Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь суму вкладу за Договором №765488/2014 від 27.03.2014 року в іноземній валюті у розмірі 2817,79 доларів США та вихідний залишок у розмірі 633,36 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що після спливу строку дії зазначеного договору відповідач відмовив їй у поверненні грошового вкладу, що на думку позивачки є порушенням договірних зобов'язань. Також позивачка просила стягнути судові витрати. Позивачка звернулась до суду із заявою про підтримання вимог за позовом та просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір №765488/2014 від 27.03.2014 року банківського вкладу "Марафон лояльність" в іноземній валюті у розмірі 3911,00 доларів США, за умовами якого [PERSON] внесла грошові кошти на депозитний рахунок [NUMBER] строком на три місяці до 27.06.2014 року під 12,5 % річних. Позивачка звернулась 11.09.2014 року до відповідача із письмовою заявою щодо повернення грошових коштів за її рахунками, однак 23.10.2014 року отримала відмову з посиланням на Постанову НБУ №172 від 28.03.2014 року та пропозицією розмістити вільні кошти на депозит. Згідно ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їхніх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений або невизначений строк, підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, на що вказує ст.629 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. У відповідності до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтею 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Невиконання належним чином відповідачем по справі прийнятих на себе зобов'язань за договором вказує на порушення договірних умов, а, як наслідок, порушення законних прав та інтересів позивачки, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь внесених нею на депозитний рахунок грошових коштів відповідно до умов договору. Посилання відповідача у наданій відповіді позивачці на Постанову НБУ безпідставні та суперечать вимогам ч.4 ст.4 ЦК України, оскільки норми ЦК України та Законів України мають вищу юридичну силу. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені нею судові витрати у розмірі 365,00 гривень.

Outcome: partial