Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Подано позов Дочірнього підприємства «Перещепинетеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради, в якому позивач, згідно уточнень просив суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача пеню у розмірі 1 569,26 грн.; суму 3 % річних 191,26 грн. та суму інфляційних нарахувань 71,13 грн., яка виникла через несплату відповідачем заборгованості за послуги централізованого опалення, що рахувалась станом на 01 серпня 2015 pоку. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Дочірнє підприємство «Перещепинетеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради є надавачом послуг з централізованого опалення у м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області та здійснює постачання послуг до квартири № 43 у будинку № 2 мікрорайону "Орільський" в м. Перещепине, власником якої є громадянин [PERSON], у якій він зареєстрований та проживає. Відповідач, як власник квартири у багатоквартирному житловому будинку, зобов'язаний щомісячно вносити платежі за послуги централізованого опалення до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Розмір платежів затверджено рішенням виконавчого комітету Перещепинської міської ради від 08 січня 2008 року № 180. Однак, в порушення вимог законодавства, [PERSON] не здійснював оплату за послуги з централізованого опалення вчасно і у встановленому розмірі. Залишив поза увагою звернення адміністрації підприємства з проханням сплатити заборгованість та поточні платежі. Внаслідок несплати поточних платежів за послуги з централізованого опалення, станом на 01 серпня 2015 року за квартирою № 43 будинку 2 мікрорайону «Орільський», власником якої є боржник, рахувалась заборгованість у розмірі 6 304,20 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості, позивачем здійснено нарахування пені, 3 % річних та інфляційних на суму заборгованості, що рахується за квартирою. Після звернення позивача з позовом до суду відповідач оплатив основну суму заборгованості, відмовившись сплачувати нараховану позивачем пеню, 3% річних та інфляційні, що є підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що обов`язок сплачувати штрафні санкції передбачено нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України. Просила не зменшувати розмір пені, оскільки позивач має велику кредиторську та дебіторську заборгованість. Визнала, що договору на постачання послуг централізованого опалення між сторонами не укладалось, відповідач за укладанням договору не звертався. Постачання теплової енергії фактично здійснюється. В судовому засіданні 10 листопада 2015 року відповідач заперечив проти задоволення позову, вказуючи, що заборгованість утворилася внаслідок тяжкого матеріального становища сім`ї відповідача, основна сума заборгованості сплачена, а тому підстав для нарахування збитків немає. Надав суду письмові заперечення, згідно яких вказав на відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо надання комунальних послуг, добровільну сплату ним вартості наданих позивачем послуг, важкий матеріальний стан, який пояснюється хворобою дитини, на лікування якої витрачаються майже всі кошти сім`ї, вказав на несправедливість нарахованої заборгованості. Не заперечив проти факту постачання позивачем до квартири послуг централізованого опалення. В судове засідання 10 грудня 2015 року відповідач не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв, про розгляд справи за його відсутності не надавав. В судовому засіданні залучено в якості третьої особи [PERSON], яка вказала на те, що є дружиною відповідача, вона фактично проживає в квартирі № 43 у будинку № 2 мікрорайону "Орільський" в м. Перещепине та нею здійснюється сплата комунальних платежів. Через хворобу спільної дитини відповідача та третьої особи, дохід сім`ї витрачається на лікування дитини. Просила суд відмовити в задоволенні позову та зменшити розмір неустойки, оскільки вона виникла з поважних причин. Не заперечила проти факту постачання позивачем до квартири послуг централізованого опалення. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Матеріалами справи підтверджено, що Дочірнє підприємство «Перещепинетеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради є надавачом послуг з централізованого опалення у м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.6, 13/ та як визнано сторонами, здійснює постачання послуг централізованого опалення до квартири № 43 у будинку № 2 мікрорайону "Орільський" в м. Перещепине, власником якої є громадянин [PERSON], у якій він зареєстрований та проживає /а.с.12/. Разом з позивачем у квартирі проживають дружина відповідача - [PERSON], сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Сторонами визнано, що договору між позивачем та відповідачем щодо постачання послуг централізованого опалення станом на момент розгляду справи в суді не укладено, водночас позивачем постачання енергії здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-15 (надалі Закон № 1875-15) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу Згідно зі ст. 19 Закону № 1875-15, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону № 1875-15 споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п.3 ч.2 ст. 21 Закону № 1875-15, виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). За таких обставин, оскільки сторонами у справі визнано факт постачання послуг централізованого опалення позивачем до квартири відповідача, у відповідача наявний обов`язок з оплати комунальних послуг, передбачений п.5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-15. Такий же обов`язок споживача оплачувати вартість наданих послуг встановлено статтями 64, 66 - 68, 156, 162 Житлового кодексу Української PCP (зі змінами), «Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», «Правилами користування тепловою енергією», п. 18 «Правил надання населенню послуг по водо - теплопостачанню та водовідведенню», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у відповідності до яких споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Судом встановлено, що в порушення положень п.5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-15 відповідач послуги централізованого опалення, надані позивачем не оплачує, внаслідок чого за ним станом на 01 квітня 2015 року утворилась заборгованість, не погашена згідно позовної заяви і на 01 серпня 2015 року в сумі 6304,20 грн. /а.с.7/, яку відповідач сплатив в добровільному порядку до 04 вересня 2015 року /а.с.26, 29/. П.10 ч.3 ст.20 Закону № 1875-15 визначено, що Споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. У відповідності до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. В зв`язку з не сплатою відповідачем у встановлені строки заборгованості за надані послуги централізованого опалення, позивачем проведено відповідачу нарахування неустойки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України /а.с.8/, яка станом на день розгляду справи відповідачем не сплачена. За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, які виникли внаслідок несвоєчасної сплати заборгованості за послуги централізованого опалення, означену заборгованість сплачено позивачем лише 04 вересня 2015 року, розрахунок пені відповідачем, третьою особою не оскаржується, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем відповідачу суми неустойки за прострочення платежів в розмірі 1569,26 грн. Водночас, відповідачем в запереченнях на позовну заяву пояснено, що заборгованість з послуг централізованого опалення виникла внаслідок тяжкого матеріального становища сторін, яке виникло внаслідок хвороби спільної дитини відповідача та третьої особи. Означені обставини підтверджені медичними документами, наданими відповідачем та третьою особою. Третьою особою в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки. Так, згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи добровільну сплату відповідачем заборгованості за послуги з централізованого водопостачання станом на момент розгляду справи в суді, виходячи з наданих суду доказів на підтвердження обставин, покладених в обґрунтування клопотання про зменшення розміру неустойки, суд вважає обставини, на які послався відповідач та третя особа такими, що мають істотне значення та зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем до 313,85 грн. При цьому, доводи представника позивача на тяжкий матеріальний стан позивача не приймаються судом до уваги, як обставини, що виключають можливість застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України в частині зменшення розміру неустойки, оскільки можливість зменшення розміру неустойки не залежить від фінансового стану кредитора. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. (Правовий висновок ВСУ по справі 6-59цс13 від 30.10.2013 р.). Подібна позиція зазначена у правовому висновку ВСУ по справі 6-68цс12 від 20 червня 2012 р. Так, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, виходячи з наявності заборгованості відповідача перед позивачем та перевіривши розмір нарахованих інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних за прострочення, враховуючи відсутність оскарження відповідачем означених сум, суд вважає їх такими, що нараховані правомірно та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача 191,26 грн. 3% річних; 71,13 грн. інфляційних нарахувань. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивачем при зверненні до суду понесено витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., які у відповідності до положень ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial