Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 70/100 частин житлового будинку А-1, веранду а6, веранду а7, прибудову а8, веранду а9, які розташовані за адресою: вул. Парківська, 11 в м. Конотопі Сумської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 07.02.2007 року та 18.12.2009 року є власником 70/100 частин житлового будинку № 11 по вул. Парківській в м. Конотопі. Земельна ділянка, площею 0,0790 га під будинком та господарськими будівлями передана їй у власність. В 2010 році на земельній ділянці вона виконала ряд будівельних робіт, а саме: самочинно об'єднала кв. 1, кв. 2, кв. 3 за рахунок демонтування капітальних несучих стін і влаштування перегородок, прорубала дверний проріз і заклала віконний та дверний проріз в капітальних стінах, побудувала веранду а6, веранду а7, прибудову а8, веранду а9. Після проведення будівництва виникла необхідність в упорядкуванні цих будівель та прийняття їх в експлуатацію. Вона звернулася до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, але отримала відмову, оскільки на сьогодні відсутні в управлінні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва. Відповідно до технічного обстеження прибудов, вказані об'єкти відповідають вимогам надійної та безпечної експлуатації. Оскільки іншим шляхом вирішити питання неможливо, просить відповідно до вимог ст. 376 ЦК України визнати за нею право власності на 70/100 частин житлового будинку А-1, веранду а6, веранду а7, прибудову а8, веранду а9, які розташовані за адресою: вул. Парківська, 11 в м. Конотопі Сумської області. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач: виконавчий комітет Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, по суті позову не заперечує, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 31). Представник третьої особи: управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області за довіреністю [PERSON] проти позовних вимог не заперечує. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити (а.с. 38). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу 07.02.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 49/100 частин житлового будинку № 11 по вул. Парківській в м. Конотопі (а.с.6,8). З договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори 18.12.209 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2010 року, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 21/100 частин житлового будинку № 11 по вул. Парківській в м. Конотопі (а.с.9,11). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ № 602367 від 11.01.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0790 га, яка розташована м. Конотоп вул. Парківська, 11(а.с.12,13). З довідки-характеристики КП Конотопське МБТІ № 164 від 16.02.2016 року вбачається, що житловий будинок № 11 по вул. Парківській в м. Конотопі належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 3/10ч., [PERSON] - 7/10 ч. (а.с. 20). В судовому засіданні встановлено, що в 2010 році [PERSON] на земельній ділянці виконала ряд будівельних робіт, а саме: об'єднала кв. 1, кв. 2, кв. 3 за рахунок демонтування капітальних несучих стін і влаштування перегородок, прорубала дверний проріз і заклала віконний та дверний проріз в капітальних стінах, побудувала веранду а6, веранду а7, прибудову а8, веранду а9 (а.с. 14,19). Вищевказані роботи були проведені позивачем без дозвільних документів, що надають право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проекту. З метою прийняття вищевказаних об'єктів в експлуатацію позивач зверталася до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, однак їй було відмовлено. Згідно відповіді управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 22.04.2016 року № 40-1018/1409-16 вбачається, що на на сьогодні відсутні в управлінні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва (а.с. 25). 24.12.2013 року головним інспектором будівельного нагляду [PERSON] у присутності [PERSON] відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудувної діяльності" згідно із Порядком здійснення державного-архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 533, на підставі наказу ДАБІ України № 976 від 08.09.2015 року, листа КП Конотопське МБТІ № 40-1018-1894 від 14.09.2015 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] на об'єкті будівництва за адресою: м. Конотоп вул. Парківська, 11 ( а.с. 21). За результатами позапланової перевірки встановлено порушення [PERSON] вимог абз.3 ч. 1 ст. 25 Закону України Про основи містобудування та ч. 1 ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність, про що був складений припис № 655 від 24.12.2015 року та протокол про адміністративне правопорушення № 655 від 24.12.2015 року (а.с. 22,23,24). Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-УІ дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-ХІУ, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Крім того, п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 передбачає, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами ЖК України щодо власників квартир; про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України та ст. 152 ЖК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. За таких обставин в даному випадку не може йтися про визнання права власності на переплановану частину житлового будинку, оскільки вона вже є власністю позивача і перепланування не змінює його статусу як власника. Крім того, позивач ставить питання про визнання права власності на будівлі і споруди, призначені для обслуговування житлового будинку, тобто за приналежною річчю по відношенню до житлового будинку (cт. 186 ЦК України), що є у власності позивача і не потребує додаткового встановлення права власності на неї та видачі відповідного правовстановлюючого документа.

Outcome: dismissed