Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

08.10.2019 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить стягнути з відповідача завдану вчиненням адміністративного правопорушення моральну шкоду, в розмірі: 10000 грн. - на її користь, 40000 грн. - на користь неповнолітнього сина [PERSON] , 20000 грн. - на користь неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.05.2019 року відповідач не забезпечив безпечне утримання в домашніх умовах собаки породи «Вівчарка», яка вибігла з належного йому домоволодіння, в результаті чого сину [PERSON] заподіяно шкоду здоров`ю, що підтверджується медичними документами. Свідком події став син [PERSON] , який хвилюючись за здоров`я брата, підбіг на допомогу. На фоні перенесених травм у позивача та її синів загострилися захворювання, в зв`язку з чим була змушена 19.07.2019 року звернутися до лікарів, що підтверджується даними з медичних карток. Вважає, що встановлені діагнози захворювання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з вказаними подіями та мали для всіх негативні наслідки. Вказує, що з вини відповідача позивачу та її дітям завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що виражається в суттєвих нервових переживаннях, пов`язаних із ушкодженням здоров`я малолітнього; негативних емоціях щодо зміни життєвого укладу та порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для організації та нормалізації життя сім`ї після зазначених подій. Заявлений розмір відшкодування моральної шкоди вважає спів мірним обсягу страждань, які їй та синам прийшлось пережити. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 22.10.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 04.11.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить позов задовольнити частково. Вказав, що не заперечує проти компенсації моральної шкоди позивачу в сумі 1000 грн., її сину [PERSON] - 1500 грн., в іншій частині - не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Звернув увагу, що відповідно до медичної довідки від 19.07.2019 року [PERSON] поставлено діагноз - синдром вертебрально артеріальної системи та вегето-сосудиста дистонія. Згідно відкритих медичних даних, які знаходяться в мережі Інтернет в загальному доступі, зазначене захворювання являється хронічним порушенням мозкового кровообігу. Вважає, що таке захворювання у позивача з`явилося не після подій 14.05.2019 року, а було в неї раніше, оскільки термін «хронічне» означає затяжну хворобу або таку, що періодично поновлюється. Даних про те, що до подій 14.05.2019 року [PERSON] не хворіла, позивачем не надано. Крім того, після 14.05.2019 року вона продовжує самостійно керувати автомобілем - джерелом підвищеної безпеки, що стан її здоров`я дозволяє. Вважає, що позивач не довела суду, в чому саме відбулися «зміни життєвого укладу та порушення звичного способу життя». Не зрозуміло відповідачу, які вона докладає «додаткові зусилля для організації та нормалізації життя». Родина проживає в тому ж самому будинку, діти відвідують дитячі заклади. Даних про те, що хтось з позивачів потребує хірургічного втручання або має каліцтво в матеріалах справи немає. На думку відповідача, розмір компенсації моральної шкоди малолітньому [PERSON] значно завищений та не відповідає обсягу завданих собакою травм: укушені рани лівого передпліччя та плеча. Вважає, що інші рани дитина отримала не з його вини, а за інших обставин. Припускає, що це могли зробити 3 собаки, яких утримує позивач. Наполягає, що компенсація моральної шкоди на користь малолітнього [PERSON] зовсім не обґрунтована та не підлягає задоволенню, оскільки останній з 15.07.2019 року знаходиться на обліку у лікаря з приводу енурезу, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку з подіями 14.05.2019 року, так як пройшло вже більше 2-х місяців. Даний діагноз поставлений тільки зі слів матері, жодних медичних досліджень не проводилось. Дитина постійно відвідує дитячий садок, не хворіє. Хоча поставлений дитині діагноз - енурез, на думку відповідача, позбавляв би його можливості відвідувати дитячий садок. При визначенні розміру відшкодування просить прийняти до уваги, що характер правопорушення має необережну форму вини. Тяжких наслідків для потерпілого не настало, є тільки короткочасний розлад здоров`я, відсутні зміни у способі життя останнього. Добровільно надав матеріальну допомогу родині потерпілого в розмірі 2500 грн., чого не заперечувала [PERSON] під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. Має на утриманні 2 малолітній дітей, офіційного заробітку немає. 13.03.2020 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог в частині їх обґрунтування. Вказала, що після зазначеної події діти стали боятися виходити без супроводу дорослих з будинку на подвір`я та вулицю. Морально подавлені, бояться будь-яких тварин. Позивачу доводиться докладати певних зусиль для пристосування малолітніх дітей до повноцінного життя, возити на обстеження до харківських лікарень продовж всього часу їх лікування. Звернула увагу, що тиждень [PERSON] знаходився з позивачем на стаціонарному лікуванні, де зашивали рани, знімали шви, що завдало фізичних страждань та болю. Вона зазнала морального приниження, відчуття не захищеності, образи за свою дитину, яку не в змозі захистити. Після виписки із лікарні 31.05.2019 року [PERSON] перебуває на обліку лікаря невропатолога через скарги на страх, переслідування мислями сусідської собаки, здригання на кожен гавкіт собаки, боязнь залишатися одному, спати окремо, в зв`язку з чим вставлено діагноз: психоематономічний стан, фобічний невроз. Через приймання ліків та моральну подавленість не можуть жити повноцінним життя, відвідувати місця відпочинку. Розмір та наявність моральної шкоди, завданої сину [PERSON] обґрунтовує фізичними стражданнями (накладення та знімання швів, рани від укусів собаки), знаходженням в лікарні, моральними переживаннями, зниженням та нестійким настроєм, порушенням сну, емоційною напругою, нервозністю, почуттям образи та довгостроковим лікуванням, що оцінює в сумі 40000 грн. Як зазначає позивач, [PERSON] був присутній 14.05.2019 року за вказаних подій та був сильно наляканий, що підтверджується встановленим 15.07.2019 року діагнозом - неврологічний розлад, енурез на фоні стресового стану. В зв`язку з чим позивач змушена возити [PERSON] на обстеження та лікування у невропатолога, дитячого психіатра та психолога, після чого сину поставили діагноз: неврозоподібний стан з порушенням мови, що є наслідком психологічної травми, яка виникла в результаті сильного переляку, страху або тривалої психотравмуючої ситуації. Оскільки дитина знаходиться в подавленому стані, вимушена приймати ліки, розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, оцінює в 20000 грн. Розмір та наявність спричиненої позивачу моральної шкоди обґрунтовує моральними переживаннями за здоров`я дітей, емоційною напругою, пов`язаною з обстеженням та лікуванням малолітніх дітей, зниженням та нестійким настроєм, порушенням сну, нервозністю, почуттям образи за своїх дітей, приниженні честі позивача, так як проживають в невеличкому населеному пункті. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 01.11.2019 року судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Позивач пояснила, що дійсно конфлікти з приводу сусідської собаки відбуваються вже не перший раз. Аналогічні випадки були взимку 2017 року та в травні 2018 року, але 14.05.2019 року наступили більш тяжкі наслідки. Спочатку не мала наміру подавати позов про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач обіцяв вивезти собаку. Проте протягом тривалого часу відповідач уникає домовленості, вводить в обману, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом, оскільки гавкіт собаки лякає дітей. Підтвердила, що також має дві собаки, але менших розмірів, які перебувають завжди на прив`язі. Не знає, як в даному випадку потрібно поступати із собакою, але до відповідних органів не зверталася. На виконання постанови суду працівники поліції приїжджали, щоб забрати собаку, але, на її думку, перед цим попереджували відповідача, який встигав ховати собаку до родичів. Вважає, що відповідач вводить суд в оману, повідомляючи, що продав собаку до м. Харкова, як тільки все закінчиться, собака повернеться додому. Наполягала, що трагедія сталася на території її домоволодіння, яке огороджене парканом. Відповідач дійсно поставив стовпчики для паркану, щоб відгородитися на рівні грядки, але на її території, тому повиривала. Допустила, що нервові захворювання пов`язані з неприязними відносинами з відповідачем. Докладання додаткових зусиль для пристосування малолітніх дітей до повноцінного життя обґрунтувала необхідністю найняти особу, яка б за ними доглядала. Разом з тим, не заперечувала, що до вказаних подій мала найману особу, яка допомагала по господарству, перша почула крик [PERSON] , відігнала собаку та забрала дитину до хати, де викликала швидку медичну допомогу. Сама позивач в цей час була в середині будинку. З приводу захворювань консультувалась не офіційно. Чому в неї захворювання хронічні, не знає. [PERSON] оглядав лише невропатолог, діагноз встановлено зі слів. Наполягала, що [PERSON] злякався собаки, крові. Рєнат після трагедії 3 дні знаходився на стаціонарі, в інші дні - привозили лише на перев`язку. Підтвердила, що 6 років тому [PERSON] вже був потерпілим внаслідок ДТП, але її наслідки не вплинули на встановлений лікарями діагноз. Відповідач та його представник підтримали позицію, викладену у відзиві. В доповнення звернули увагу, що позивач не довела необхідність додаткових зусиль для пристосування малолітніх дітей до повноцінного життя та наявність обставин, які в її житті змінилися, зокрема, ті, що потребуються додаткових витрат. Діти спілкуються, в тому числі з малолітніми дітьми відповідача, відвідують школу, дитячий садочок, гуляють самостійно по вулиці, на підтвердження чого надали фотокартки. На думку представника відповідача, діагнози позивача та її сина [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового засідання. До того ж, енурез може бути фізіологічним в силу віку дитини. Зазначили, що собака дійсно належить відповідачу, але форма вини в даному випадку, на їх думку, необережна, оскільки він не бажав настання таких наслідків. Випустивши собаку із вольєра, остання бігала, як завжди, в дворі, який загороджений високим парканом. Коли старша донька такого ж віку, як потерпілий, граючись з ним, зайшла до двору, щоб взяти велосипед, собака несподівано вискочила і тут же забігла. Позивач також має собак, які весь час гавкають, що надає підстави сумніватись в тому, що це дійсно лякає дітей та завдає моральної шкоди. Враховуючи право кожної людини утримувати собак, відповідач приймає максимальні заходи, щоб убезпечити тримання собаки для навколишніх, зокрема відгородити парканом грядку від сусідів, але позивач перешкоджає. Вважають наявними неприязні відносини між сторонами, що стало підставою для позову. Відповідач просив врахувати, що правопорушення вчинено з необережності. Визнав вину повністю, так як є власником собаки. Відразу ж поїхав до лікарні, спілкувався з лікарями, весь час цікавився станом здоров`я [PERSON] , який на 3 день вже був дома. [PERSON] зовсім ніякої шкоди не завдано. Дітям не дозволяють спілкуватися з його родиною. До вказаних подій ніяких сварок з позивачем не було, вважає основною причиною - заздрість. Представник 3-ї особи звернула увагу на дотримання сторонами правил утримання домашніх тварин, порушення яких призвело до того, що малолітньому завдано шкоду здоров`ю. Разом з тим вказала неприпустимим ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відносно малолітніх дітей, які в даному випадку перебували фактично без нагляду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Постановою Валківського районного суду Харківської області від 25.06.2019 року у справі №615/833/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, та застосовано до нього міру адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 255 грн. з конфіскацією собаки. Судом встановлено, що 13.05.2019 року о 19-30 год. [PERSON] не забезпечив безпечне утримання в домашніх умовах собаки породи «вівчарка», яка вибігла з території домоволодіння за адресою його місця проживання: [ADDRESS] , в результаті чого малолітньому [PERSON] , [INFO] , заподіяно шкоду здоров`ю у вигляді укушених ран та саден голови, тулуба, кінцівок. Постанова суду не оскаржена, набрала законної сили 06.07.2019 року та звернута до виконання. Слід зауважити, що згідно з ч.6 ст.83 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом даної норми, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, це рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні сторони повідомили та визнали, що вказані події мали місце саме 14.05.2019 року, що підтверджується дослідженими доказами у сукупності. Суд приймає до уваги, що помилку в зазначенні дати вчинення адміністративного правопорушення у справі про адміністративне правопорушення № 615/833/19 допущено старшим інспектором ЮП СППП Валківського ВП ГУ НП в Харківській області Толстих С.Г., яка під час складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії АПР №027147 від 28.05.2019 року обґрунтувала звинувачення на підставі довідки КНП «Валківський РЦПМСД» № 17 від 24.05.2019 року. Вказану довідку суд визнає не допустимим та не належним доказом у цивільній справі, оскільки вона посвідчує факт звернення [PERSON] до АЗПСМ с. Високопілля 13.05.2018 року, що не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із встановленими судом обставинами у даній справі. Як зазначено в епікризі (виписний) із медичної карти стаціонарного хворого №1761, [PERSON] поступив в хірургічне відділення КЗОЗ «Валківська ЦРЛ» 14.05.2019 року в ургентному порядку з діагнозом: укушені рани і садна голови, тулуба, кінцівок. При надходженні пред`явив скарги на біль, наявність ран і саден на голові, спині, лівій нижній кінцівкі. Із анамнеза: зі слів матері і дитини 14.05.2019 року близько 19:00 год. дитину покусала сусідська собака породи «вівчарка». Зі слів дитини, він злякався собаку та побіг від неї. Укус спровокований. Поставлено основний діагноз: укушені рани і садна голови, тулуба, кінцівок. Згідно довідки КЗОЗ «ЦЕМД та МК» №02/б від 03.01.2020 року, 14.05.2019 року о 19:45 год. до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] виїжджала бригада екстреної медичної допомоги, яка після огляду поставила попередній діагноз: множинні укушені рани волосистої частини голови, укушені рани внутрішньої поверхні лівого стегна та лівого передпліччя, садна спини зліва. Відповідно змісту довідки КЗОЗ «Валківська ЦРЛ» від 20.05.2019 року [PERSON] перебував на лікуванні в хірургічному відділенні зазначеного медичного закладу з 14.05.2019 року по 20.05.2019 року. Як слідує із виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, 30.07.2019 року [PERSON] поставлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад, фобічний синдром. [PERSON] навчається в 1 класі Високопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Валківської районної ради Харківської області. Заклад відвідує з 01.09.2019 року по теперішній час. Пропусків через хворобу не було (довідка №195-з від 29.10.2019 року). Доказів, які б свідчили про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та тривалість лікування, суду не надано. З урахуванням вимог ст.12 ЦПК України з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, судом роз`яснено необхідність призначення відповідних експертиз, але позивач відмовилася. Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, суд зазначає, що згідно ст.1187 ЦК України під джерелом підвищеної небезпеки розуміється й утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. N 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України ) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювача шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Як стверджує позивач, собака, яка покусала дитину була породою «вівчарка», проте належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування цього позивач не надала, клопотань про з`ясування даної обставини суду не заявляла, а тому неможливо встановити, чи є собака відповідача «вівчаркою», чи відноситься вона до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою КМУ від 09.07.2002 р. N 944. Отже, задоволення вимог на підставі ст.1187 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, порода якого не є бійцівською, є неможливим. Разом із тим, інші домашні тварини (собаки), не зазначені у вказаному Переліку, не є такими, що створюють підвищену небезпеку. Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. N 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст.1166 ЦК України, особою, яка її завдала. Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст.68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки. За положеннями ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч.5 ст.319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що тілесні ушкодження, наявні у малолітнього [PERSON] , були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виражається у порушенні правил вигулу собак та незабезпеченні належних умов безпеки оточуючих. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у т. ч. у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Ч.1 ст.47 ЦПК України встановлює, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч.1 ст.59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Позивач є матір`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , виданих 11.01.2013 року та 22.09.2014 року відповідно Високопільською сільською радою Валківського району Харківської області, актові записи №№01, 15, а отже наділена здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді в інтересах малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , позивачем надано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої йому встановлено 30.07.2019 року діагноз - невротичний розлад на фоні стресового стану. Відповідно до довідки №69 від 31.10.2019 року, [PERSON] відвідує Високопільський ДНЗ «Сонечко» з травня по теперішній час. Пропусків через хворобу не було. Із наданої позивачем медичної довідки слідує, що 19.07.2019 року їй поставлено діагноз - синдром вертебрально артеріальної системи та вегето-сосудиста дистонія, який вона пов`язує з подіями 14.05.2019 року. Проте, належних та допустимих доказів, які б підтверджували спричинення позивачу та її сину [PERSON] шкоди здоров`ю внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що малолітньому [PERSON] не правомірними діями відповідача завдана моральна шкода, між якою та діями останнього є причинний зв`язок, та доведена вина відповідача в її заподіянні. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази про лікування позивача та її сина [PERSON] , на яке вона посилається в позові, викликане неправомірними діями відповідача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, а також причини неможливості організувати повсякденне життя. Суд відзначає, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої безпосередньо були порушені протиправними діями інших осіб, тому визнає відсутніми правові підстави для стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] . Матеріалами справи доведено, що моральну шкоду заподіяно з необережності, відповідач визнав вину повністю, добровільно сплатив потерпілій 2500 грн., хоча розмір матеріальних збитків документально не підтверджено. Постановою Валківського районного суду Харківської області від 20.11.2019 року виконання постанови суду від 25.06.2019 року в частині конфіскації собаки припинено, оскільки встановлено, що собака, яка покусала малолітнього [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] відсутня, що також підтвердили сусіди. За даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , виданих 18.03.2013 року та 03.10.2018 року Олексіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області, відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актові записи №№03, 09. Враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивача та в інтересах дітей, суд доходить висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача частину судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial