Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] 07.10.2015 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на його користь зі [PERSON] борг у розмірі 181491,17 грн., мотивуючи тим, що відповідно до розписки останній 07.03.2015 року позичив у позивача 15000 доларів США, які зобовязався повернути строком до 31.05.2016 року рівними частинами по 1250 доларів США в місяць, починаючи з 01.05.2015 року, але станом на 01.10.2015 року відповідач не здійснив жодної щомісячної оплати, чим порушив домовленість сторін. Пояснив, що станом на день формування цієї позовної заяви відповідач повинен був сплатити позивачу суму у розмірі 6250 доларів США, яка склалась на 30.09.2015 року, що еквівалентна сумі 134547,15 грн. за курсом НБУ 21,527544 грн. за 100 доларів США. Зазначив, що під час укладання договору між ним та відповідачем не було ніякої домовленості про отримання відсотків процентів від суми позики, позиченими коштами відповідач фактично користується з 01.05.2015 року по 30.09.2015 року, тому вимагає від відповідача також сплати процентів у розмірі 46269,44 грн. та три відсотка річних 674,58 грн. Посилаючись на невиконаня відповідачем своїх зобовязань щодо повернення боргу просив стягнути з відповідача кошти в сумі 181491,17 грн., з розрахунку зазначеної суми позики та вказаних нарахувань. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві обгрунтувань. Просив задоволити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ніяких гроші у позивача він не позичав, а лише укладав з ним договір купівлі-продажу кабеля, оскільки позивач є власником фірми, яка виробляє кабель, а він є власником фірми, яка проводила електромонтажні роботи в м.Києві на замовлення ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" з листопада по грудень 2014 року з питань модернізації обладнання. Повідомив, що кабеля на цей обєкт ніде не було і вказане підприємство, користуючись звязками із позивачем запропонувало йому взяти у позивача кабель під якісь гарантії, а після закінчення монтажних робіт замовник з ним розрахується і він зможе розрахуватися з позивачем. Згодом позивач надав йому кабель під завдаток у 140000 доларів США, про передачу якого позивачу він ніякі документи не складав. Після закінчення вказаного обєкта замовник ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" з відповідачем не розрахувалося й донині, в коли він звернувся до позивача з приводу повернення завдатку, останній йому погодився його повернути за домовленістю сторін, що після отримання оплати від ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" відповідач поверне позивачу 15000 доларів США, з приводу яких виник заявлений спір. Допустив можливість написання ним даної розписки позивачу, проте заперечив підстави виконання власного обовязку щодо повернення відповідачу заявлених коштів, оскільки відповідну оплату від ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" сам досі не отримав. У задоволенні позову просив відмовити Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11, ч.1,2 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають, зокрема з підстав договорів. Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно змісту ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, а вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно вимог ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, яким обмінялись сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У відповідності до змісту ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні з пояснень сторін установлено, що відповідач надав розписку від 07.03.2015 року про отримання ним від позивача коштів в сумі 15000 доларів США, та зобовязався їх повернути в строк до 31.05.2016 року по 1250 доларів США щомісячно, починаючи з 01.05.2015 року, що підтверджується наданим суду її оригіналом (а.с.33), а також висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 18.01.2016 року №2215/2216/15-21 (а.с.75-79), згідно якого підпис в оригіналі боргової розписки від 07.03.2015 року, виданої на імя [PERSON], виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів; рукописний текст та підпис в оригіналі боргової розписки від 07.03.2015 року, виданої на імя [PERSON], виконаний самим [PERSON]; тексти оригіналу боргової розписки від 07.03.2015 року та представлені на дослідження документи із зразками почерку [PERSON], виконані однією особою; рукописний текст оригіналу боргової розписки від 07.03.2015 року та представлені на дослідження документи із зразками почерку [PERSON], виконаний навмисно зміненим почерком. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному, експертний висновок є науково обгрунтованим та виконаний повноважними експертами, які включені до реєстру судових експертів. Відповідачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень як щодо первісних його тверджень щодо ненаписання ним взагалі даної розписки, що спростовано наведеним експертним дослідженням, так й щодо надалі заявлених підстав вниникнення відповідного грошового зобовязання перед позивачем у разі виконання боргового зобовязання перед відповідачем іншою особою, умови чого безпосередньо не містить письмова боргова розписка, а тому вказані доводи відповідача судом не приймаються до уваги. З урахуванням наведених обставин суд визначає належно доведеним позивачем факти надання ним 07.03.2015 року відповідачу у позику 15000 доларів США, остаточний термін зворотнього повернення заявленої частини яких за вказаним письмових зобовязанням минув до часу предявлення даного позову до суду, з огляду на відповідне застереження щодо початку виконання зобовязань 01.05.2015 року із повернення по 1250 доларів США щомісячно. Суд, серед іншого погоджується із доводами позивача та його представника стосовно того, що за наслідком неповернення відповідачем своєчасно відповідної частини позики його борг повинен складати обумовлену розпискою суму щомісячних виплат з урахування процентів за усією позикою, які не встановлено договором або законом, а тому нараховані відповідно до облікової ставки Нацбанку України за заявлений строк користування позиченими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми з огляду на невстановлення іншого розміру договором або законом. Зазначені вимоги відповідають правовій позиції, застереженій у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року, ухваленій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України визначає її обовязковість для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у cвоїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із вказаним рішенням Верховного Суду України. Таким чином, в судовому засіданні на підставі представлених позивачем належних та допустимих доказів судом встановлено згідно наведеного у позовній заяві розрахунку прострочення [PERSON] обовязку повернення [PERSON] отриманих за договором позики від 07.03.2015 року коштів із простроченою сумою основного боргу в розмірі 6250 доларів США, що становить 134547,15 грн., процентів від суми позики відповідно до облікової ставки НБУ в сумі 46269,44 грн. та трьох відсотків річних в сумі 674,58 грн., а загалом простроченої заборгованості в сумі 181491,17 грн., яка виникла з вини позичальника, так як завлена до стягнення сума узгоджується з відповідним розрахунком заборгованості станом на 30.09.2015 року, що передує даті подачі позовної заяви до суду та узгоджується з умовами договору позики згідно розписки, відповідаючи обчисленню еквіваленту вказаної суми за офіційним курсом валют Національного банку України, не суперечить вимогам закону, дані обставини не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб за непредставленням ним належних та допустимих доказів повного чи часткового розрахунку із позивачем за даним правочином, або щодо його недійсності, тобто всупереч власного обовязку не доведено відсутність вини особи, яка не виконала зобовязання, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 3581,31 грн. із розрахунку суми сплаченої та документально підтвердженої суми судового збору в розмірі 1814,91 грн. та 1766,40 грн. витрат сплачених позивачем на проведення судової експертизи (а.с.2, 55). Враховуючи викладене,

Outcome: approved