Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить постановити рішення, яким позбавити його матір - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно нього - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У підтвердження заявлених вимог покликається на те, що він з народження проживав зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . З 01.05.2018 року його мати [PERSON] фактично не проживає зі ним та його батьком як одна сім`я та усунулась від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина. З моменту, коли мати пішла із сім`ї, він проживає з батьком [PERSON] та перебуває на повному його утриманні. Його батько подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на його утримання і такий 08.11.2018 року був виданий судом. Відповідач довгий час не виконувала судовий наказ та ухилялася від сплати аліментів, чим спричинила виникнення заборгованість в розмірі 22320 грн. Несплата аліментів [PERSON] стала підставою для відкриття Кам`янка-Бузьким ВП ГУ НП у Львівській області кримінального провадження № 12019140220000163, внесеного 16 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, на день подання даної позовної заяви у Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області слухається кримінальна справа № 446/1467/19 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (№ 446/1467/19). 16.09.2019 року Львівський апеляційний суд визнав судовий наказ Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.11.2018 р. у справі № 446/1683/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, таким що не підлягає виконанню. 23.10.2019р. [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву про поворот виконання рішення у справі №446/1683/18 за заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] 06.11.2019р. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області прийняв до розгляду заяву відповідача та допустив поворот виконання рішення у справі № 446/1683/18. Такі дії відповідача призвели до того, що він - неповнолітня дитина 01.10.2019 року був змушений звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь аліментів. На день звернення до суду з даним позовом справа № 446/1821/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів не розглянута. Крім цього, 11.07.2018 року близько 08 год. [PERSON] , перебуваючи по місцю спільного проживання в [ADDRESS] на ґрунті виниклої сварки, спричинила йому тілесні ушкодження. На підставі даного факту було відкрито кримінальне провадження № 12018140220000309 від 11.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на день подання даної позовної заяви досудове розслідування триває. Після подій 11.07.2018 року позивач перебуває на обліку у Службі у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації, як дитина що зазнала фізичного насильства в сім`ї, а також перебуває на обліку у підрозділі ювенальної превенції Кам`янка-Бузького ВП ГУ Національної поліції у Львівській області, як дитина, що постраждала від домашнього насильства. 28.11.2019 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру (доведення до його суїцидного стану) відповідно до постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.11.2019 року у справі № 446/2142/19. Також, 27.05.2019 року у Кам`янка-Бузькому районному суді розглядалася справа № 446/74/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , за ст. 184 ч.1 КУпАП - ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При розгляді даної справи судом було встановлено, що в період з часу липня 2018 року [PERSON] не приділяла уваги у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON] , 2003 р.н. Також, суд прийшов до висновку, що в діях [PERSON] наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП. Проте, суд провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.І КУпАП закрив у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Крім цього, [PERSON] чинила позивачу перешкоди у видачі Жовтанецькою селищною радою довідки про реєстрацію місця проживання додаток № 13, що є додатком до паспорта, який був виданий 21.02.2019 року. Перешкоди, які чинила [PERSON] полягала у тому, що відповідач не давала будинкову книгу без якої орган місцевого самоврядування не може видати даного документу. За даним фактом він звертався в Кам`янка-Бузький ВП ГУ НП у Львівській області з відповідною заявою від 11.03.2019 року Відповідач ніяким чином не піклується про позивача, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується зі позивачем в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, а лише створює умови, які шкодять інтересам позивача. Позивач потребує лікування, пов`язаного із хірургічним видаленням родимок, згідно консультаційного висновку спеціаліста КЗ ЛОР "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" від 03.06.2019 року. Такі послуги цього медичного центру є досить коштовними і він звертався до матері [PERSON] з проханням надати кошти на проведення такого лікування, оскільки вона є приватним підприємцем та має можливість надати такі кошти, однак йому відмовлено у наданні грошової допомоги. 04.03.2020 року він письмово звертався до [PERSON] із проханням змінити ставлення до позивача і почати виконувати покладені законом на батьків обов`язків, однак, жодних змін після цього не відбулося. Відповідач надалі не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються його батьком [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Він знаходиться на повному утриманні свого батька [PERSON] , при тому, що відповідач є приватним підприємцем, має змогу надавати кошти на утримання, однак, вона не надає такої допомоги, а лише витрачає кошти на адвокатів та позови проти нього та його батька. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач подала суду відзив на позов, у якому заперечила проти заявлених позовних вимог, оскільки нею на виконання судового наказу від 08.11.2018 року було сплачено на утримання позивача 18774,30 грн., що підтверджує розрахунок заборгованості по аліментах від 02.09.2019 року, який позивач з метою приховування відомих для нього обставин не надає в розпорядження суду, чим вводить суд в оману та зловживає своїм процесуальним правом. Батько позивача, подаючи заяву про видачу судового наказу, в заяві зазначив про те, що у відповідача немає інших утриманців, у зв`язку з чим 16.09.2019 року Львівський апеляційний суд ухвалив рішення, яким визнав судовий наказ Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.11.2018 р. у справі № 446/1683/18 про стягнення аліментів з неї аліментів на утримання позивача, таким що не підлягає виконанню. Вона самостійно утримувала та надалі утримує повнолітню сестру позивача - [PERSON] , [INFO] , яка навчається у Львівському національному аграрному університеті. Крім того на її утриманні перебувають непрацездатні батьки, батько важко хворіє, недавно переніс операцію на очі. У жодній перелічених позивачем справах відносно неї судом не прийнято остаточного рішення, у зв`язку з чим такі обставини, перелічені позивачем є безпідставними. Вона намагається підтримувати з сином нормальні батьківські стосунки та бачитись з ним, проте позивач перебуває під впливом свого батька [PERSON] , який налаштовує сина проти неї та фактично забороняє йому спілкуватись з матір`ю. Мотивами написання позивачем позову та численних скарг в правоохоронні органи є вплив на нього його батька, який проживає з позивачем та перебуває під його впливом, та пояснюється наявністю конфліктних взаємовідносин між його батьками та наявністю майнового спору між ними, який перебуває на розгляді в Кам`янка-Бузькому районному суді з приводу поділу майна. Наявність постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.11.2019 року у справі № 446/2142/19 про притягнення до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, має на меті використання цієї обставини батьком позивача, як встановлений факт вчинення домашнього насильства при розгляді майнових спорів в суді, що може надати йому перевагу при вирішені такого майнового спору. У судовому засіданні позивач та законний представник позивача підтримали заявлений позов, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідачка та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, надали пояснення аналогічні викладеним у поданому суду відзиві. Третя особа - служба в справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації у судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе поводити розгляд справи у відсутності третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи проживає [ADDRESS] . [PERSON] згідно даних служби в справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації перебуває на обліку як дитина, яка зазнала фізичного насильства в сім`ї. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.02.2019 року та 15.11.2019 року [PERSON] проживає постійно з батьком з березня 2018 року. Мати [PERSON] з ним не спілкується та не пробує налагодити взаємовідносини між ними. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.01.2020 року залишено без змін постанову Кам`янка-Бузького районного суду від 28.11.2019 року ( по справі № 446/2142/19), якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., залишено без змін. Постановою Кам`янка-Бузького районного суду від 27.05.2019 року провадження у справі відносно [PERSON] за ст.184 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Кам`янка-Бузької райдержадміністрації від 25 червня 2020 року № 5/4 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , жительку села Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області відносно її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з приписами ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановленні ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до частин 1 - 5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (частини 1 - 2 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Отже, сутність батьківського виховання можна визначити, як створення батьками умов та застосування засобів впливу на свідомість, почуття і волю дитини з метою формування всебічно і гармонійно розвиненої особистості, вироблення у дитини позитивних навичок і звичок, її соціалізацію. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави для позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України, яка встановлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зважаючи на зазначені позивачем підстави позову до спірних правовідносин застосовується п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). В пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. З аналізу зазначених правових норм видно, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", п. 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, який заявив вимогу про позбавлення батьківських прав, має довести не лише обставини, якими він обґрунтовує позов, а й факти, з наявністю яких закон пов`язує настання бажаного для нього правового наслідку. Натомість відповідачка, яка заперечує проти позову, повинна спростувати факти, якими обґрунтовано позов, довести наявність обставин, якими обґрунтовуються її заперечення. З матеріалів справи та з пояснень сторін у суді вбачається, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їх спільний син [PERSON] проживає з батьком. Присуджені судовим наказом від 08.11.2018 року (який в подальшому постановою Львівського апеляційного суду від 16.09.2019 року було визнано таким, що не підлягає до виконання) аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 18774,30 грн. сплачено [PERSON] , що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 02.09.2019 року. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.05.2020 року(справа № 446/1683/18) допущено поворот виконання судового наказу від 08.11.2018 року шляхом повернення [PERSON] на користь [PERSON] 18774грн. 30 коп. сплачених аліментів на утримання [PERSON] . Однак, як показала в судовому засіданні [PERSON] , гроші в сумі 18774 грн. 90грн. перебувають на рахунку [PERSON] , який заблокований через численні борги останнього, а тому син не може використати їх у своїх інтересах. Щодо кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 164 КК України (справа № 446/1467/19) , то ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.01.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 164 на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, кримінальне провадження № 12019140220000163 від 16 квітня 2019 року на цій підставі закрито. Водночас, рішенням Кам`янка-Бузького районного суд Львівської області від 11.06.2020 (справа № 446/1821/19) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення алментів - задоволено. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , але таке невиконання обумовлене тим, що дитина проживає з батьком [PERSON] , з якими у відповідачки склалися неприязні відносини, що створює їй реальні перешкоди у вільному виконанні своїх обов`язків виховувати дитину та опікуватися нею. Суд звертає увагу на те, що відповідачка не використала всіх правових механізмів для вирішення спору щодо її участі в житті дитини. Однак, факти у цій справі не дають підстав вважати доведеними твердження позивача про те, що відповідачка протягом всього життя неналежно відносилась до нього, неправильно виховувала, пропадала на декілька місяців, коли справа доходила до виплати коштів, всіляко уникає виконання батьківських обов`язків. Ненадання грошових коштів позивачу, при цьому враховуючи незадовільний стан здоров`я відповідачки та її престарілих батьків, оплата навчання повнолітньої доньки [PERSON] не вказує на ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та з урахуванням встановленого ст.164 СК України вичерпного переліку підстав для позбавлення батьківських прав не може бути підставою для задоволення такого позову. Позитивний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] є недостатньо обґрунтований, формальний і такий, що ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах справи та без урахування особи матері, оцінки причин, які призвели до виникнення складної ситуації, та без урахування можливості її виправлення, а також без урахування істинних інтересів дитини. Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи всі обставини суд робить висновок, що позивачка не втратила інтерес до дитини, не відмовилася від піклування про нього, бажає реалізації своїх батьківських прав та виконання відповідних обов`язків. Фактів, які б вказували на наявність загрози для інтересів дитини, у випадку збереження за відповідачкою її батьківських прав, судом не встановлено. Суд також вважає, що інтересам дитини відповідає збереження зв`язку з матір`ю так, як він потребує її турботи про нього, спілкування з нею, хоч фактично в цьому тривалий час обмежений. При цьому ні позивач, ні орган опіки та піклування не навели аргументів на користь того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідало б інтересам дитини. Та обставина, що дитина не сприймає матір, як члена своєї сім`ї, ображається на неї є наслідком не лише поведінки відповідачки, а й тих членів сім`ї дитини, з якими дитина проживає постійно і які мають на неї безпосередній вплив. Тобто дитина стала жертвою конфлікту між його батьками. Крім того, батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому тимчасове погіршення їх особистих стосунків не являється підставою для позбавлення цих прав. Враховуючи, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача не встановлені, позов щодо позбавлення її батьківських прав є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed