Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У квітні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] стали проживати однією сімєю з 1998 року по лютий місяць 2013 року у квартирі її батьків [ADDRESS]. За час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Під час спільного проживання у 2005 році з відповідачем прийняли рішення про укладення договору будівельного підряду про дольове житлове будівництво ТОВ «Укрстандарт». Обєктом будівництва стала квартира за № 43, що знаходиться по вулиці Народної Волі, 1-А корпус 2 у м. Хмельницькому загальною площею 62,7 кв.м., внески на будівництво квартири сплачувалися із сімейного бюджету. З 2008 року після задачі будинку у експлуатацію за спільні кошти розпочато ремонтно-оздоблювальні роботи. [PERSON] того, у 2008 року за спільні кошти було придбано автомобіль Хундай Туксон, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. У серпні місяці 2010 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено. У 2011 році відповідачем було продано автомобіль марки «Хундай Туксон», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], а спірна квартира № 43 у будинку по вулиці Народної волі, 1-А у м. Хмельницькому відповідач продав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого за № 385. Відповідач не визнає її права власності ні на частину квартири, ні на частину автомобіля. Просила встановити факт проживання однією сім»ю з [PERSON], визнати спільним сумісним майном набутим сторонами у шлюбі квартири та автомобіля, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири та автомобіля, поділити майно, визнавши право власності на ? частину квартири та 1/2 частину автомобіля. Ухвалою суду від 26.01.2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, поділу вказаного автомобіля, поділу квартири та визнання права власності на 1/2 його частину залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник решту заявлених вимог підтримали та уточнили в частині встановлення факту проживання однією сімєю до серпня місяця 2010 року, просять їх задоволити. Суду пояснили, що з серпня місяця 1998 року, позивач проживала спільно однією сім»єю із [PERSON] у квартирі за № 7 по вулиці Молодіжній, 3/2 у м. Хмельницькому, а з 2001 року стали проживати у належній її батькам квартирі № 2, що по вулиці Молодіжній, 3/1. За час спільного проживання вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Означені обставини підтверджуються світлинами, де зображені вони разом, що свідчить про їх спільне проживання як сім»ї. У 2005 році вони вирішили придбати двокімнатну квартиру для спільного проживання, для цього відповідачем було укладено контракт про участь у фінансуванні будівництва. В 2008 році був придбаний автомобіль марки «Хундай Туксон». Вони дійсно займались реалізацією продукції компанії «Amway». Підтвердила суду, що власні кошти нею внесені у розмірі 40 000 грн. для придбання вхідних дверей квартири, кухні, шафи-купе, спальні, тому вважає, що означена квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, інших коштів у придбання квартири за договором вона не вносила та підтвердити об»єктивно ці обставини ніякими доказами не може. Підтвердила суду, що частково кошти виручені від продажу квартири батьків відповідачів внесені [PERSON] в рахунок оплати квартири у ТОВ «Укрстандарт», позаяк між собою вони домовились, що спадкову квартиру оформлять лише на [PERSON], аби здешевити витрати, а потім у разі відчуження поділять кошти виручені від її продажу. Не заперечує і того факту, що кошти для придбання автомобіля «Хундай Туксон» були внесені виключно зо особисті кошти відповідача [PERSON], котрі виручені від продажу його власного автомобіля марки «Нива» проданого у переддень придбання спірного автомобіля 19.02.2008 року та закриття ним депозитного кладу у розмірі 100 000 грн. 20.02.2008 року у день його придбання. Не заперечила і того факту, що вона мала свої особисті рахунки відкриті у ПАТ «Авальбанк», якими користувалась особисто сама. Відповідач [PERSON] та його представник заявленого позову [PERSON] не визнали, просять у його задоволенні відмовити. Суду пояснили, що [PERSON] не проживав спільно однією сім»єю із [PERSON], не вів спільного господарства, не мав спільного бюджету, та їхні відносини не мали ознак сім»ї, Вони були партнерами по спільному бізнесу Amway. Виключно для своїх особистих потреб придбав як квартиру по вулиці Народної Волі, 1-А, так і автомобіль Хундай Туксон. В підтвердження цьому є договори депозитних вкладів з відповідними банківськими установами та вкладання коштів з цих вкладів у будівництво квартири № 1-А [ADDRESS] по [PERSON] волі у м. Хмельницькому. Окрім того частина грошових коштів вкладена у будівництво квартири отриманих від продажу квартири, що належала його матері. Він не потребував вкладення коштів [PERSON], оскільки мав свої власні кошти, котрі тримав на депозитах та значна частина коштів знаходилась у нього вдома від продажу квартири. Ним, 12 лютого 2008 року та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва спірної квартири. Зобовязання за цим договором виконані ним особисто за рахунок власних коштів, котрі були виручені від продажу квартири [ADDRESS] та за рахунок коштів, які зберігались у нього вдома та знаходились на депозитних рахунках. Не заперечує факту певних відносин із [PERSON], але ніяким чином вони не повязані із створенням сім»ї із позивачкою. Дійсно у вказаний період вони зустрічались із нею, однак спільного проживання, повязаного спільним побутом та спільним бюджетом не було. Такі відносини мали характер знайомства, поодиноких зустрічей, однак із [PERSON] ніколи не проживав у [INFO] та Молодіжній, 3/12 кв. 7 у м. Хмельницькому однією сім»єю, однак не заперечує, що бував у цих квартирах. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав. Вважає, що спірна квартира була особистою власністю лише [PERSON] Спільно однією сім»єю з [PERSON] він не проживав, не мали вони спільного бюджету. Підтверджує, що позивач була його коханкою, такі відносини в означений період часу [PERSON] мав із багатьма жінками, тому договір купівлі-продажу квартири відповідає вимогам закону, і при його укладанні він не порушував законних прав позивача, позаяк квартира придбана за кошти відповідача [PERSON] Заслухавши доводи позивача [PERSON] та її представника, заперечення відповідача [PERSON], його представника та [PERSON], перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов задоволеним бути не може з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідачем [PERSON] 14 грудня 2005 року укладений контракт будівельного підряду про дольове житлове будівництво за № 98-6/2/2005 із товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстандарт» на будівництво та передачі у власність двокімнатної квартири [ADDRESS] корпус 2 у м. Хмельницькому. За цим договором [PERSON] оплачує вартість будівельних робіт у визначений строк шляхом передачі коштів у банк на рахунок підприємства періодичними платежами. На підставі цього договору відповідач (за договором довіритель) отримує у власність закріплений за ним обєкт інвестування після введення обєкта будівництва в експлуатацію за умови: - повної сплати вартості за обєкт інвестування відповідно до графіку конкретної площі квартири та акту приймання передачі квартири. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] на квартиру № 43 у будинку 1-А корпус 2, що вулиці Народної Волі у м. Хмельницькому загальною площею 62.5 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м. по [PERSON], 1-А серії САВ 3679383 від 11.02.2008 року було видано управлінням житлово-комунального господарства згідно рішення № 1375від 13.12.2007 року. Окрім цього, 21 лютого 2008 року ним придбаний автомобіль «Хундай Туксон», реєстраційний номер [NUMBER]. Як вказувала позивач в обґрунтування заявленого нею позову, з серпня місяця 1998 року по місяць 2010 року вона проживала з [PERSON] однією сімєю без шлюбу і правовою підставою позову зазначала ст. 74 СК України, яка діє з 01.01.2004р., відповідно до частини 1 якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Верховний Суд України в справі №6-97 від 20.02.2012р. зробив правовий висновок, що є джерелом права, про те, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] цього, ст. 74 СК України діє з 01.01.2004 року, у зв*язку із чим на час з серпня місяця 1998 року до 31 грудня 2003 року, що охоплюється позовними вимогами, її правила не підлягають застосуванню. [PERSON] того, [PERSON] що до 23 листопада 1999 року перебував у іншому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] обґрунтовує факт спільного проживання як чоловіка та жінки без шлюбу із [PERSON] з серпня місяця 1998 року до серпня місяця 2010 року, а відтак і придбання означеного майна за спільні кошти показами свідків та фотознімками подій їх спільного проживання. Відповідач [PERSON] не заперечуючи відображених подій на них за його участю категорично заперечує щодо спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету між ними, при цьому посилався на те, що означені світлини не можуть підтверджувати і не підтверджують факту спільного проживання однією сім»єю із [PERSON] При цьому він посилається лише на те, що вони являлись партнерами по бізнесу «Amway» тривалий час, не заперечує, що знаходились у дружніх стосунках, у фактичних шлюбних відносинах ніколи не перебували, тому проведення ними спільного відпочинку, участі у похованнях рідних обох сторін, відвідування знайомств та родини останніх не свідчать про наявність між ними усталених відносин як подружжя. Він ніколи не представляв [PERSON] у колі знайомих, друзів чи родини як свою дружину, мав у цей час інших жінок з якими також проводив час. Такі обставини підтверджуються журналом компанії із реєстрацією позивача та її сина у «Amway», така реєстрація значиться і за відповідачем [PERSON], зареєстрованого у компанії із своїм сином. Цих обставин сторони не заперечують. Однак, суд вважає, що надані фотокартки на яких зображені відповідач та позивачка навіть в домашній, неформальній обстановці, під час відпочинку та участі у похованні родини сторін не можуть підтверджувати факту спільного сумісного проживання та наявних усталених відносин як подружжя. З пояснень [PERSON] слідує, що він не мав наміру та потреби купувати житло для проживання них обох, оскільки [PERSON]А була забезпечена житлом. Позивач має у власності квартиру за №2 у житловому будинку №3/1 по Молодіжній у м. Хмельницькому. Тому, суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] проживав з його матір»ю та ним постійно у квартирі його матері, у них був спільний сімейний бюджет. Не знайшла свого підтвердження і позиція позивачки [PERSON] стосовно того, що вони планували із [PERSON] поліпшити житлові умови, уклавши договір на будівництво квартири, а квартиру залишити сину [PERSON]. Такі твердження нею спростовані в ході судового розгляду про те, що вона не вносила коштів у будівництво квартири, а лише у її облаштування (придбання кухні, вхідних броньованих дверей, кухні), належних та допустимих доказів в обґрунтування цієї позиції не надала. Укладений договір 08.08.2008 року [PERSON] із ФОП [PERSON] на виготовлення кухні придбаної для квартири №43 по вулиці Народної волі у будинку, 1-А, спростовує показання [PERSON] щодо придбання особисто нею за свої власні кошти, а сам факт вказівки домашнього номеру телефону [PERSON] не підтверджує внесення особисто нею коштів за договором та факту спільного проживання. Натомість спростовуються і її покази щодо позики коштів на її придбання у свідка [PERSON] на придбання кухні, позаяк згідно показів цього свідка такі кошти позичала [PERSON] у 2010-2011 роках, тоді як договір укладений [PERSON] 08.08.2008 року та такі кошти чомусь віддавав [PERSON] Не підтверджує наявності факту спільного проживання і укладання договору про надання послуг стільникового мобільного зв»язку на ім»я [PERSON] із вказівкою у ньому адресу доставки кореспонденції [ADDRESS], адже адреса проживання відповідача в ньому зазначена адреса його реєстрації - Старокостянтинівське шосе, 12 кв. 46. Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен банк [PERSON]» [PERSON] користувалась наступними депозитними картками 13.09.2005 до 13.09.2006 року вкладом на суму 11 412,8 грн., з 22.09.2006 року по 27.02.2007 року на суму 11 486,64 грн., з 27.02.2007 року по 29.03.2007 року на суму 9 523,35 грн. та з 15.03.2007 року по 24.03.2008 року на суму 22 537,8 грн. [PERSON] розрахунки свідчать про те, що [PERSON] після закриття попереднього вкладу відкривала новий, що підтверджує її та відповідача [PERSON] пояснення, що кожен із них окремо мав особисті власні кошти, що спростовують посилання позивача на спільність бюджету. Не підтверджуються цим документом і вкладення цих коштів у їх спільний бюджет. Як свідчать декларації про доходи [PERSON] у період 2007- 2008 років (час придбання майна) він мав достатньо доходів, аби придбавати означене майно за свої власні кошти. Означені обставини підтверджуються довідкою ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» від 19.05.2014 року про вкладення коштів на депозитні рахунки. Проте, досліджуючи докази в частині заробітку [PERSON] суд прийшов до висновку, що не знайшли свого підтвердження і посилання [PERSON] та її представника стосовно наявного достатнього доходу для придбання такого майна, оскільки позивач зареєструвалась приватним підприємцем лише у 2007 році, із довідки про управління МІндоходів у Хмельницькій області слідує, що у 2007 році її дохід становив 00 грн, у 2008 році перебувала на спрощеній системі оподаткування та виручка від реалізації робіт та послуг становив 28 898,99 грн., у період з 2006 по 2008 рік вона мала мінімальний дохід за місцем основної роботи, фактично утримувала дитину-інваліда. Однак такі докази на думку суду не можуть бути покладені в основу підтвердження факту спільного проживання, виходячи з наступного. Покази [PERSON] є суперечливими, позаяк з первинної позовної заяви позивачки слідує, що вона спільно із [PERSON] вносили спільні кошти у придбання квартири та автомобіля, однак в ході судового розгляду заперечила їх та визнала факт придбання спірного автомобіля та квартири лише за кошти самого [PERSON], вносив їх на своє ім»я, власними коштами Судом достовірно установлено, що [PERSON]. проживаюча [INFO] була отримувачем житлової субсидії, однак при цьому членом своєї сім»ї [PERSON] не зазначала, відповідно до даних його паспорта він був зареєстрований у квартирі № 46 по Старокостянтинівському шосе 12 у м. Хмельницькому з 09.12.1999 року до реєстрації його по вулиці Народної Волі 1А з 21.05.2010 року, що підтверджується відповідними довідками ЖЕД №2 від 29.04.2014 року за №851. Судом за клопотанням позивача [PERSON] допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] котрі показали, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім»єю в квартирі за №2 по улиці Молодіжній,3/1. Їх покази в частині того, що вони знали про те, що сторони проживають разом, та ті факти, що [PERSON] автомобілем забирав позивача з ринку, де вона здійснювала торгівлю не можна віднести до спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету. Допитані судом вказані свідки не могли підтвердити наявності у них спільного сімейного бюджету та не знають за чиї кошти було придбано квартиру за №45 по вулиці Народної Волі, 1-А у м. Хмельницькому та автомобіль «Хундай Туксон». Правдивість показів цих свідків в судовому засіданні спростована показами самої [PERSON]А, котра підтвердила суду покази відповідача [PERSON] про те, що квартира та автомобіль придбані за особисті кошти [PERSON], вона вносила лише кошти для придбання зимових шин до автомобіля та кошти для придбання вхідних дверей у квартиру, шафи-купе, кухні та спальні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що відносини [PERSON] та [PERSON] побудовані на спільному бізнесі по реалізації продукції «Amway», учасниками якої вони теж були. Не заперечували про те, що [PERSON]А зустрічався із [PERSON], однак їх відносини не мали ознак сім»ї, на відпочинках брав участь як [PERSON], так і вони. Покази позивача [PERSON] є суперечливими, вони не узгоджуються із показами її ж свідків, допитаних судом. Так, із показів позивачки слідує, що вона із [PERSON] мала спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство, тоді як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що їм нічого не відомо про те, чи мали сторони спільний сімейний бюджет, взагалі про спільність коштів. Тому з цих підстав суд не може покласти такі покази в основу судового рішення, оскільки вони не доводять факту спільного проживання сторін і покази свідків [PERSON],[PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю сторін з 1998 року та проживання їх спільно до 2010 року у її квартирі та квартирі її матері. Згідно вимог частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Не заслуговують на увагу пояснення позивача та її представника стосовно спільного проживання та ведення спільного господарства нею та [PERSON], позаяк факти вкладення коштів на депозитні рахунки кожною стороною якраз і свідчить те, що сторони окремо визначали комплекс придбаного ними майна за власні кошти, а не спільно проживали як сім»я вказує позивач. Не заслуговує на увагу і посилання позивача та її представника на підтвердження вимог стосовно спільного бюджету. Окрім того позивач в ході судового розгляду підтвердила, що коштів у будівництво квартири вона не вкладала, а лише 40,0 тис. грн. особистих коштів вклала у придбання меблів до спірної квартири, а зняті нею з депозитного рахунку кошти вкладені у нові відкриті вклади та не свідчать на використання їх на оплату вартості спірної квартири. Позивач [PERSON] повністю підтвердила той факт, що автомобіль Хундай Туксон придбаний [PERSON] за 137,0 тис. грн. виключно за кошти [PERSON] (депозитний рахунок «Класичний» №2630090011457 в розмірі 100 000, 0 грн. закритий в день придбання автомобіля 20.02.2008 року та продаж його власного автомобіля «Нива»), що підтверджується довідкою АТ «Укрексімбанк» від 20.05.2014 року про закриття ним депозитного вкладу в переддень придбання автомобіля марки «Хундай Туксон» в сумі 100 010,54 грн. достроково, згідно довідки-рахунку за № 709636 від 21.08.2008 року вартість автомобіля складає 137 800,0 грн. Відповідно до доручення наданого [PERSON] на розпорядження транспортним засобом марки «Нива» [PERSON] і отримані ним кошти за фактичну передачу цього автомобіля вніс у придбання нового автомобіля. Для визначення осіб таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, У звязку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім»єю слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Однак, таких обставин придбання спірної квартири та автомобіля внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] суд не встановив, а позивач та її представник таких обставин не довели. Натомість [PERSON] визнала факт придбання автомобіля «Хундай Туксон» виключно за кошти самого [PERSON], а придбання до означеного автомобіля зимових шин ніякими обєктивними доказами їх придбання взагалі не доведено, а [PERSON] їх придбання заперечив. Позивач не довела, а суд відповідно не встановив придбання меблів до квартири [PERSON] виключно і за кошти позивача [PERSON], оскільки будь-яких доказів в обґрунтування заявлених вимог нею не надано. Її посилання на договір укладений [PERSON] заперечує її покази, наявність у цьому договорі номеру домашнього телефону ніяким чином не підтверджує спільність їх проживання, та оплату цього договору позивачкою. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Стосунків чоловіка та жінки [PERSON] із [PERSON] в ході судового розгляду не заперечував Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу законів про шлюб та сім"ю України" ( діючої до 21 грудня 2007 року), в якій вказано, що судам слід мати на увазі, що правила ст.ст. 22, 28, 29 КпШС не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім"єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст. 17 Закону "Про власність", відповідних норм ЦК і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". При наведених обставинах суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу укладеного [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2013 року недійсним. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові за недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed