Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 11 серпня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано 12 березня 2009 року. Від цього шлюбу у сторін є діти: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Діти на даний момент проживають разом з матір`ю - позивачем, знаходяться на її утриманні. Факт спільного проживання дітей з матір`ю підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Будматеріали-2» Ічнянського району м. Києва від 24.04.2018 року. Вона, позивач працює у ФОП [PERSON] , має середній місячний дохід 3723,00 грн. Місце роботи відповідача невідоме, лише відомо, що він має нерегулярний, мінливий дохід. Відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інших утриманців в нього немає, аліментів іншому не платить. Домовленості щодо сплати аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідач добровільно не надає матеріальну підтримку дітям, тому позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. При нинішніх цінах на одяг, на продукти харчування та для забезпечення розвитку однієї дитини на її утримання необхідно 7090,83 (сім тисяч дев`яносто ти.83 коп.) гривень, в обґрунтування якого надано розрахунок. Позивач зазначає, що самостійно сплачує комунальні платежі за синів, періодичні витрати на проїзд, оплачує шкільні витрати (ярмарки, екскурсії). З метою забезпечення нормального духовного та фізичного розвитку дитини вона(позивач) заохочує синів займатись в різних кружках та секціях і оплачує з цим пов`язані поточні необхідні витрати. В середньому кожна дитина відвідує 1 гурток/секцію в місяць, середня вартість яких разом становить 1100 гривень в місяць. І в подальшому для нормального духовного та фізичного розвитку діти будуть займатися в гуртках та секціях, тому відповідні витрати на відвідування таких гуртків і секцій є поточними витратами на утримання дитини. Відповідач не бере участі і у необхідних поточних витратах на профілактику та лікування захворювань дітей. Для забезпечення нормального духовного та фізичного розвитку 2 дітей, для харчування та на одяг, інші поточні витрати, просить стягнути з Відповідача аліменти на утримання кожної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісяця. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 12 жовтня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва винесено заочне рішення, яким позов було задоволено (а.с.30-37). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Заочне рішення від 12 жовтня 2018 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів скасувати і призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.74-75). 29 травня 2019 року сторона позивача подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд: 1.Стягнути з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , на кожну дитину по 1000,00 грн., починаючи з 01 лютого 2019 року та на кожну дитину по 2500,00 грн. починаючи стягувати з 01 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 2.Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов, з урахуванням остаточних уточнень, підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення у визначеному стороною позивача порядку та розміру, про що подав письмову заяву. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11 серпня 2001 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 11.08.2001 року зроблено запис №946. Прізвище після одруження чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] » (а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей ?неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] року зроблено відповідний актовий запис за №103. В графі батьки записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). ?малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень 20.04.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 983. В графі батьки записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, шлюб між чоловіком [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 225 від 12 березня 2009 року (а.с.11). Згідно Довідки №13 від 24 квітня 2018 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Будматеріали-2», [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Судом встановлено, що домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до Довідки ПП [PERSON] №2 від 03 травня 2018 року, [PERSON] працює психологом, форма працевлаштування - основна у ФОП [PERSON] Загальна сума доходу з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року становить 21292,000 грн. (а.с.17). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання синів, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімуму для дитини віком до 6 років встановлено: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дитини віком від 6 років до 18 років встановлено: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком дітей [PERSON] та [PERSON] ,. зобов`язаний утримувати їх до повноліття. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Враховуючи викладене вище, матеріальне становище відповідача та потреби дітей, інші обставини, що мають істотне значення, з урахуванням приписів статті 182 СК України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким визначено прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку, а також визнання відповідачем позову, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі та порядку, визначеному стороною позивача. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved