Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 року з Військової частини [NUMBER] на користь Моторного (транспортного ) стархового бюро стягнуто 51685 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600 гривень судового збору. Вказані суми були виплачені 16.04.2019 року, що стверджується платіжними дорученнями №341, 342 від 15.04.2019 року. Зазначені суми визначені для В/Ч [NUMBER] збитками, які понесла військова частина внаслідок того, що [PERSON] був учасником ДТП, яка мала місце 01.12.2014 року о 18 годині 15 хвилин на дорозі Р-49 Васьковичі - Шепетівка 51 км 700 м, шляхом наїзду на транспортний засіб, що стоїть. На той час відповідач працював водієм транспортного засобу вантажного КАМАЗу 43105 номерний знак [NUMBER] , номер рами, шасі [NUMBER] , який належав В/Ч [NUMBER] . З іншої сторони учасником ДТП став транспортний засіб - автобус ПАЗ 3205, номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , який належав ТОВ "Автосвіт ЛТД" під керуванням водія [PERSON] . Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.08.2015 року у справі №277/597/15-к в кримінальному провадженні №12014060160000461 [PERSON] визнано винним за ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400,00 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Після ДТП ТОВ «Автосвіт ЛТД» звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП в порядку ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і вони в свою чергу визначили розмір відшкодування заподіяної шкоди в сумі 50000,00 гривень. Крім того, ними було сплачено страхове відшкодування за послуги аварійного комісара 1485,00 гривень та 200,00 гривень. Загальна сума відшкодування від наслідків ДТП становить 51685,00 гривень. Вважає, що організація, яка повністю відшкодувала шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов`язків, має право зворотньої вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. Просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] розмір сплаченого відшкодування шкоди в сумі 51685 гривень та 1600 гривень сплаченої суми судового збору, що загалом становить 53285 гривень. Одночасно просить стягнути понесені судові витрати у даній справі, що складються з судового збору. 14.05.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадження повідомлялось шляхом розміщення оголошення на сайті суду. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відзив на позов не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.02.2014 року по 23.08.2016 року працював на посаді водія транспортного відділення Військової частини [NUMBER] (наказ про прийняття №33 від 14.02.2014 року). Звільнений з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ №194 від 23.08.2016 року). Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 року у справі №906/952/17 з Військової частини [NUMBER] стягнуто на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (м.Київ) 51685,00 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600,00 гривень судового збору. Зі змісту даного рішення слідує, що 01.12.2014 року о 18 годині 15 хвилин на автошляху Р-49 Васьковичі-Шепетівка (Регіональні дороги) 51км.+700м. трапилась дорожньо-транспортна пригода шляхом наїзду на транспортний засіб, що стоїть. Учасниками ДТП визначено з однієї сторони: транспортний засіб вантажний КАМАЗ 43105 номерний знак [NUMBER] , що належить В/Ч [NUMBER] , який не застрахований, яким керував [PERSON] та з другої сторони: автобус "ПАЗ 3205", номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що належить ТОВ «Автосвіт ЛТД». Одночасно в рішенні зазначено, що водій [PERSON] перебував в стані сп`яніння. Отже, на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] та вчинив ДТП перебуваючи в стані сп`яніння. Згідно зі ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. На виконання судового рішення позивач перерахував 51685,00 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600,00 гривень судового збору, що стверджується платіжними дорученнями №341 та №342 від 15.04.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З роз`яснень, які містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 року №14, слідує, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення позову. Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно зі ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Пленум ВСУ у постанові № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначив, що при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п.4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Факт перебування відповідача під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння підтверджено судовим рішенням. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в яквй такі обставини були встановлені. Отже, враховуючи, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем, вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння, тому наявні правові підстави для стягнення виплаченого позивачем страхового відшкодування у повному обсязі, а також сплачених останнім судових витрат. З врахуванням наведеного позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved