Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача майнову та моральну шкоду, спричинені йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виниклої з вини третьої особи. Таку шкоду позивачем оцінено, відповідно, як 75 762 та 50 тисяч гривень. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав змінювати такий порядок судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомлений існування даного судового спору, не повідомив суду свого ставлення до заявлених вимог. Третя особа заперечувала задоволення позову з наступних підстав. Виникнення пригоди сталось не з вини та без участі третьої особи. Відповідач не може відповідати за спричинення даної шкоди, адже є неналежним. Крім цього, розмір спричиненої позивачеві шкоди не доведений належними та допустимими доказами. Проаналізував матеріали, надані позивачем та третьою особою, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянин України та отримував код платника податків (а.с.4,5). 1 грудня 2016 року автомобіль марки "ГАЗ 330232-414" реєстраційний номер " [NUMBER] " прийнятий в тимчасове користування ТОВ "ОІЛТЕХСЕРВІС" від власника [PERSON] на підставі договору оренду такого майна (а.с.57-59). Такий транспортний засіб станом на день пригоди був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.61). 28 грудня 2016 року складено протокол огляду місця події, яким виявилась ділянка дороги, де відбулась дана дорожньо-транспортна пригода (а.с.42-50). 28 грудня 2016 року [PERSON] , як працівник ТОВ "ОІЛТЕХСЕРВІС", перебуваючий на посаді водія - оператора на автомобілі марки "ГАЗ 330232-414" реєстраційний номер " [NUMBER] ", перебував у відрядженні (а.с.55-56). 29 грудня 2016 року проведено огляд на стан сп`яніння [PERSON] (а.с.51). 2 лютого 2017 року слідчий суддя в рамках кримінального провадження з приводу дорожньо-транспортної пригоди зобов`язав слідчі видати органи копію протоколу огляду місця події та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки "ГАЗ 330232-414" реєстраційний номер " [NUMBER] " (а.с.52-54). 27 березня 2017 року представника третьої особи повідомлено про те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в кримінальному провадженні з приводу дорожньо-транспортної пригоди в статусі свідків (а.с.60). 15 вересня 2017 року позивачу проведено рентгенологічне дослідження пальця кисті та проведено обстеження лікарем ортопедом у медичному центру "ДОБРОБУТ" (а.с.20.21). 10 січня 2018 року представник страхової компанії (відповідача) повідомив позивача про припинення строку прийняття рішення у даній справі до набуття законної сили рішенням у кримінальній (а.с.15). 30 червня 2019 року поліцією вирішено закрити провадження у кримінальній справі у зв`язку із відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 - 1 КК України. Даним рішенням органу досудового розслідування встановлено наступне. 28 грудня 2016 року, близько 19 години, на 12 км автодороги "Житомир - Чернівці", що біля с. Перлявка Житомирського району Житомирської області задня вісь автомобіля марки "ГАЗ 330232-414" реєстраційний номер " [NUMBER] ", під керуванням водія [PERSON] відокремилась і потрапила в передню частину автомобіля марки "Фольцваген Амарок" реєстраційний номер " [NUMBER] ", належний ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок пригод, серед іншого, позивач зазнав відкритого перелому-вивиху проксимальної фаланги 1-го пальця правої кисті, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Дане рішення містить інформацію, яка протирічить одна одній. Так, вступна частина постанови, як зазначалось, містить відомості про те, що автомобіль марки "ГАЗ 330232-414" керувався водієм [PERSON] , в той час коли описово-мотивувальна частина містить посилання на те, що тим самим автомобілем керував водій [PERSON] (а.с.6-11). 2 жовтня 2020 року рішенням суду, з відсутністю відомостей про те чи набуло воно законної сили, вирішено стягнути шкоду спричинену дорожньо-транспортною пригодою на користь страхової компанії. Даним судовим актом вирішено стягнути з власника автомобіля марки "ГАЗ 330232-414" реєстраційний номер " [NUMBER] " збитки, спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі більшому ніж ліміт страхової відповідальності, передбачений полісом обов`язкового страхування (368 852,40 гривень (розмір здійсненого страхового відшкодування власнику автомобіля "ФОЛЬКСВАГЕН") - 100 тисяч гривень - страхова сума (ліміт відповідальності) = 268 852 гривень). Дане рішення не містить відомостей про сторін - фізичних осіб, як і іншої інформації, а тому його належність до вимог [PERSON] є сумнівною (а.с.13-14). На дане заочне рішення подано заяву про його перегляд 8 лютого 2021 року (а.с.62-74). 22 грудня 2020 року медична мережа "ДОБРОБУТ" повідомила позивача про калькуляцію медичних послуг (а.с.16,17). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ст. 1168ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає голослівними посилання позивача на бездіяльність відповідача, щодо виплати страхового відшкодування адже доказів такого суду надано не було. Так, з поданих учасниками справи доказів не вбачається, що після прийняття рішення про закриття кримінального провадження вчинялись дії щодо продовження розгляду питання по виплаті страхового відшкодування. Судом зазначалось, що справа містить лише проміжну відповідь страхової компанії про те, що вирішення питання про здійснення виплати страхового відшкодування відкладено до закінчення розслідування. Однак, таке рішення, суд вважає, не свідчить про порушення прав позивача, щоб вимагало задовольняти його вимоги у даному позові. Не надано суду доказів, що відповідачем відмовлено позивачеві у компенсації лікування як загалом, так і в певній частині тощо. Будь-які докази з даного приводу суду на дослідженні надані не були, як і не ставилось питання про їх витребування та/або забезпечення. Таким чином, суд робить висновки, що позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання прав позивача відповідачем. Так само, суд погоджується з доводами третьої особи, що розмір заявлених позовних вимог майнового характеру належними доказами не доведено. Калькуляції щодо прейскуранта цін у певному закладі з надання медичних послуг, на переконання суду, не є доказом спричинених майнових збитків. В той же час, суд погоджується з доводами позивача щодо правильності обраного суб`єктного складу сторін даного провадження. Відтак, законодавством України, як і усталеною з даного приводу судовою практикою встановлено, що постраждала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа має на власний розсуд визначити і звернутись із вимогами, як до страховика, власника (володільця) транспортного засобу, або до заподіювача шкоди (винуватця пригоди). Разом з тим, зазначена з даного приводу недоведеність протиправності дій відповідача і обсяг спричинених збитків, на переконання суду, позбавляють можливості задовольнити заявлені вимоги. Одночасно, доводи третьої особи з даного приводу та з наведених у даному рішення підстав судом вважаються голослівними. Не підлягають у будь-якому разі задоволенню вимоги позивача про спричинення моральної шкоди за спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за відсутності на те, як відповідних правових підстав задекларований законодавством України, так визначених договором страхування випадків. Так, судом вважаються безпідставними вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача через те, що третя особа у жодний спосіб не зв`язувалась з позивачем, не цікавилась його здоров`ям і т.п. Результати розгляду спору, на переконання суду, не дають підстав для вирішення питання про судові витрати, як такі, які не передбачені процесуальним законом. Так, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, а відповідачем не заявлено про наявність, як збору так і витрат загалом пов`язаних з розглядом даної справи. Інших підстав для стягнення судових витрат не передбачено. Дані правовідносини врегульовані положеннями ч. 7 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed