Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

07 липня 2015 року, [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, та уточнивши позовні вимогиде просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача на її користь вклад у розмірі 266 607,22 грн., 3% річних, що становить 3900,50 грн. та врахувати індекс інфляції за несвоєчасне повернення коштів, на момент винесення судом рішення в сумі 6131,96 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач порушує укладений між сторонами договір про банківський строковий вклад і відмовляється повертати позивачеві депозитний вклад. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи їм повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від них, де сторони просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач їх не визнає. З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. 06 червня 2014 року, [PERSON] уклала договір №305835/17481/7-14 з відділенням №13 Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» про банківський страховий вклад (депозит) «Класік» в доларах США на суму 12 100. За цим договором позивач передала в банк, а банк прийняв на збереження суму коштів у розмірі 12 100 доларів США. Ці кошти банк поклав на депозитний рахунок позивача №2630.4.062837.002, що підтверджується квитанцією №74482 від 06.06.2014 року із зазначенням у графі- призначення платежу - "надходження коштів на депозитний рахунок [PERSON], згідно дог. банк вкладу" №305835/17481/7-14 від 06.06.2014 р. (а.с.4). Згідно умов договору п.1 строк вкладу становить з 06 червня 2014 року по 06 січня 2015 року. Відсоткова ставка згідно п.2 договору становить 12,00 % річних. У відповідності до п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. З 13 січня 2015 року сума вкладу 12 100 доларів США була розміщена по трьом вкладам. Договір про банківський строковий вклад «Класік» №305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року на суму 7 100 доларів США (договір №1). Договір про банківський строковий вклад «Блискуча сімка» №305835/2721/07-15 від 13.01.2015 року на суму 2 500 доларів США (договір №2). Договір про банківський строковий вклад «Блискуча сімка» №305835/2731/07-15 від 13.01.2015р. на суму 2 500 доларів США (договір №3). Згідно умов (п.1.1) договорів №2,3 строк вкладу становить до 13 квітня 2015 року. П.2.9 договорів 2,3 наголошує, що після закінчення будь-якого із строків, визначених п.1.1.1.-1.1.13 цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти депозитного рахунку повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2015 року позивач звернулась до керівництва ПАТ «[PERSON] та кредит» про наміри повернення коштів. Згідно відповіді її запевнили, що банк може задовольнити її вимоги. 09 квітня 2015 року позивач звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення 5 000 доларів США./а.с.16/ Також вона 22.06.2015 року зверталась особисто до керівництва Жовтоводського відділення ПАТ «[PERSON] фінанси та кредит», щодо повернення їй коштів. Але кошти до теперішнього часу позивачеві повернуті не були. Враховуючи, що договір №305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року на суму 7 100 дол. США припинив свою дію 13.07.2015 року, позивач звернулася до відділення банку із заявою що до повернення їй також коштів у розмірі 7244,77 дол.США. Але кошти до теперішнього часу позивачеві не повернуті. В свою чергу ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в особі Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» свої зобов'язання за Договором не виконав, суму вкладів позивачці ані по закінченню дії договорів, ані станом на момент звернення позивача, відповідач не повернув суми даних вкладів, чим порушив права позивача. Згідно наданої відповідачем довідки 27.07.2015 року загальна сума вкладу №305835/2742/3-15 від 13.01.2015р. разом з відсотками становить 7244.77 доларів США. Згідно виписці від 22.06.2015 року загальна сума по вкладу №305835/2721/07-15 рахунок 2620.5.062837.004 від 13.01.2015 року разом з відсотками становить 2507,40 доларів США. Згідно виписці від 22.06.2015 року загальна сума по вкладу №305835/2731/07-15 рахунок 2620.5.062837.005 від 13.01.2015р. разом з відсотками становить 2500.00 доларів США. Загальна сума по вкладам разом з відсотками становить 12 252,17 доларів США, що на момент подання уточненої позовної заяви на 17.08.2015 року становить на думку позивача по курсу Національного банку України 266 607,22 грн. Також позовні вимоги містять відповідальність банку за невиконання зобовязань передбачені ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних, що на 07 жовтня 2015 року складає суму у розмірі 3900,50 грн. А також за невиконання зобовязань, на думку позивача, банк повинен сплатити індекс інфляції в сумі 6 131,96 грн. В матеріалах справи мається заява представника відповідача [PERSON] де вона просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю за наступних підстав. Постановою Правління Національного банку України №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. Пунктами 1,2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Поняття кредитор банку визначено у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими є юридична або фізична особа, яка має підтверджені вимоги до боржника щодо майнових зобовязань. Відтак, на думку відповідача, між сторонами у даній справі склались зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу (депозиту) № 305835/17481/7-14 «Класік» на 7 місяців в іноземній валюті, який носить майново-грошовий характер, а отже позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач є боржником у спірних правовідносинах, і вказані вимоги підпадають під обмеження, встановлені положеннями п.1,2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, діючим законодавством заборонено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зазначений позивачем у позовній заяві спосіб. Натомість, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено окремий порядок заявлення кредиторами власних вимог до банку, в який було введено тимчасову адміністрацію. Але з такими висновками відповідача погодитись не можна з наступних підстав. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.ст.525,\~526,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно дост. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу(депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу Відповідно до ч.1,2,4\~ст.1060 ЦК України, Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п.2 ч.6\~ст.1061 ЦК України, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтом (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сумм з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Станом на 13 квітня 2015 року відповідач суму грошових коштів по вкладам «Блискуча сімка» №305835/2721/07-15 від 13.01.2015 року, та «Блискуча сімка» №305835/2731/07-15 від 13.01.2015р., в повному обсязі позивачу не повернув. Також, станом на 13 липня 2015 року відповідач не повернув грошові кошти по вкладу за договором №305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року. Тобто, свої зобовязання за договорами банківських вкладів не виконав, що змусило позивача звернутися до суду. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі ст. 256 ЦК України зобовязання узяті на себе стороною повинні виконуватися належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України станом на 07 жовтня 2015 року (день проведення розрахунку) становить 21,26 грн. за 1 долар США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс 13, відповідно до якої з банку на користь вкладника слід стягувати проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)". Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав". Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Проте, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивач на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В ПАТ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» 17 вересня 2015 року була запроваджена тимчасова адміністрація. Пунктом 16\~ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4\~ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього\~Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до пункту 1 частини 5\~статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Крім того, відповідно до п.3 ч.5\~ст.36 цього Закону, під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Пунктом 1 ч.6\~ст.36 цього Закону\~встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення її депозитних вкладів (а.с.14-18,40), ще до створення тимчасової адміністрації банку. Але в порушення договорів, укладених між сторонами, відповідач вклади позивачці не повернув. Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведенною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу сум вкладів за вищевказаними договорами є неправомірними, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми вкладів по вищезазначеним договорам є законними та обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у загольному розмірі 12\~252,17 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає (станом на день розрахунку) - 260 481,13 грн., що менше чим просив позивач, а саме: за вкладним договором № 305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року - 7244,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 154023,81 грн.; за вкладним договором №305835/2721/07-15 2507,40 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 53307,32 грн.; за вкладним договором №305835/2731/07-15 2500,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 53150,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає наступне. Позивачем до стягнення предявлено 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 3900,50 грн. при цьому період розрахунку зазначає з 13.04.2015 року по 07.10.2015 року\~178 днів. Суд зазначає, що наведений розрахунок проведений з порушеннями, а тому проводить свій розрахунок. Враховуючи, що відповідно до умов договорів за № 305835/2721/07-15 від 13.01.2015 року та №305835/2731/07-15 від 13.01.2015 року строк повернення депозиту до 13 квітня 2015 року, першим днем прострочення виконання зобовязання є 14.04.2015 року. Отже строк розрахунку 3% річних складатиме: з 14.04.2015 року по день ухвалення рішення, тобто по 07.10.2015 року. Таким чином, сума 3% річних від прострочення виконання зобовязання по договору № 305835/2721/07-15 від 13.01.2015 року становить: 53307,32 х 3% х 177 дні прострочення / 365 = 775,51 грн.; по договору №305835/2731/07-15 від 13.01.2015 року становить: 53150,00 х 3% х 177 дні прострочення / 365 = 773,22 грн. Враховуючи, що відповідно до умов договору № 305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року строк повернення депозиту до 13 липня 2015 року, першим днем прострочення виконання зобовязання є 14.07.2015 року. Отже строк розрахунку 3% річних складатиме: з 14.07.2015 року по день ухвалення рішення, тобто по 07.10.2015 року. Таким чином, сума 3% річних від прострочення виконання зобовязання становить: 154023,81х 3% х 86 дні прострочення / 365 = 1088,72 грн. Таким чином, сума 3% річних за договорами вищезазначених вкладів складає 2637,45 грн., яка і підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення з відповідача грошового еквіваленту процентів індексу інфляції, суд зазначає, що станом на 07.10.2015 року грошовий еквівалент процентів індексу інфляції за договором № 305835/2721/07-15 від 13.01.2015 року складає: (53307,32 х 117,52%/інд.інф. за травень-вересень 102,2 100,4 99,0 99,2 102,3/) : 100% - 53307,32 = 9339,44 грн.; за договором №305835/2731/07-15 від 13.01.2015 року складає: (53150,00 х 117,52%/інд.інф. за травень-вересень 102,2 100,4 99,0 99,2 102,3/) : 100% - 53150,00 = 9311,88 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача грошового еквіваленту процентів індексу інфляції за договорами № 305835/2742/3-15 від 13.01.2015 року станом на 07.10.2015 року складає: (154023,81 х 101,48%/інд.інф. за серпень-вересень 99,2 102,3/) : 100% - 154023,81 = 2279,55 грн. Таким чином, сума грошового еквіваленту процентів індексу інфляції за договорами вищезазначених вкладів складає 20930,87 грн. У відповідності до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач у своїх вимогах просить стягнути грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 6131,96 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 6131,96 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди відповідно до ст. ст.\~23\~та\~611 ЦК України, суд виходить з того, що, по-перше, умови укладених позивачами з відповідачем договорів банківських вкладів не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання; і, по-друге, положення\~глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 2692,50 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вони знайшли своє підтвердження у судовому засідання з досліджених доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial