Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення додаткових витрат. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 1.10.2003 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12.02.2008 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2007 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 400 грн. щомісяця на кожну дитину до їх повноліття. Однак відповідач не завжди вчасно виконує вказане рішення суду, не сплачує кошти на утримання дітей. Крім того, на сьогоднішній день значно збільшився мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка щомісяця витрачає на дітей значні суми коштів, сплачуючи їх навчання, послуги лікарів, покупку продуктів харчування, одяг, взуття, тощо. Тому просять збільшити розмір аліментів, які стягуються на утримання доньок позивача з 400 грн. на кожну дитину щомісяця до 2 800 грн. щомісяця на кожну дитину, так як відповідач має можливість працювати та утримувати власних дітей. Крім того просять стягнути з відповідача на користь позивача 34 185 грн. додаткових витрат на утримання неповнолітніх доньок, що є половинною сумою від витрачених коштів позивачем на навчання дітей. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідач [PERSON] має іншу родину і зобов`язаний її утримувати, а надані позивачем докази, що підтверджують позов, є неналежними та недостовірними, оскільки вартість наданих послуг не може висловлюватись у довідках, а належним доказом з цього приводу є виключно бухгалтерські документи. Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, 1.10.2003 року сторони уклали між собою шлюб (а.с.9, зворот. бік). Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). 12.02.2008 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2007 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 400 грн. щомісяця на кожну дитину до їх повноліття (а.с.4). Обидві доньки сторін проживає разом з матір`ю, яка утримує і забезпечує їх фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Вказані обставини не заперечувались, були підтверджені учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. За змістом ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним вище судовим рішенням було встановлено обов`язок батька, відповідача по справі, утримувати своїх неповнолітніх дітей: доньок - [PERSON] та [PERSON] з визначенням розміру аліментів щомісяця на кожну дитину. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як вбачається із зазначених норм Законів України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" та „Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва 19.09.2007 року і на день винесення даного рішення збільшився з 485 грн. до 2 395 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1 197 грн. 50 коп. на одну дитину. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, а також диспозицію ст.192 СК України, суд вважає, що оскільки прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва 19.09.2007 року і на день винесення даного рішення збільшився з 485 грн. до 2 395 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1197 грн. 50 коп. на одну дитину, а також з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, матеріального і сімейного стану позивача, віку дітей, тому необхідно збільшити розмір призначених аліментів на утримання дітей з 400 грн. щомісяця на кожну дитину до 2800 грн. щомісяця на кожну дитину, який забезпечить необхідний рівень для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як наголошує ч.1, ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз`яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а не має право, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом, набуває певних знань або потребує оздоровлення чи відпочинку. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. Як вбачається з матеріалів цивільної справи справи, позивач [PERSON] , будучи потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) (а.с.127), понесла додаткові витрати на навчання [PERSON] на контрактній основі в Київському медичному коледжі №3 за період з 1.09.2019 року по 30.06.2020 року в розмірі 15 840 грн. (а.с.129), а всього сплачено за весь період навчання 31 680 грн., а також 23 490 грн. за її навчання в дитячій музичній школі №21 м. Києва (а.с.130). Додаткові витрати були понесені позивачем і за навчання доньки [PERSON] в тій же музичній школі за період з 2.09.2013 року по 27.11.2020 року в розмірі 13 200 грн. (а.с.131), а всього витрачено позивачем 68 370 грн. додаткових витрат на утримання обох дітей. Аналізуючи докази, в їх сукупності, суд вважає вказані витрати позивачки є додатковими витратами на утримання неповнолітніх дітей, оскільки вони були сплачені в її неповнолітньому віці і на їх потреби пов`язані з їх духовним розвитком та навчанням, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частину від витрачених коштів у грошовому вимірі 68 370 грн. : 2 = 34 185 грн., задовольнивши таким чином позов в цій частині. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1816 грн. судового збору, що складає суми двох задоволених позовних вимог (908 грн. х 2), від сплати якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: approved