Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

в позові вказано, що 09/12/2015 внаслідок ДТП транспортному засобу позивача Daewoo Nexia д.н.з [NUMBER] було спричинено шкоду; винуватим у вчиненні ДТП визнано [PERSON] ; відповідальність правопорушеника застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія "Український страховий стандарт»» на суму 50000 гривень, згідно (страхового полісу). Згідно наданого позивачу звіту про визначення вартості відновлювального ремонту ТОВ «Юніверсал асістантанс Україна» від 18.12.2015р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 27423,91 грн. Ця сума була виплачена на рахунок в банку з вирахуванням франшизи в розмірі 500 гривень. Позивач зазначає, що оцінка проводилась [PERSON] , який не є судовим експертом і не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку; експерт особисто транспортний засіб не оглядав, а у висновку зазначено, що «…звіт містить думку оцінювача щодо ймовірної ринкової вартості відновлювального ремонту, та не є гарантією того, що власник транспортного засобу зможе відремонтувати його за суму, яка дорівнює розміру, зазначеному в даному Звіті». Однак, коли позивач звернувся на СТО (м. Івано-Франківськ) для проведення ремонтних робіт, то вартість ремонту становила 33950 грн., що перевищує оціночний розмір на: 33950 - 27423,91 = 6 526,09 грн. Звернення позивача до страхової компанії з приводу відшкодування різниці вартості ремонту ігноруються, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 6526,09 гривень несплаченої частини страхового відшкодування, 10000 гривень моральної шкоди, 5000 гривень витрат на юридичну допомогу. Відповідач подав суду заяву за змістом якої, просив при розгляді справи застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Позивач подав суду пояснення, за змістом яких просив у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності відмовити, з тих підстав, що відносини, що склались між позивачем та відповідачем є відносинами між страхувальником та страховиком, а отже відповідно до ст. 268 ЦК України на них не поширюється загальний строк, передбачений ст. 257 ЦК України. Згідно з статтею 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Відповідно до п. 1.1. ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Таким чином позивач не є страхувальником, який перебуває у договірних відносинах зі страховиком. Отже заперечення позивача проти відзиву в частині не застосування позовної давності до вимог позивача суперечить правовому регулюванню, що міститься в ст. 268 ЦК України та засновано на невірному, помилковому застосуванню змісту правової норми. Судом встановлено наступні обставини. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16/12/2015 у справі №344/17305/15-ц, 09 грудня 2015 року близько 08:30 години [PERSON] в м. Івано-Франківськ по вул . Сорохтея , не оцінив дорожньої обстановки, не надав переваги в русі здійснюючи поворот автомобілю марки «Daewoo Nexia» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. [PERSON] визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже питання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не підлягає доведенню в цій справі. Згідно Полісу №АЕ/5660627 цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано ПрАТ "Страхова Компанія "Український страховий стандарт", страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду завдану життю та здоров`ю складає 100000 гривень, за шкоду завдану майну 50000 гривень, розмір франшизи 500 гривень. 18/12/2015 ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна» складено Звіт №54/52.12.15 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 27423,91 гривень. Позивачем зазначено, що страхувальником виплачено суму вартості відновлювального ремонту на рахунок в банку з вирахуванням франшизи згідно вказаного звіту. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно акту виконаних робіт №18/1 від 18.04.2016 року виданого підприємцем [PERSON] сума до оплати складає 33950 гривень. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, передбачено, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язаний відшкодувати завдані застрахованим транспортним засобом збитки з відновлювального ремонту транспортного засобу з обов`язковим урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно, страховик (ПАТ «СК «Українська страхова група») за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. В ст. 6 вказаного Закону визначається, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п.1.2, п.1.3, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 N 1335/5/1159) ( z0724-09 ), ця методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). За приписами Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля про встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим. Відповідно до вимог підпункту б п.8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а їх вартість з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. В той же час, позивачем не додано до матеріалів справи звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту є більшою ніж була йому відшкодована. Враховуючи викладене, при здійсненні оцінки вартості відновлювального ремонту експертом був застосований коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, що зазначено безпосередньо в звіті про оцінку. За таких підстав, доводи позивача щодо необхідності виплати ПАТ «СК «Українська страхова група» (страховиком за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту на підставі Акту виконаних робіт є необґрунтованими, оскільки ним не враховано коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом в Постанові від 12/02/2018 у справі №910/5001/17. За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. В той же час, в матеріалах справи відсутні, а позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, що розмір шкоди є іншим ніж той, який зазначений у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, на підтвердження своєї позиції стороною позивача не заявлялось клопотання про призначення експертизи. Позивач заперечив звіт про оцінку відповідача, зазначив в позові, що суб`єкта оціночної діяльності не попереджено про кримінальну відповідальність як судового експерта, але сам при цьому не подав суду експертизи вартості збитку складеного судовим експертом на підставі судової експертизи на замовлення і за рахунок позивача. При цьому Акт виконаних робіт від 18.04.2016 року №18/1 не є належним та допустимим доказом розміру завданої шкоди, оскільки не містить відомостей про транспортний засіб, який підлягав ремонту, тому позивачем не доведено, що наданий ним взагалі акт стосуються спірного автомобіля і спірної шкоди; документ, наданий позивачем не є звітом про оцінку вартості матеріального збитку. Також важливо особливо відзначити, що наданий позивачем документ не є первинним розрахунковим документом, він не свідчить про обставину фактичної оплати позивачем грошових коштів і фактичного їх зарахування в дохід і касу суб`єкта господарювання, який здійснив ремонт. Позивачем не надано розрахункових документів в підтвердження оплати суми, яку він просить стягнути з відповідача. Позивачем не підтверджено понесених ним витрат. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 6, 8 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі визначеному з урахуванням коефіціенту фізичного зносу та вирахуванням розміру франшизи в сумі 26923 грн. 91 коп., що визнається позивачем, а тому позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача перерахувати на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 6526,09 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже законом встановлено правовий порядок вирішення спорів за відповідним предметом, який порушено позивачем. Також позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача в розмірі 10000 гривень. Так, згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Однак позивачу завдано майнову шкоду, а не шкоду внаслідок порушення його особистого немайнового права. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України). Позивачем не доведено завдання йому значних душевних страждань відповідачем. Відповідачем не порушено будь-яких прав позивача. Відповідачем застосовано порядок виплати відшкодування, який визначений нормативно-правовим порядком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. 19/04/2016 відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача. Позивач прийняв грошові кошти від відповідача на виплату страхового відшкодування на його користь. Позивач не відмовився від прийняття сплачених йому грошових коштів відповідачем як від таких, що на його думку порушували права позивача. Позивачем не надано суду доказу того, що відповідач сплачуючи йому грошові кошти на виплату страхового відшкодування погоджувався на сплату їх частково чи на виплату більшого розміру відшкодування. Прийняття позивачем оплати від відповідача на страхове відшкодування свідчило про прийняття ним умов відповідача щодо виплати такого відшкодування. Таким чином позивач здійснив дії щодо прийняття грошових коштів на погашення перед ним боргу за страховим відшкодуванням, а з 19/04/2016 сплив загальний строк позовної давності. Однак позов позбавлений правових підстав, а тому суду належить відмовити в його задоволенні саме з цих підстав, а не у зв`язку зі спливом позовної давності. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: dismissed