Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 18 березня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що [PERSON] (далі - Відповідач) звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 28.07.2016 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"), про що у додатках надаємо копії сторінок виписки та копії сторінок статуту АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір),що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 43000.00грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.69. Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 28.02.2021 року має заборгованість - 46 390,91 грн.., з яких: 38543.5838543,58 грн. - заборгованість за тілом кредита; 7847,33грн. - заборгованість за простроченими відсотками; Тому просить суд стягнути з [PERSON] , заборгованість у розмірі 46 390,91 грн. за кредитним договором б/н від 28.07.2016 року, а справу розглядати без їх участі у порядку спрощеного провадження. 02 квітня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тарасенка В.С. поступив відзив, відповідно до якого вказує, що у поданих представником позивача доказах, а саме, у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також у довідці про видані картки, відсутні обов`язкові для будь-якого документу реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема, Національним стандартом України, затвердженим наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003». Зокрема, у вказаних документах не зазначено дату та номер їх видачі, не вказано посаду, прізвище та ініціали особи, якою вони були видані, відсутня печатка АТ КБ «Приватбанк». В свою чергу, вищевказані недоліки позбавляють суд можливості перевірити такі документи на предмет їх відповідності дійсності та свідчать про недопустимість та недостовірність таких доказів. Виписка по рахунку відповідача, на яку представник позивача посилається як на доказ викладена у формі простої таблиці без зазначення дати та часу формування такої виписки, її номеру, а також без посилання на посаду, прізвище та ініціали особи, що сформувала таку виписку, при цьому дана виписка взагалі не скріплена жодним підписом або печаткою. Таким чином, відсутність вищевказаних реквізитів позбавляє суд можливість перевірити справжність наданого у розпорядження суду документу, а спосіб його оформлення (у вигляді простої таблиці без жодних реквізитів документу), свідчить про те, що такий документ може бути виготовлено будь-якою особою із зазначенням у ньому будь-яких даних, у тому числі, неправдивих. В свою чергу, відсутність належного та достовірного доказу - виписки по рахунку позивача, не дає змогу суду перевірити сам факт порушення позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 28.07.2016, визначити період часу, у який такі порушення могли мати місце та відповідно законність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який як на підставу своїх позовних вимог посилається представник позивача, також викладений у формі простої таблиці без зазначення дати та часу складення такого розрахунку, номеру цього документа, а також без посилання на посаду, прізвище та ініціали особи, що склала зазначений розрахунок, при цьому аркуші даного розрахунку не пронумеровані, не скріплені підписом та/або печаткою, а підпис, який наявний на останній сторінці зазначеного розрахунку не містить розшифровки підпису, тобто даних щодо особи, якою він виконаний та, крім того, візуально відрізняється від підпису представника позивача у позовній заяві та інших доданих до неї документах. Крім того, вказаний розрахунок здійснено лише станом на 30.09.2019, в той час як із змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок суми заявлених позовних вимог обчислюється позивачем за період з 28.07.2016 по 28.02.2021, що свідчить про невідповідність розрахунку заборгованості відповідача, на який посилається представник позивача самій позовній заяві, а також виписці по рахунку відповідача, яка сформована за період, який відрізняється від періоду зазначеного у розрахунку заборгованості. У своїй позовній заяві представник позивача посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору, виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, тобто у такому разі зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В свою чергу, частиною п`ятою ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із виписки по рахунку відповідача та з розрахунків заборгованості за договором від 28.07.2016, на які як на докази посилається представник позивача, вперше відповідач здійснив витрати за рахунок кредитного ліміту 14.11.2016, відповідно він повинен був погасити боргові зобов`язання до 25.12.2016 (пункт 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач). У такому разі, строк позовної давності за вказаною вимогою з огляду на положення ст. 253 ЦК України щодо початку перебігу строку, почав обраховуватися з 26.12.2016 та закінчився 26.12.2019. Крім того, враховуючи, що позовна заява подана лише 05.03.2021, аналогічним чином сплив строк позовної давності і за іншими вимогами позивача за кредитним договором від 28.07.2016, щодо тих зобов`язань відповідача, які виникли у нього у строк до 05.03.2018. Безпідставне посилання позивача на окремі пункти кредитного договору. Зокрема, у своїй позовній заяві представник позивача як на підставу своїх вимог посилається на пункт 2.1.1.2.12 в редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що почала діяти з 01.03.2019, відповідно до якого сторони начебто дійшли згоди, що «починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов 'язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов 'язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Однак, перевірити обґрунтованість посилання представника позивача на пункт 2.1.1.2.12 кредитного договору від 28.07.2016 у редакції від 01.03.2019 не можливо, оскільки документ у такій редакції до позовної заяви не додано, натомість додатком до позовної заяви є лише витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання позивачем заяви від 28.07.2016. Крім того, посилання позивача у своїй позовній заяві на пункт 1.1.1.69 кредитного договору, як на роз`яснення терміну «овердрафт» та обов`язку відповідача слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту не відповідає реальному змісту даного пункту договору, у якому насправді йде мова про визначення терміну «оферта банку». Наявність істотних суперечностей між твердженнями позивача, зазначеними у позовній заяві та змістом документів, які долучені як додатки до неї. Так, у позовній заяві декілька разів наголошується про невиконання відповідачем протягом 2016-2021 років своїх зобов`язань за кредитним договором від 28.07.2016, однак, в той же час, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, яка додана до позовної заяви, протягом вищевказаного періоду позивачем сорок чотири рази приймалося рішення про збільшення кредитного ліміту для відповідача. При цьому, незрозуміло з яких причин позивач при наявності наростаючої заборгованості з боку відповідача дає змогу останньому витрачати більшу суму кредитних коштів. Таким чином, вищенаведене свідчить або про відсутність заборгованості як такої, або про вчинення позивачем дій, спрямованих на штучне збільшення розміру такої заборгованості, що в свою чергу тягне за собою наслідки, передбачені ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України, відповідно до якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Однак, і в цьому разі, з огляду на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості перевірити законність та обґрунтованість вимог позивача та відповідно не може задовольнити вищевказану позовну заяву. Тому просять суд у задоволенні позовної заяви відмовити, судові витрати у справі покласти на позивача. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 28.07.2016 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28.02.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28.07.2016 р. - 46390,91 грн.., з яких: - 38 543,59 грн. - заборгованість за тілом кредита; - в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; - 38 543,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 7 847,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії.(а.с. 9-10). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Однак у заяві позичальника від 28.07.2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.03.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт рівня «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (до повного виконання), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд доходить висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.03.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Тому в стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості, а саме: 7847,33 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит слід відмовити. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 38 543,58 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, то судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з відповідача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 38 543,58 грн. Суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що довідка про зміну умов кредитування, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку відповідача не містять необхідних реквізитів, оскільки вказане не тягне за собою їх недостовірність та дозволяю суду дійти висновку про розмір заборгованості. Крім того суд відхиляє аргумент представника позивача стосовно того, що підписи представника позивача відрізняються на позовній заяві та інших додатках, оскільки вказана обставина не доведена жодним допустимим доказом, зокрема представник відповідача не звертався до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Суд критично оцінює посилання представника позивача щодо неналежного завірення копій документів, оскільки вказане не спростовує зміст цих доказів, крім того, представник відповідача не звертався до суду з клопотанням про витребування оригіналів доказів. Що стосується посилання представника відповідача на закінчення строків позовної давності по вимогах стосовно зобов`язань відповідача, які виникли у нього у строк до 05.03.2018 року, суд доходить наступних висновків. Так, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, кошти, які відповідач отримував до 05.03.2021 року він повернув, і станом на 31.03.2021 року в нього була відсутня заборгованість за кредитом (а.с.7). Суд приймає до уваги посилання відповідача не безпідставність посилання позивача на окремі пункти кредитного договору, оскільки іище дійшов висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Суд вважає, що інші аргументи позивача, викладені у відзиві, зокрема щодо збільшення відповідачу кредитного ліміту та відсутності можливості оглянути вебсайт АТ КБ «Приватбанк» не є істотними та не мають правового значення при вирішенні спору. VI. Судові витрати. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 38 543,58 грн., що становить 83,08 % від заявлених вимог в розмірі 46 390,91 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1746,34 грн.(83,08 % від 2102 грн.). На підставі наведеного та ст. ст. 207, 549, 551, 625, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054,

Outcome: partial