Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про розірвання договору на отримання споживчого кредиту та договору надання послуг з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. 1 вересня 2013р. нею з ПАТ «ОТП Банк» укладено договір на отримання споживчого кредиту № 2005537950 на загальну суму 4124 грн. Зазначений договір було підписано нею та кредитним спеціалістом ПАТ «ОТП Банк» Кисляк А.В. В той же день представник фізичної особи-підприємця [PERSON] пояснив їй, що також необхідно підписати договір про надання послуг з організації робіт на виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій на суму 3924 грн. Він їй пояснив, що це розстрочка з оплати виготовлення та передачу ПВХ конструкцій. Також, нею було передано 100 грн. в якості завдатку. Після ознайомлення з підписаними нею договорами, а також вивчення інформації про відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON], з причини недовіри відповідачам вона вирішила розірвати вище наведені договори, проте, їй в цьому було відмовлено. Позивачка просить розірвати вищевказані договори та стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 269 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] належним чином сповіщений про день, час та місце судового засідання, про що свідчить його підпис у розписці про отримання судової повістки, однак, не з'явився до судового засідання, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" свого представника в судове засідання не надіслав, був викликаний до суду рекомендованим листом. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В порушення вимог ст.77 ч.2 ЦПК України, відповідачі, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду причини неявки у судове засідання, тобто не з'явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищезазначені обставини, а також на те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові пояснення сторін та матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 1 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір без номеру про надання послуг на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій, вартість виробів складає 3924 грн. Згідно п. 3.1., п.3.2 цього договору замовник зобов'язується оплатити вартість замовлення у вищевказаній сумі, а виконавець після виконання замовником зазначеного обов'язку зобов'язується виготовити та доставити вироби протягом 24 робочих днів. У випадку невиконання виконавцем даного пункту, він зобов'язується виплатити неустойку у розмірі 0, 1 % вартості даного договору за кожний робочий день, що відображено в п.4 наведеного договору ( а.с.4-5) У виконання взятого на себе обов'язку позивач уклав договір споживчого кредиту на загальну суму 4124,00 грн. ( а.с. 10-13). Позивачкою було передано відповідчу [PERSON] завдаток в ррозмірі 100 грн., про що свідчить відповідна угода (а.с.6). Приведені судом фактичні обставини справи свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні підстави розірвання договору регламентовані статтею 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В частині 2 цієї норми закону визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст.11 ч.5 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Відповідно до ст.11 ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Як вбачається з матеріалів справи, 3 вересня 2013 р. позивачка звернулась до відповідача [PERSON] з заявою про розірвання договору між ними від 1 вересня 2013р. про надання послуг на виготовлення та встановлення ПВХ та до відповідача ПАТ «ОТП Банк» з заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту (а.с.7, 8,20,22). Крім того, позивачка 4 вересня 2013р. зверталась до інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області з заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту та виготовлення ПВХ конструкцій (а.с.9). Отже, позивачкою [PERSON] були виконані умови розрвання договору, передбачені ст.11 ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст.7 того ж Закону, право відкликання згоди не застосовується щодо: 1) споживчих кредитів, забезпечених іпотекою; 2) споживчих кредитів на придбання житла; 3) споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Як свідчать матеріали справи на час звернення позивачки з заявою про розірвання договору, тобто 3 вересня 2013р., виконання договору, укладеного 1 вересня 2013р., не відбулося. Позивачка взагалі не отримувала від відповідачів ані грошей, ані відповідного товару. Статтею 18 ч.1, ч.2, ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. З огляду на письмові пояснення позивачки та наявні матеріали справи, позивачці не надана можливість ознайомитися зі споживчими якостями товару та послуг, які будуть надані виконавцем, у вигляді нормативних документів фірми-виробника, їй не було надано зразки виробів, сертифікат якості, прейскурант цін тощо. Крім того, між договорами на отримання споживчого кредиту та про надання послуг з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій є певні суперечності, оскільки згідно договору на отримання споживчого кредиту продавцем є фізична особа-підприємець [PERSON], проте договір про надання послуг з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій укладено з відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачці у розірванні договору, умови якого є несправедливими та суперечливими, а тому договори, укладені між сторонами 1 вересня 2013 року на отримання споживчого кредиту та про надання послуг з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій безумовно необхідно розірвати. Також, на підставі ст.653 ЦК України, слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки понесену нею матеріальну шкоду в розмірі 269 грн., яка складається з транспортних витрат та витрат на послуги зв'язку. Крім того, стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 5000 грн, оскільки дії відповідачів спровокували у позивачки нервовий зрив, отік ніг, погіршення зору, вона змушена була вставати навколішки та просити розірвати договір, вона зазнала моральних та фізичних страждань. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка на підставі ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнена від сплати судових витрат, то судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved