Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 05.11.2010 року укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачеві гроші в сумі 50000,00 гривень, що за домовленістю сторін є еквівалентом 6300,00 доларів США. Вказує, що позика мала бкти повернена до 05.11.2015 року, проте відповідач свої зобов`язання не виконала та відмовляється повернути борг в добровільному порядку, тому звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу в розмірі 177345,00 гривень, що еквівалентно 6300 доларів США станом на день звернення до суду, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14934,70 гривень, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та судові витрати. В листопаді 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що договір позики з позивачем не укладала та не підписувала його, також коштів не отримувала, і тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості (т. 1а.с. 26). В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду і зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірний договір вона не підписувала, а отже відсутнє її волевиявлення на укладення цієї угоди, тому звернулася до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати недійсним договір позики, укладений 05 листопада 2010 року (т.1а.с. 94-96). В березні 2019 року відповідачем [PERSON] надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення вимог за зустрічною позовною заявою та вказує, що позивач була обізнана про наявність договору позики від 05.11.2010 року та власноручно його підписала. З метою повернення заборгованості ним неодноразово направлялись та були отримані позивачем листи про наявність боргу та пропозиції щодо укладення додаткової угоди, на що позивач не реагувала. Також вказує на закінчення строків позовної давності щодо визнання договору позики недійсним та просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог (т.1а.с.105-107). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву до провадження та об`єднано її в одне провадження за первісним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2019 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, на час якої зупинено провадження у справі. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача, роз`єднано та віділено в окреме провадження позовні вимоги про стягнення заборгованості та визнання недійсним договору позики. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача та об`єднано позовні вимоги про стягнення заборгованості та визнання недійсним договору позики. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року провадження у справі зупинено в зв`язку з вирішенням питання про відвід судді. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2019 року поновлено провадження у справі. Позивач та його представник адвокат Гура К.В. в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заперечили проти задоволення зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, посилаючись на обставини викладеній у відзиві на зустрічну позовну заяву та на необґрунтованість вимог. Відповідач та його представник - адвокат Завгородня В.В. в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог первісного позову про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, підтримали позовні вимоги згідно зустрічної позовної заяви про визнання договору позики недійсним з підстав відсутності волевиявлення відповідачки на його укладення, та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (далі- Договір), за змістом якого, позичальник [PERSON] отримала від позикодавця [PERSON] , а той у свою чергу передав у власність позичальнику грошову суму в розмірі 50000(п`ятдесят тисяч) гривень, що на день передачі гроршей відповідала еквівалентові 6300 (шість тисяч триста) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець. Передачу вказаних коштів у національній валюті було здійснено до підписання Договору (т.1а. с.45). Згідно п. 2 Договору сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 05.11.2015 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги позикодавця. Судом також встановлено, що зобов`язання за вказаним Договором з повернення у строк позики в сумі 50000 грн. відповідачем не виконано, та воно не виконано в повному обсязі на час розгляду справи. З листа [PERSON] на адресу [PERSON] від 16.03.2016 року встановлено, що позивач повідомив відповідача про виконання умов договору позики в сумі 50000 грн. щодо її повернення у семиденний строк з дня отримання повідомлення з урахуванням еквіваленту 6300 доларів США станом на 16.03.2016 року. Вказаний лист відповідачка отримала особисто, що слідує із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.108-110). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Строк (термін) виконання зобов`язання встановлений ст. 530 ЦК України, а саме, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Підпунктом б) п.2 Договору сторони визначили, що повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 6300(шість тисяч триста) доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець (за вибором позикодавця) на день передачі грошей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зобов`язання по договору не виконала та не повернула позивачеві суму позики 50000 грн., що еквівалентна на денеь передачі грошей 6300 доларів США у визначений договором термін до 05.11.2015 року. На підставі викладеного та враховуючи те, що передачу грошей було здійснено до підписання Договору (п.1 Договору), суд знаходить позов обґрунтованим лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 05.11.2010 року заборгованості в сумі 50000,00 грн., що є еквівалентом 6300 доларів США на денеь передачі грошей, та три проценти річних від вказаної суми за період прострочення з 05.11.2015 року по 29.08.2018 року (1027 днів) в сумі 4210,70 грн., всього в загальній сумі 54210,70 грн. Оскільки сторони в договору домовилися, що повернення боргу відбувається в сумі, що еквівалентна до долара США станом на час передачі грошей, то за цим Договором на час передачі грошей сума 6300 доларів США була еквівалентна 50000 грн., а не 177345 грн., тому в іншій частині вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 123373,71 грн. суд відмовляє у зв`язку з їх необгрунтованністю. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору позики, укладеного 05.11.2010 року між нею та [PERSON] , суд відмовляє виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої та третьої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 23.09.2019 року № 2557/2558/19-27, проведеної Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, підпис від імені [PERSON] та рукописний запис «Договір мною прочитано відповідає моїй волі» в договорі позики від 05.11.2010 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , виконаний самою [PERSON] (т.1а.с.182-185), що у свою чергу спростовує доводи відповідача про те, що вона не підписувала цей договір. Інших доказів на обґрунтування зустрічного позову відповідачка [PERSON] суду не надала. Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами зустрічні вимоги відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні зустрічного позову до [PERSON] про визнання Договору позики від 05.11.2010 року недійсним в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням первісного позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 542,11 грн.

Outcome: partial