Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до СВК "Батьківщина" в якому просить розірвати договор оренди землі укладений 21.04.2008 року між його батьком [PERSON] та СТОВ "Правда", зобовязати відповідача повернути йому земельну ділянку, яка знаходиться на території Микілківської сільської ради у стані не гіршому в порявнянні з тим, в якому він надав її в оренду, стягнути з відповідача на його користь орендну плату за 2014 рік в сумі 1288,32 грн., орендну плату з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1812,67 грн., пеню в сумі 271,32 грн., прострочену орнедну плату з урахуванням індексу інфляції та 3 процента річних в сумі 2853,40 грн., а всього 6225,71 грн. Крім того просив виплати йому натуральну продукцію за 2014 рік в розмірі 2 відсотка продукції отриманої від ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позов мотивує тим, що після смерті батька [PERSON], який помер 04.01.2014 року, він в порядку спадкування став власником земельної ділянки, площею 3,05 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Відповідно до договору оренди від 21.04.2008 року, укладеного між його покійним батьком [PERSON] та СТОВ "Правда", вказана земельна ділянка перебуває в оренді в СВК "Батьківщина", який є правонаступником СТОВ "Правда" . Позивач вважає, що відповідно до договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни умов або розірвання договору. Крім того, просить розірвати договір оренди через несплату відповідачем орендної плати за 2014 рік, так як це є порушенням умов вказаного договору. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, та просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині зобовязання відповідача виплатити йому натуральну продукцію в рахунок орендної плати за 2014 рік. Решту позовних вимог підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.\~\~Додатково пояснив, що за спірним договором відповідач повинен сплачувати орендну плату щорічно, але не пізніше 1 січня наступного року в розмірі 1,5 відсотка від вартості земельної ділянки, але на час розгояду давної справи в суді, відповідач не провів з ним розрахунків по виплаті орендної плати за 2014 рік. Умови спірного договору, зокрема щодо грошової оцінки земельних ділянок не змінювалися та додаткові угоди до укладеного договору сторонами не підписувалися. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], позовні вимоги визнала частково в частині сплати позивачу орендної плати в сумі 1288 грн. 32 коп. Проти задоволення решти позовних вимог заперечувала, посилаючись на ч. 2 п. 38 договору оренди, відповідно до якого право на орендовану земельну ділянку в разі смерті фізичної особи - орендодавця, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем, тому вважає що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи - спадкоємця, не є підставою для розірвання договору оренди землі. Пояснила також, що заборгованість по орендній платі виникла з вини самого позивача, оскільки він надав документи стверджуючі його право власності на спірну земельну ділянку лише в січні 2015 року і не звертався із заявами до керівництва СВК "Батьківщина" про виплату йому орендної плати. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. За правилами ч. 1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що між орендодавцем [PERSON] та орендарем СТОВ "Правда" укладено договір оренди землі від 21 квітня 2008 року на земельну ділянку площею 3,05 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Відповідно до рішення загальних зборів членів СВК "Батьківщина" від 22 квітня 2013 року (протокол № 2) встановлено, що кооператив СВК "Батьківщина" є правонаступником сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Правда". Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2014 року, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер 04.01.2014 року. Спадщина на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 3,0490 га, яка розташована на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 85888,33 грн. Право власності позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку стверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2014 року. Як пояснив у судовому засіданні позивач, він надав документи підтверджуючі його право власності на спірну земельну ділянку до адміністрації СВК "Батьківщина" у грудні 2014 року, а преставник відповідача [PERSON] не заперечувала даних обставин, уточнивши, що господарство отримало ці документи на почастку січня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тобто посилання представника відповідача, на те що позивач не звертався з проханнями про виплату йому орендної плати, є безпідставними, оскільки обовязок сплачувати орендну плату власнику земельної ділянки, передбачений договором оренди. Відповідно до\~ст. 93 Земельного кодексу України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ст. 13\~\~Закону України "\~Про оренду землі"\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно умов договору оренди землі від 21 квітня 2008 року, а саме пунктів 9, 11 Договору орендар зобов`язаний вносити орендодавцю орендну плату в розмірі 1,5% від грошової та 2% від натуральної оцінки земельної ділянки, щороку до 01 січня наступного року. В пункті 10 Договору зазначено, що «Обчислення розміру орендної плати за землю, здійснюється з урахуванням (без урахування) індексів інфляції (без підкреслень). Відповідно до ч.3 ст. 21 Закону України\~"Про оренду землі"\~обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що сума розміру орендної плати визначається з урахуванням індексів інфляції, оскільки укладеним між сторонами договором інше не передбачено. Відповідно до п. 39 Договору оренди за невиконання, або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Тому суд, вважає, що відповідно до\~ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає що 3% річних від простроченої суми заборгованості необхідно стягти з відповідача, відповідно до закону, оскільки даний вид відповідальності не передбачений умовами договору. Крім того, суд вважає необхідним, відповідно до п. 13 Договору оренди, відповідно до якого у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином, з врахуванням вимог чинного законодавства та умов договору оренди суд вважає, що до задоволення підлягає виплата позивачу орендна плата з урахуванням індексу інфляції, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 85888,33 грн, в сумі 1812 грн. 67 коп., та 3% річних в сумі 38 грн. 65 коп. та пені 271,32 грн., а всього підлягає до сплати - 2122, 64 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України\~"Про оренду землі"\~розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України\~"Про оренду землі"\~перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Оскільки п. 38 Договору оренди землі від 21.04.2008 року прямо передбачає як підставу розрвання договору - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, то суд вважає за можливе за даних обставин (зміна власника земельної ділянки в порядку спадкування) розірвати з цих підстав вище вказаний договір оренди. Рішення щодо розірвання договору оренди, на думку суду, відповідатиме інтересам відповідача та загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме свободі договору, справедливості та добросовісності. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved