Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Пунктом 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання їхньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Вказані позовні вимоги в подальшому позивачем були змінені шляхом зміни способу їх присудження, а саме: стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 1300 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею повноліття. Окрім того, представником позивача [PERSON] - адвокатом [PERSON] (договір про надання правової допомоги №5 від 21.09.2017 року) подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], [INFO] та встановити дні спільного спілкування в домашніх умовах: літні канікули - з 01 липня по 01 серпня; зимові канікули - з 30 грудня по 10 січня; осінні та весняні канікули - на суботу, неділю. Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач за первісним позовом [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Так як спільне життя не склалося, їхній шлюб було розірвано, а син залишився проживати з нею. Починаючи з 2013 року [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини не надає та не бере участі в її вихованні, а також не цікавиться її станом здоров'я. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Всім необхідним вона змушена сина забезпечувати самостійно, але її коштів на його потреби у неї не вистачає, хоча утримання дитини є рівним обов'язком як матері, так і батька. Після розлучення з відповідачем, вона створила нову сім'ю та виїхала разом із сином на постійне місце проживання за кордон. Відповідач не заперечив такому рішенню та 06 липня 2015 року написав заяву про надання дозволу на виїзд сина на постійне місце проживання в Російську Федерацію, усвідомлюючи при цьому, що в подальшому взагалі може не побачити свою дитину. Декілька разів на рік вона з сином приїздить в Україну, заздалегідь сповіщаючи про приїзд колишнього чоловіка [PERSON] та про можливість побачитись із сином [PERSON]. Однак, [PERSON] на це ніяк не реагує. Приїхавши на Україну в черговий раз в грудні 2017 року, вона неодноразово телефонувала колишньому чоловіку, але він не відповідав. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує дитину вдома та в школі як за кордоном, так і під час перебування в Україні. Після марних зусиль привернути увагу батька до себе, своїх захоплень, інтересів, син [PERSON] вже не має бажання з ним спілкуватися. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Після кількох років байдужого ставлення [PERSON] до сина, останній взагалі втратив родинні почуття до свого батька, перестав називати його татом та вважає своєю сім'єю її та її теперішнього чоловіка. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Це лише підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що після того, як його колишня дружина [PERSON] вийшла заміж, вона почала вчиняти перешкоди щодо його спілкування з сином. [PERSON] неодноразово натякала йому на те, щоб він відмовився від сина. Однак він від такої пропозиції відмовився, тому [PERSON] впродовж останнього року взагалі позбавила його можливості бачитись із сином. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з'явилася. Від представника позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 30.07.2018 року, надійшла заява про відмову від позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дану цивільну справу просить розглядати без участі позивача [PERSON], представника позивача - адвоката [PERSON] та без її участі. Позовні вимоги відносно стягнення аліментів підтримує у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] визнає повністю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився. З поданої його представником [PERSON] заяви вбачається, що як [PERSON], так і вона позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні, а тому просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. При цьому зазначає, що [PERSON] позов про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] визнає. Зустрічний позов просить задоволити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької райдержадміністрації Позняк О.В. (довіреність від 10.10.2017 року) в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2013 року було розірвано (а.с.6). Рішення суду набрало законної сили 09 серпня 2013 року. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], є відповідач - [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки №1132 від 08.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с.8). Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України чітко визначено загальний обов'язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч.8 ст.7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст.182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття слід задоволити та призначити відповідачу аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача по зустрічному позову [PERSON] з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON], а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не заперечувала щодо побачень батька з дитиною , їх спілкування. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між ними не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що зустрічний позов слід задоволити та визначити способи участі [PERSON], у вихованні сина [PERSON], [INFO] шляхом встановлення спілкування батька з сином у дні, вказані у зустрічному позові. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог як первісного позову, так і зустрічного позову.

Outcome: approved