Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Пролетарського районного суду м. Донецька з позовом про стягнення заборгованості до відповідача, вказавши, що 13.06.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DOІ0RX05000150, згідно якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 2326,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а также інші витрати згідно Умов. Однак, відповідач належним чином прийняті на себе зобов'язання за укладеним кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 14.02.2014 року, виникла заборгованість у розмірі 27338,39 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом у розмірі 1079,96 грн.; - заборгованість по процентом за користування кредитом у розмірі 8710,53 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 15769,88 грн. - штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; - штраф (процентна ставка) розмірі 1278,02 грн.; Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за укладеним кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 27). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з мотивів пропуску позивачем строку позовної давності, при цьому пояснив, що дійсно 13.06.2006 року він отримав кредит для придбання фотоапарату. З умовами договору був ознайомлений та згоден, але своєчасно не виконав свої зобов'язання у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Суд, заслухавши відповідача та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору. Із матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 13.06.2006 року № DOІ0RX05000150, за умовами якого позивачем надано [PERSON] кредит на споживчі потреби у сумі 2326 грн. 96 коп. строком на 12 місяців з 13.06.2006 року по 13.06.2007 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 4). Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ЗАТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві [PERSON]., які він використав за цільовим призначенням. Відповідно до Заяви Позичальника від 13.06.2006 року № DOІ0RX05000150 передбачено обов'язок позичальника у термін з « 8» по « 13» число кожного місяця повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 244,16 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії,а також інших витрат згідно Умов. Однак відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № DOІ0RX05000150 відповідач свої зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту станом на 14.02.2014 року в розмірі 27338,29 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1079,96 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 8710,53 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 15769,88 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 1278,02 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 3). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов'язався у термін до 13.06.2007 року, проте вказане зобов'язання позичальник не виконав. Статями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"), які є невід'ємною частиною кредитного договору № DOІ0RX05000150, сторонами узгоджено строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалість п'ять років.(а.с.5-8). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з укладеним сторонами договором від 13.06.2006 року № DOІ0RX05000150 відповідач [PERSON] повинен був повернути отриманий ним кредит 13.06.2007 року, тобто в цей день закінчився строк виконання відповідачем його зобов'язань за договором. Позивачем доказів укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі не надано. З урахуванням останньої проведеної оплати по кредитному договору 22.10.2007 року, позовна давність сплила 22.10.2012 року, а позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" лише 05 березня 2014 року, тобто поза межами строку, встановленими за домовленістю сторін. Згідно з положеннями п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія положення ст. 11 Закон України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ті кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, роз'яснено, що враховуючи положення п.7 ч. 11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, аналіз наведених обставин та положень законодавства в їх сукупності дає підстави зробити висновок про те, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed