Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

15.01.2021 позивач звернулася до Дзержинського районного суд м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 16.09.2005 між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач послалася на те, що з червня 2020 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинилися. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Дитина після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем. Ухвалою суду від 26.01.2021 відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явилася. Надала суду додаткові письмові пояснення до позовної заяви в яких зазначила, що вона разом із своїм малолітнім сином [PERSON] була вимушена залишити місце свого проживання (реєстрації) за адресою: [ADDRESS] , де вона проживала разом з відповідачем, оскільки там неможливо було спокійно проживати, бо [PERSON] вчиняє постійні сварки, нецензурно лається, погрожує позивачу життям та здоров`ям, надокучає їй листуванням у соціальних мережах, яке спрямоване на залякування і обмеження волевиявлення позивача та іншим чином застосовує психологічне та фізичне насильство. Крім того, у результаті протиправних дій з боку відповідача, які виразились у домашньому насильстві фізичного та психологічного характеру, позивач неодноразово зверталася до органів поліції. Відносно [PERSON] було застосовано спочатку терміновий заборонний припис, а потім рішенням Московського районного суду було видано обмежувальний припис строком на 6 місяців. Свої позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд справу розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 26.03.2021 на підставі статті 281 ЦПК України прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (позивач по справі), 25 жовтня 1983 року народження зареєстрували шлюб 16 вересня 2005 року, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 1992. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача - " [PERSON] ". Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.12.2005 року (а.с. 4). Під час шлюбу [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] , про що 16 жовтня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 1603. Батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 жовтня 2012 року (а.с. 5). Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Конституцією гарантовано, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статті 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В статті 112 СК України та пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду спільного господарства з відповідачем не веде, спільно з ним не проживає, так як проживає окремо з сином. Тобто, фактично позивач вже не проживає з відповідачем однією сім`єю та не пов`язана з ним спільним побутом. Переконана у відсутності сенсу в підтриманні сімейних відносин, оскільки вважає неможливим подальше спільне проживання з відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на це суд вважає за необхідне залишити прізвище позивача - " [PERSON] ". Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с. 1, 19). Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судовий збір віднесено до складу судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд приходить до висновку про необхідність покласти судові витрати на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved