Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернулася до банку із заявами про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12.10.2017р. та про оформлення платіжної картки до рахунку [NUMBER] від 01.09.2015р. з метою отримання заробітної плати. Коштами з зазначеного рахунку вона не користувалася з січня 2018р., ПІН-код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної платіжної картки будь-кому не передавала. На теперішній час картка фізично знаходиться у неї. В період з 17.01.2018р. по 23.04.2018р. з даного рахунку знято 22641грн. В зв`язку з тим, що позивач розрядження про списання коштів не давав, будь-яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняв, він звернувся до банку, повідомивши про дані обставини, просив повернути безпідставно списані кошти. [PERSON] також звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Департаменту кіберполіції України. Проте, листом банку № 09-2/8367 від 03 липня 2018р. такі її вимоги залишилися без задоволення. Відповідач вказав на не сумлінне виконання нею, як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, посилаючись на зазначений вище Договір комплексного банківського обслуговування. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно списані кошти в період з 17.01.2018р. по 23.04.2018р. в розмірі 22641грн. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відзив мотивований тим, що позивач не надав жодних доказів, що зняття коштів здійснено не ним особисто, вини працівників банку у завданні шкоди позивачу немає, крім того банк не несе відповідальності за можливе несанкціоноване використання картки третіми особами, а позивач допустив розголошення реквізитів картки та ПІН-коду. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до банку із заявами про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12.10.2017р. та про оформлення платіжної картки до рахунку [NUMBER] від 01.09.2015р. з метою отримання заробітної плати. В період з 17.01.2018р. по 23.04.2018р. з даного рахунку списано 22641грн., про що свідчить відповідна виписка(а.с.3-18). В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що позивач вчиняв будь-які розрядження про списання грошових коштів із своїх рахунків , також як і нічим не підтверджено, що він вчиняв будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів, зокрема не доведено що віна складав платіжні доручення та скеровував їх до банку, ані письмово, ані у електронний або у будь-який інший спосіб. Натомість, 21.05.2018р. позивач звернувсь до відповідача із заявами, в яких повідомив про те, що дозволу на списання зазначених коштів не давав, а тому просив їх повернути(а.с.19,20). Листом № 09-2/8367 від 03 липня 2018р. такі її вимоги залишилися без задоволення. Відповідач вказав на не сумлінне виконання нею, як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, посилаючись на зазначений вище Договір комплексного банківського обслуговування. Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові(володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Частиною 1 ст.1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки з рахунків позивача списання коштів було вчинено відповідачем неправомірно, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи, підлягають задоволенню, а тому з банку підлягають стягненню безпідставно списані кошти в розмірі 22641грн. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду справа № 202/10128/14-ц, провадження № 61-1856 св 1. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, оскільки посилання на Договір комплексного обслуговування суперечить зазначеним вище нормам законів щодо відповідальності банку за несанкціоноване списання коштів, при цьому суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Outcome: approved