Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

12 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 15 серпня 2007 року з відповідачем було укладено кредитний договір № 7000667. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5555,56 грн. (п?ять тисяч п?ятсот п?ятдесят п?ять гривень 56 копійок), зі сплатою 24,00 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Також позивач зазначив, що боржник систематично порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, в зв?язку з чим йому було надіслано листи-повідомлення з вимогою повернення боргу, які боржник залишив без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги заявника не надав. Останній платіж боржником здійснено 31.08.2011 року. Відповідач свої зобов?язання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору. Згідно розрахунку сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 08.01.2014 року становить: основний борг - 0,00 грн.; прострочений борг - 1527,45грн.; прострочені проценти - 3676,26 грн.; строкові проценти - 14,06 грн.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн. Пеня за несвоєчасне виконання умов Кредитного договору станом на 08.01.2014 року становить: пеня за несвоєчасне погашення платежів - 0,00 грн.; віндикаційні витрати - 70,00 грн. Загальна заборгованість - 5287,77 грн. Посилаючись на ст.ст. 3,4,112,118,119,120 ЦПК України, ст. ст. 16, 525, 526, 530, 611, 625, 629, 1049, ч. 2 ст.1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором № 7000667 від 15 серпня 2007 року в сумі 5287,77 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача надіслав до суду клопотання про підтримання позову в повному обсязі та можливість розгляду справи за відсутності представника ПАТ "Ідея Банк". В надісланих до суду клопотаннях про можливість розгляду справи за відсутності представника ПАТ "Ідея Банк" пердставник позивача зазначив, що вважає подані докази достатніми для розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що постійно платила платежі за отриманим кредитом. Був випадок, коли були не враховані платежі, сплачені через «Надра Банк». Вважала, що заборгованість нарахована на проведені нею платежі через «Надра Банк», які не були враховані. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що банк надав кредит строком на 24 місяці. Строк кредитного договору закінчився 15 серпня 2009 року. Позивачем пропущено строк звернення до суду. Банком було надано кредит у сумі 4700 гривень. Кошти у сумі 5555,56грн. банк позивачу не видавав і такі кошти [PERSON] у банку не отримувала. [PERSON] було сплачено банку на погашення кредиту кошти в сумі 6402,92грн. [PERSON] ніяких претензій від банку до березня 2014 року не отримувала. Просив позовні вимоги відхилити за безпідставністю. 29 серпня 2014 року до суду подана заява відповідачки [PERSON], підписана її представником, про розгляд справи за їх відсутності. В заяві зазначено, що відповідач позов не визнає, розрахунок, який надав позивач, вважає необгрунтованим, позивачем пропущено строк звернення до суду. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з слідуючих підстав: Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доданою до позовної заяви копією кредитного договору № 557000667 від 15 серпня 2007 року підтверджується, що між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Прикарпаття» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику [PERSON] кредит на суму 5555 гривень 56 копійок на придбання чотирьох металопластикових вікон за ціною 4700 гривень а також погашення витрат: комісійні за підготовку документів і підготовку кредитного договору - 722,23грн., комісійні за видачу кредиту у розмірі 2,4% суми кредиту - 133,33грн. Банк надав кредит строком на 24 місяці, починаючи з дня списання коштів з рахунку Банку. За умовами кредитного договору Позичальник сплачує за користування кредитом відсотки у розмірі 24% річних. Також за умовами кредитного договору Позичальник уповноважує Банк і дає банку розпорядження перерахувати суму кредиту в безготівковій формі на рахунок продавця в належній йому частині за куплений товар, на рахунок агента в частині, яка відповідає розміру його комісійних на підготовку документів і підготовку кредитного договору, а також на рахунок Банку в частині, що відповідає розміру його комісійних за видачу кредиту. Позичальник повертає кредит разом з відсотками в 24 щомісячних внесках до 15 числа/дня кожного місяця, при чому перші внески у рівній сумі 293грн. 73коп., а останній внесок 295грн. 57коп. Наданою позивачем копією графіка щомісячних платежів за кредитним договором підтверджується, що дата сплати першого внеску визначена до 15 вересня 2007 року, дата сплати останнього внеску визначена до 15 серпня 2009 року. Суд вважає, що вказаними доказами спростовуються твердження, викладені в письмових запереченнях на позов, щодо отримання відповідачем [PERSON] кредиту у сумі 4700 гривень, та заперечення отримання коштів у сумі 5555,56грн. Разом з тим, вказаними доказами підтверджується, що строк виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором закінчився 15 серпня 2009 року і вказаний кредитний договір відноситься до договорів споживчого кредитування. Копією витягу із статуту ПАТ «Ідея Банк» підтверджується, що правонаступником ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Прикарпаття» є ПАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Ідея Банк». Згідно з наданим представником відповідача розрахунком за наявними у відповідача [PERSON] квитанціями про проведені нею платежі на погашення кредиту [PERSON] сплачено всього 6402,92грн. У доданій до позовної заяви довідці-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором 70000667 від 15.08.2007 року станом на 08.01.2014 року вказана загальна заборгованість в сумі 5287,77грн., яка складається простроченого боргу в сумі 1527,45грн., прострочених процентів в сумі 3676,26грн., строкових процентів в сумі 14,06грн., віндикаційних витрат в сумі 70,00грн. В наданій позивачем довідці-розрахунку відсутні відомості про суми зарахованих на погашення кредиту проведених платежів [PERSON] та дату їх надходження до Банку, про суми та дату виникнення простроченої заборгованості, суми заборгованості за конкретними видами платежів на час настання строку виконання зобов'язання, визначеного у договорі 15 серпня 2009 року, суму останнього платежу та дату його надходження. Позивачем взагалі не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин, які зазначені в позовній заяві, як повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні, надіслання листів-повідомлень з вимогою повернення боргу, здійснення боржником останнього платежу. За наявних в справі суперечливих доказів суд не має можливості встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, але які оспорюються відповідачем і тому підлягають доказуванню, зокрема, щодо сум та дат надходження платежів від відповідача, зарахування платежів за конкретними призначеннями (строкові платежі по тілу кредиту, процентам, прострочені платежі), правильність нарахування заборгованості за тілом кредиту, процентам, дати проведення останнього платежу. Також суд враховує, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частина 5 статті 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з вимогами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки строк виконання зобов'язання визначений у договорі 15 серпня 2009 року, а позивач звернувся з позовом лише 12 березня 2014 року, доказів існування поважних причин пропущення строку позовної давності суду не надано, тому суд вважає, що в позові слід відмовити за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. Відповідачкою документально не підтверджені судові витрати, які могли б бути присуджені на її користь з позивача.

Outcome: dismissed