підтримку та допомогу якого розраховував в старості. Факт смерті сина позивача беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже, суд вважає, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з сином позивача, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивача, те, що ці страждання у ного довічні, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та неможливість повернути до життя рідну людину, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили. Також суд враховує, що відповідно до Акту форми Н-1 від 21.03.2006 причини нещасного випадку та особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці - відсутні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Суд вважає суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначеної позивачем в розмірі 454 000,00 грн завищеною та не доведеною. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 300000 грн 00 коп без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку зі смертю сина. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Також, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 3000 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial