Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання договору позики №1944772 від 20.05.2020 укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Мілоан», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - недійсним. Позовні вимоги аргументовані тим, що 20.05.2020 між позивачем та ТОВ «Мілоан», було укладено договір №1944772 про надання позики. В подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ«Мілоан»,, право вимоги за договором позики №1944772 від 20.05.2020 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Однак, вважає, що договір позики №1944772 від 20.05.2020 є недійсним, таким, що порушує законодавство про надання споживчих кредитів та захист прав споживачів. Зокрема вважає, що відповідачем в порушення положень ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» не повідомлено йому письмово всю інформацію щодо умов договору. Внаслідок цього, він будучи об`єктивно обмеженим в отриманні інформації, необхідної для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, був введений в оману при отриманні кредитних послуг. При оформленні позики йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту, жодних розрахунків позики з врахуванням витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням, поверненням позики не надано. Таким чином, позикодавцем було порушено рівність сторін при укладенні договору, його було введено в оману щодо істотних умов договору, які йому не були відомі, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Крім цього, вказав, що ТОВ «Мілоан» було надано йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, без підписання такої електронним підписом, що не відповідає положенням ч.6 ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». За таких обставин вказаний договір є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. А відтак вважає вказаний правочин недійсним. У зв`язку із наведеним просить позов задоволити. Ухвалою судді від 11 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника\~третьої особи\~13.05.2021\~поступили письмові\~пояснення на\~позовну заяву.\~У таких\~зазначає,\~що кредитний\~договір укладений\~з позивачем\~є таким,\~що укладений\~з додержанням\~вимог закону\~в тому\~числі в\~частині письмової\~форми.\~Волевиявлення на\~укладення якого\~позивач виявив\~у момент\~досягнення згоди\~з усіх\~істотних умов,\~направивши відповідачу\~підписану електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором відповідь\~про прийняття\~пропозиції укласти\~електронний договір\~(акцепт)\~у формі\~електронного повідомлення. Також позивач не надав, а в матеріалах справи відсутні підтвердження використання товариством нечесної підприємницької практики. Надання позивачу коштів згідно з умовами договору не заперечується позивачем. Враховуючи аргументи викладені в письмових пояснення, просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Подальший розгляд цивільної справи просить здійснювати без участі представника ТОВ «Мілоан». Представник відповідача скерував 14.05.2021 відзив, у якому вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Так, 20.05.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір №1944772 про надання кредиту на суму 3000 грн. зі сплатою процентів строком на 30 днів. Оспорюваний договір відповідає умовам чинного законодавства та приписам ст. 203 Цивільного кодексу України, підстави для визнання договору недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України відсутні. Позивач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Щодо підписання договору зазначає, що інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства роз`яснюється позичальнику, що у разі його згоди із офертою Товариства та виявлення бажання укласти електронний договір він має вчинити дію в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «Так», а саме ввести одноразовий ідентифікатор отримання від Товариства у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «Так», що одночасно є підписанням договору електронним підписом, як і було зроблено позивачем. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме акцептом в розумінні п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Враховуючи вище викладене просить в задоволенні позову відмовити. В судове засіданні позивач не з`явився, одночасно із позовом подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач, третя особа явку своїх представників не забезпечили, подали заяви про розгляд справи без їх участі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено,\~що 20.05.2020\~між позивачем\~та ТзОВ\~«Мілоан» було\~укладено договір\~№1944772\~про надання\~кредиту без\~конкретної споживчої\~мети у\~розмірі 3000,00\~гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 або п.1.5 договору. Як встановлено із змісту кредитного договору №1944772 від 20.05.2020, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісія, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. В додатку 1 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів). Відповідно до платіжного доручення №19981038 від 20.05.2020 на рахунок [PERSON] було перераховано кошти в сумі 3000 грн. від ТОВ «Мілоан» згідно з договором 1944772. Відповідно до п. 6.1, 6.2 Кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на вебсайті товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітноцифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Згідно з п. 6.3 Кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від відповідача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Факт підписання договору сторонами не оспорюється. Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Посилання позивача, як на підставу задоволення позову на невиконання відповідачем вимог ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи із наступного. Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-III від 12.07.2001 року (далі по тексту ЗУ №2664-III), є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року, права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, за обсягом своїх прав та обов`язків, прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, то позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-XII (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин). Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-III, що узгоджується з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», перед укладенням договору про надання фінансових послуг, фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи-підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений, порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Згідно зі змістом Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо. Тобто, підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Крім того, посилання позивача на порушення відповідачем ч. 2 ст. 12 ЗУ №2664-III, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються самим Договором, а саме п. 5.1., згідно з яким позичальник підтверджує, що: до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема в ч. 2 ст. 12 цього Закону та в Законі України «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно з Законом України «Про захист прав споживачів», про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є Товариство, мету збору персональних даних, а також про права позичальника суб`єкта персональних даних, які визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана йому Товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за договором та інші цілі, визначені Правилами; надав згоду на те, що Товариство має право звертатись за інформацією про фінансовий стан Позичальника до третіх осіб, які пов`язані з Позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Позичальника перед Товариством на підставі цього Договору, Товариство має право передати персональні дані та іншу інформацію про Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись: Бюро кредитних історій, Кредитним установам, факторинговим компаніям, суду, правоохоронним органам, адвокатам) для захисту своїх законних прав та інтересів та стягнення Заборгованості за Договором для відступлення прав вимоги за цим договором Товариству не потрібно будь-яке погодження Позичальника; до підписання цього Договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього договору, Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту цього договору, Правил та іншої інформації, розміщеної на сайті Товариства miloan.ua, зокрема розділ «Документи про відомості, вказані в ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже, відповідач в повній мірі поінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами у справі, відповідачем виконано умови кредитного договору в частині перерахування на банківську картку позичальника грошових коштів у сумі 3000, 00 грн. Доказів на спростування отримання коштів за договором у розмірі 3000 грн. та користування ними позивачем не надано. Таким чином, при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів, позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними. Таким чином, аналізуючи спірний кредитний договір №1944772 від 20.05.2020, в сукупності з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 215, ч. 1 і ч. 3 ст. 203 ЦК України, суд дійшов висновку, що при укладенні та підписанні зазначеного правочину сторонами було додержано усіх вимог, передбачених нормами чинного законодавства, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов, обов`язкових для даних видів договорів, при підписанні спірного договору позивач погодився з його умовами, перерахування на рахунок позивача кредитних коштів ніким не оспорюється, а тому умови зазначеного правочину не суперечать принципу добросовісності, підстав для визнання недійсним договору позики як в окремих частинах, так і в цілому, які наведені позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір №1944772 від 20.05.2020, був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не порушують вимог Закону України «Про захист персональних даних». На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed