Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ „Дельта Банк" та відповідачем [PERSON] 15.10.2007 року було укладено кредитний договір № 003-14103-151007, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1700 гривень з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік, а також плати за ведення кредитної справи в розмірі 2,7 % на місяць. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 20.03.2014 року становить 1615,18 гривень, із яких: 1251,87 грн. - заборгованість за кредитом, 54,85 грн. - заборгованість за відсотками, 308,46 грн. - заборгованість з комісії. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні обставини позову визнав, проте просив суд застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки з визначеного в договорі строку повернення кредиту пройшло більше п'яти років. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору № 003-14103-130307 від 15.10.2007 року; копію меморіального ордеру № 36759123 від 15.10.2007 року; розрахунок заборгованості; копію анкети позичальника, копію рахунку-фактури № V488000339 від 15.10.2007 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 15.10.2007 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта" (правонаступником якого є ПАТ „Дельта Банк") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-14103-151007, за яким позивач надав відповідачу кредит розмірі 1904 гривні з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік та плати за ведення кредитної справи в розмірі 2,7 % на місяць. Кінцевий строк повернення кредиту був визначений договором до 14.10.2008 року та в подальшому сторонами не змінювався. Договір передбачав щомісячне погашення відповідачем кредиту шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 222 грн. Відповідач востаннє вносив оплату по кредиту 15.02.2008 року та протягом тривалого періоду не виконував взяті на себе зобов'язання. Відповідно до розрахунку позивача станом на 20.03.2014 року заборгованість по кредитному договору становить 1615,18 гривень, із яких: 1251,87 грн. - заборгованість за кредитом, 54,85 грн. - заборгованість за відсотками, 308,46 грн. - заборгованість з комісії. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідач просив застосувати до вказаних вимог банку позовну давність. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами). Відповідно до ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки сторони договору визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, тому і початок перебігу строку позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення позичальником строку його погашення. Крім того, відповідно до положень укладеного між сторонами договору - строк повернення кредиту (остаточний строк виконання зобов'язання) закінчувався 14.10.2008 року та сторонами не змінювався. Слід відрізняти строк дії договору (ст. 631 ЦК України) та строк виконання зобов'язання (ст. 530 ЦК України), які не є тотожними. При цьому, визначальним для питання перебігу строку позовної давності є саме строк виконання зобов'язання, а не строк дії договору, та саме після настання строку виконання зобов'язання (всього або частини) починається перебіг строку позовної даності. З розрахунку боргу слідує, що всі нарахування, про стягнення яких просить позивач були здійсненні до спливу строку повернення кредиту (до 14.10.2008 року), таким чином, з вказаного дня позивач мав дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. При цьому, з часу настання кінцевого строку повернення кредиту (14.10.2008 року) до часу звернення позивача з даним позовом до суду (позов надійшов до суду 10.06.2014 року) - пройшло значно більше, аніж три роки, тому позов пред'явлено до суду поза межами строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач. Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором, але позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed