Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У вересні 2018 року заявник - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання її, [PERSON] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив. Встановлений законом строк, заявниця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] , вона не зверталася, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , і вважала себе такою, що прийняла спадщину. В серпні 2018 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею не представлені докази її постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Окрім того, заявниця зазначила, що крім неї є ще спадкоємець першої черги - [PERSON] (дочка), яка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька не зверталася. В зв`язку із вищенаведеним, [PERSON] вимушена звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Заявниця в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги, викладені у заяві, підтримала, просила суд задовольнити їх. Заінтересована особа - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки дозволяє їй реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved