Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2020 позивач звернулася до суду з позовом, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 04.07.2009 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що складено актовий запис №288. В обґрунтування вимог вказано, що сімейне життя сторін не склалося, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними постійно виникають сварки. Додатково зазначає, що разом не проживають, не ведуть спільного господарства та римирення між ними не можливе. Також просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3 368,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2 405,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2020 та до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що від обов`язку утримувати дітей відповідач ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає. ІІ. Процедура та позиції сторін 27.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в заяві від 17.11.2020 справу просить розглянути без її участі; позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в адресованій суду заяві від 05.04.2021, просить справу розглядати за його відсутності, підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заву. У відзиві (а.с.24-28) відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, а саме в частині необхідності сплати аліментів на утримання спільних з позивачем дітей, при цьому не визнає розмір аліментів, які просить стягувати позивач, натомість погоджується сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 100,00 грн., на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1 200,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а також має захворювання, що потребує систематичного лікування та витрат. Крім того, посилається що на даний час не працює, а тому позбавлений можливості сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 04.07.2009 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що складено актовий запис №288, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №288, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Сторони є батьками: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.4, 5) Діти проживають з матір`ю і такий факт сторонами не оспорюється. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Так, статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 180 Сімейного кодексу Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положеньст. 181 Сімейного кодексу Україниспособи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно дост. 182 Сімейного кодексу Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України`на відповідний рік. Так, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"`встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При цьому,статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі, ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України. На момент ухвалення судом рішення неповнолітнім дітям - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , виповнилось 10 і 3 роки відповідно, а отже діти потребують від батьків матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання шкільного приладдя та лікування. Позивач у пред`явленому до відповідача позові просила стягувати на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має мінливий дохід, у розмірі: на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3 368,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2 405,00 грн. щомісячно Визначаючи розмір аліментів суд вважає необґрунтованим та недоведеними позивачем розмір аліментів у зазначених вище сумах, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу їхніх прав та обов`язків. Отже, визначаючи до стягнення з батька на утримання дітей аліменти у розмірі 3368 та 2405 гривень, позивач повинна мати готовність та довести свою можливість виділяти на забезпечення дітей таку ж суму щомісячно, чого позивачем зроблено не було. Позивачем не обгрутновано доцільності та необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3 368,00 грн., та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2 405,00 грн. щомісячно, а також позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі. Посилання позивача на понесення нею витрат, зокрема пов`язаних з розвитком доньки [PERSON] (відвідування гуртків) не мають правового значення для вирішення даного спору , оскільки стягнення таких витрат можливе в порядку ст. 185 СК України. Разом з тим, відповідачем не доведено факту перебування на його утриманні його батьків: [PERSON] та [PERSON] , які, згідно їх пенсійних посвідчень, є пенсіонерами, а отже отримують пенсію. (а.с.33-34) До матеріалів справи відповідачем, як доказ стану здоров`я, який суд має врахувати, долучено протокол №74 Бердичівської центральної міської лікарні, ультразвукового дослідження черевної порожнини та зачеревного простору від 19.01.2021, в заключенні якого вказано "хр. пієлонефріт, захворювання лівого наднирника". Також долучено огляд кардіолога ТОВ лікувально-діагностичного центру "Пан-лікар" від 29.01.2021, з якого вбачається діагноз "артеріальна гіпертензія". З врахуванням вказаного, слід зазначити, що перелічені хвороби не є такими, що унеможливлюють зайняття фізичною чи розумовою працею, будь-якої групи інвалідності відповідачу не встановлено. Посилання відповідача, на те, що він безробітний суд не приймає до уваги, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова КЦС ВС від 11.03. 2020 у справі № 759/10277/18). Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпечення інтересів дітей, які полягають, окрім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини та, з урахуванням доцільності, справедливості вважає необхідним встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину і до повноліття дітей, що на переконання суду, є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів, починаючи з 1.08.2020, то такі не підлягають задоволенню, оскільки за правилами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із позовною заявою до суду [PERSON] звернулась 17.11.2020, натомість доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів із [PERSON] починаючи з 01.08.2020, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів від дня пред`явлення позову, а саме з 17.11.2020. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави, з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про розірвання шлюбу.

Outcome: partial