Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Представник ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.12.2006 року між ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2А2GА00260020 від 27.12.2006 року відповідно до якого позивач надавав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» та [PERSON] 27.12.2006 року було укладено договір іпотеки № К2А2GА00260020 згідно якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно а саме жила нерухомість, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Тимошенко І.В. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 13.03.1994 року № 6-1207 та зареєстрованого КМ БТІ 24.03.1994 року записано у реєстрову книгу № 1613. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та проценти відповідно до умов договору не сплатив. У зв'язку з чим станом на 13.03.2014 року наявна заборгованість в сумі 19196,09 доларів США. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» стало відомо, що 05.02.2008 року позичальник [PERSON] помер, грошові кошти повернені не в повному обсязі. Утворилась заборгованість у розмірі 19196,09 доларів США, що за курсом 9,282 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.03.2014 року складає 178139,72 грн. 18.03.2014 року до спадкоємців спадкодавця було надіслано лист-претезію, згідно якої ПАТ КБ ,,Приватбанк» пред'явив вимогу . Однак вказану вимогу було проігноровано . Представником відповідача до суду було подано заперечення на обгрунтування яких зазначалось, що позовні вимоги є незаконними, оскільки між [PERSON] та ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» було укладено кредитний договір умовою якого було укладання договору особистого страхування в ЗАТ ,,Страхова компанія ,,Інгосстрах". Розмір страхової суми за даним договором складає 252 500 грн. Страхова компанія у разі настання страхового випадку (смерті застрахованої особи, яка наступила в наслідок захворювання) повинна здійснити страхову виплату. Однак, ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» було надіслано лист - відмову про невизнання події страховим випадком. Позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки звернувся до суду 20.06.2014 року. Представник позивача Вінник А.М. в судове засідання не з'явилася. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила подавши до суду заяву. Відповідач [PERSON] та представник відповідача, в судове засідання не з'явилися про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.12.2006 року між ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2А2GА00260020 від 27.12.2006 року відповідно до якого позивач надавав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» та [PERSON] 27.12.2006 року було укладено договір іпотеки № К2А2GА00260020 згідно якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме жила нерухомість, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Тимошенко І.В. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 13.03.1994 року № 6-1207 та зареєстрованого КМ БТІ 24.03.1994 року записано у реєстрову книгу № 1613. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та проценти відповідно до умов договору не сплатив. У зв'язку з чим станом на 13.03.2014 року наявна заборгованість в сумі 19196,09 доларів США. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» стало відомо, що 05.02.2008 року позичальник [PERSON] помер, грошові кошти повернені не в повному обсязі. Утворилась заборгованість у розмірі 19196,09 доларів США, що за курсом 9,282 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.03.2014 року складає 178139,72 грн. 18.03.2014 року до спадкоємців спадкодавця було надіслано лист-претезію, згідно якої ПАТ КБ ,,Приватбанк» пред'явив вимогу . Однак вказану вимогу було проігноровано . Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» підлягають задоволенню. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 39 Закону України „Про іпотеку" випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України „Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів"). Порядок та процедуру проведення виселення громадян, що мешкають у житловому будинку чи житловому приміщенні, на які як на предмет іпотеки звернуто стягнення, врегульовані нормами ч. 4 ст. 9, ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України та ч. 2 ст. 39, ст. 40 Закону України „Про іпотеку" . Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку встановленою частиною третьою цієї статі. Виходячи із аналізу наведеної правової норми, примусове виселення мешканців за зверненням іпотекодержателя у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке вже звернуто стягнення, може мати місце лише за умови дотримання порядку та процедури виселення. А саме, обов'язкового надіслання іпотекодержателем таким мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення у місячний або інший погоджений між сторонами строк з дня отримання цієї вимоги у зв'язку з рішенням суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи що позичальником [PERSON] не було виконано умов кредитного договору та заборгованість не погашено, а між позивачем ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, суд приходить до висновку, що для задоволення вимог позивача слід звернути стягнення на майно відповідача [PERSON] та виселити останню з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Тимошенко І.В. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 13.03.1994 року № 6-1207 та зареєстрованого КМ БТІ 24.03.1994 року записано у реєстрову книгу № 1613. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1781,84 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved