Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та після уточнення своїх позовних вимог (а.с. 164-165) просить суд: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України"\~ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" за договором відновлювальної кредитної лінії № 156 від 09.11.2007 року у розмірі 303\~874, 69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором\~ на однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2008 року по справі №2-5507/2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах; стягнути з відповідача на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" судовий збір в розмірі 3\~038,74\~ грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача заречує з підстав зазначених в письмових запереченнях. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд прийшов до наступного. Найменування позивача ВАТ "Державний ощадний банк України" було змінено на Публічне акціонерне товариство відповідно до Змін до Статуту Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", зареєстрованими 07.06.2011 року за №10701050205016740. Судом встановлено, відповідно до укладеного договору\~ №156\~ від 09.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 126\~000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,5 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 09.11.2017 р. Відповідно до п.5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за кредитним договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день\~ прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ "Державний ощадний банк України" свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання\~ з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 29.11.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2008 року по цивільній справі №2-5507/2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 29.05.2008 року згідно якого [PERSON] придбала квартиру в будинку № 12 по вул. Сонячній, м. Білгород-Дністровського, Одеської області та визнано за нею право власності на вказану квартиру. З інформаійної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на теперішній час власником квартири є відповідач [PERSON]. Згідно ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Таким чином, з огляду на положення ст. 23 Закону України "Про іпотеку" [PERSON] є дійсним іпотекодавцем за іпотечним договором від 29.11.2007 року. Відповідно до п. 3.1.4. Іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та/або зобов'язань за Іпотечним договором Іпотекодержатель вправі задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки. Позивач наголошує на тому, що у зв'язку із невиконанням позивачальником умов кредитного договору та Іпотечного договору станом на 25.06.2015 року виникла заборгованість 303\~874,69 грн., яка складається з наступного: 120\~750,00 грн., прострочення основного боргу за кредитом, 61\~273,81 грн., прострочені проценти за користування кредитом, 63\~638,42 грн., пеня за прострочений основний борг по кредиту, 31\~201,64 грн., пеня за прострочені відсотки, 17\~223,97 грн., інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 5\~100,51 грн., інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів, 4\~686,34 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту. В рахунок погашення вказаної заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. У відповідності до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так із матеріалів справи вбачається, що боржник за Договором відновлюваної кредитної лінії № 156 від 09.11.2007 р. повністю погасив заборгованість за кредитом, що підтверджується відповідними квитанціями. Так в уточненій позовній заяві вказана сума заборгованості майже дворічної давнини, а саме: вказана сума боргу станом на 25.06.2015 року. Однак за цей час боржник, [PERSON], здійснював погашення заборгованості за Договором, зокрема: 13.01.2017 року було сплачено 151 421,03 грн., що підтверджується Квитанцією № 238183141 від 13.01.2017 року, виданою ТВБВ № 10015/0339 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»; 06.04.2017 року було сплачено 49 082,39 грн., що підтверджується Квитанцією № 271632910 від 06.04.2017 року, виданою ТВБВ № 10015/0339 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». До 2017 року [PERSON] сплатив заборгованість за відсотками у розмірі 41 146,30 грн. Отже, позичальником отримано кредиту 126 000 грн., а погашено 241 649,42 грн. З яких 115 649,72 гри. склали відсотки. Таким чином, кредит було сплачено у повному обсязі ще до його закінчення, тобто до 09.11.2017 року. Згідно діючого законодавства встановлено, що якщо сума заборгованості за кредитом є не співмірною до вартості іпотечного майна, то це є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Так, згідно позовної заяви Банк зазначає, що сума заборгованості складає 303 874,69 грн. Однак, між Банком та [PERSON] була досягнута згода про зменшення суми заборгованості, що підтверджується листом ПАТ „Державний ощадний банк України - в собі Філії - Одеського обласного управління АГ «Ощадбанк» 28/01-03/818 від 18.01.2017року, в якому зазначено наступне: «Філією - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» уважно розглянута Ваша заява від 13.01.2017 року та прийняте наступне рішення. Списати залишок пені за кредитним договором № 156 від 09.11.2007 надати довідку про повне погашення заборгованості, за умови сплати вами заборгованості за відсотками, 50 % пені, нарахованої на дату погашення та судового збору у розмірі 3 038,74 грн., сплаченого за подання зовної заяви від 11.08.2015 року, в строк до 01.03.2017 року.» Згідно п. 41 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування дами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», встановлено, що: «41. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи, те, що між сторонами договору була досягнута згода зменшення заборгованості та враховуючи те, що [PERSON] сплатив 241 649,42 грн. боргу, то у позивача відсутні будь-які підстави стверджувати про існування заборгованості, яка є співмірною до вартості предмета іпотеки. Також суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, вказаний в уточненому позові, був проведений за декілька років, що суперечить нормам встановленим ч. 2 ст. 258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тобто реально допустимий розмір пені, що відповідно до норм закону підлягає стягненню, значно менший ніж той що був заявлений АТ «Ощадбанк» в уточненому позові. Так, відповідно до рішення Верховного Суду України по справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, вказано, що за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). Крім того, Банк в уточненій позовній заяві незаконно нарахував 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, оскільки нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачається обовязок сплати боржником трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, згідно умов договору відновлюваної кредитної лінії № 156 від 09.11.2007 року, Банком було встановлено проценти за користуванням кредитом в розмірі 10,5% річних. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed