Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про надання дозволу на виїзд за межі України малолітнім дітям без згоди батька. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 серпня 2011 року шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. [PERSON] матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу між сторонами відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Також позивач зазначає, що діти часто хворіють застудними захворюваннями, для лікування та профілактики за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування на морі. Однак в зв'язку з анексією Криму можливості оздоровлювати літей в Україні немає. Крім того, діти займаються в ансамблі народного танцю "Радість", який кілька разів на рік виїжджає на гастролі за кордон. Оскільки, [PERSON] не має можливості отримати від відповідача дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон, вона звернулася до суду з даним позовом та просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] та [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) батька [PERSON], до досягнення дітьми 16-ти річного віку та дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька дітей [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за межі України до досягнення дітьми 16-річного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу в їх відсутність. В задоволенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.05.1997 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Вінницькому міському відділі РАГС, та який згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.08.2011 року у цивільній справі № 2-2673/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було розірвано (а.с.7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.03.2007 року Відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с.5) та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 12.05.2008 року Відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с. 4). Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 30.01.2013 року Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, судом встановлено, що [PERSON] змінила своє прізвище на "[PERSON]" (а.с. 6). З довідок Вінницько-Хуторської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 15.11.2014 року, суд вбачає, що [PERSON] та [PERSON] є часто хворіючими дітьми простудними захворюваннями: ГРВІ та бронхіт (а.с. 8, 9). Відповідно до довідки Вінницького міського палацу дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної від 17.09.2014 року № 208, суд вбачає, що діти позивача - [PERSON] та [PERSON] займаються в Народному художньому колективі України ансамблі танцю "Радість" Вінницького міського палацу дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року. Відповідно до ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як визначено у п. 2-1 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Згідно п. 2-2 даних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозводу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Стаття 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] виїхати за кордон порушує їх законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дітей за кордон сприятиме на покращення їх здоров'я, розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача як батька дітей і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітнії дітей. Частина 1 статті 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). Приймаючи до уваги, що батько дітей проживає окремо від дітей, місце його проживання невідоме, безпосередньої участі у вихованні сина та доньки не приймає, а також враховуючи інтереси дітей, суд вважає за можливе позов задовольнити та надати дозвід на виїзд їх за кордон без згоди батька та на оформлення проїзного документа на право виїзду з України та в'їзду в Україну. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викоаденого та

Outcome: approved