Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона працювала на посаді начальника виробничо-технологічного відділу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" з 08.02.2006р. до 13.06.2014р. 13.06.2014р. була звільнена з підприємства згідно ст.38 п.1 КЗпП України. Посадовий оклад начальника виробничо-технологічного відділу станом на 01.09.2013р., відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №142 від 01.07.2013р., становив - 4871.00коп. З 01.09.2013р. відповідач безпідставно в односторонньому порядку, зменшив їй посадовий оклад. Кількість робочих днів у вересні 2013 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 р. № 9050/0/14-12/13 становить 21 день. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у вересні 2013р., 21- робочих днів становить - 4871,0 грн. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за вересень 2013р.складала 4557,0 грн. Таким чином, сума, яка не була одержана позивачем за вересень 2013р. склала: 4871,0 грн. - 4557,0 грн. = 314,0грн. Кількість робочих днів у жовтні 2013 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік, становить 23 дня. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у жовтні 2013р. - 23 робочих днів становить - 4871,0грн. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за жовтень 2013р. складала 4694,00 грн. Таким чином, сума, яка не була одержана позивачем за жовтень 2013р. склала: 4871,0 грн. - 4694,0 грн. = 177, 0 грн. (розрахунковий лист за жовтень 2013р.) Кількість робочих днів у листопаді 2013 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік становить 21 день. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за відпрацьовані у листопаді 2013р., 6 роб. дн. складала 1341,14грн. Таким чином, сума, яка не була одержана позивачем за листопад 2013р. склала: 4871,0 грн : 21 х 6 = 1391,71грн. 1391,71 грн.-1341,14грн.=50,57грн. Кількість робочих днів у грудні 2013 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік становить 22 дня. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за грудень 2013р. складала 3739,23грн. Посадовий оклад начальника виробничо-технологічного відділу станом з 01.12.2013р. повинен бути: 1218,0грн. (мін. з/плата з 01.12.2013р.) х 1,37 x 3,1 = 5173, 0 грн. Коефіцієнт за професією згідно колективного договору на 2013р.-3,1 в штатному розкладі з 01.12.2013р. був зменшений відповідачем в односторонньому порядку. Сума заробітної плати позивача за грудень 2013р. повинна складати 5173,0 грн. : 22 х 17 = 3997,32грн. Таким чином сума, яка не була одержана позивачем за грудень 2013р. склала: 3997,32 грн. - 3739,23 грн. = 258,09 грн. (розрахунковий лист за грудень 2013р.) Згідно п.10 розділу IV «Нормування та оплата» праці Колективного договору на 2013р. з 01.01.2014р. застосовується 120% мінімальної тарифної ставки робітника 1-го розряду. Посадовий оклад начальника виробничо-технологічного відділу станом з 01.01.2014р. повинен бути: 1218,0грн. 1,2 x 1,37 x 3,1 = 6207,0грн. Кількість робочих днів у січні 2014 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014 рік становить 21 робочий день. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у січні 2014р. 21 робочих днів становить - 6207,0грн. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за січень 2014р. складала 4839,0грн. Таким чином, сума, яка не була одержана відповідачем за січень 2014р. склала: 6207,0грн. - 4839,0грн. = 1368,0 грн. Кількість робочих днів у лютому 2014 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014 рік становить 20 робочих дня. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у лютому 2014р. 21 робочих дня становить - 6207,0грн. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за лютий 2014р. складала 4839,0грн. Таким чином, сума, яка не була одержана відповідачем за лютий 2014р. склала: 6207,0грн. - 4839,0грн. = 1368,0 грн. Кількість робочих днів у березні 2014 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014 рік становить 20 робочих дня. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за березень, 2014р. складала 1935,60грн. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у березні 2014р. 8- робочих дня становить - 6207,0грн. : 20 * 8 = 2482,80 грн. Таким чином, сума, яка не була одержана позивачем за березень 2014р. склала: 2482,80 грн .- 1935,60 грн. = 547,20 грн. Кількість робочих днів у квітні 2014 року, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014 рік становить 21 робочий день. Сума нарахованої заробітної плати позивачеві за квітень 2014р. складала 2073,86 грн. Сума заробітної плати позивача за відпрацьовані у квітні 2014р. 9- робочих днів становить - 6207,00 : 21* 9 = 2660,14 грн. Таким чином, сума, яка не була одержана позивачем за квітень 2014р. склала: 2660,14 грн. - 2073,86 грн. = 586,28 грн. В порушення ст. 83 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України "Про відпустки", постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" відповідач здійснив невірно розрахунок середньої заробітної плати для грошової компенсації позивачу за 11 днів невикористаної щорічної відпустки, що становить суму - виходячи з наступного розрахунку. Нарахування компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням 12 календарних місяців (або за менший фактично відпрацьований період) на відповідну кількість календарних днів року (або меншого відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 Кодексу законів про працю України). Одержаний результат потрібно помножити на число календарних днів відпустки. Сума нарахованої заробітної плати за 12 місяців, що передували місяцю звільнення, а саме з червня 2013р. по травень 2014р. становить 49775,97 грн. з урахуванням розміру з/плати за вересень 2013 - квітень 2014р.- визначеної позивачем. Кількість календарних днів року (або меншого відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 Кодексу законів про працю України) у зазначений період становить - 241 день. Таким чином, сума розрахунку складає 49775,97грн. : 241 день = 206,54грн. Отже, сума компенсації за невикористану відпустку позивача становить: 206,54 грн. х 11 дн. = 2271,94 грн. Позивачу нараховано суму компенсації за невикористану відпустку-1986,60 грн. Розрахунок суми, яка не була одержана позивачем за невикористану відпустку: 2271,94 грн. - 1986,60 грн. = 285,34 грн. Сума вимог позивача по стягненню заробітної плати та суми компенсації за невикористану відпустку становить 4412,86 грн. Позивач в позовній заяві зазначила, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України відповідач має виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З 13.06.2014р. по час розгляду справи судом відповідач не виконав обов'язків встановлених вищезазначеною нормою, фактично з позивачем не розрахувався, внаслідок чого позивач вимагає стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 відпрацьованих місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Сума нарахованої заробітної плати позивачу за березень та квітень 2013 року становлять: 2482,80грн.+2660,14грн.=5142,94 (без урахування виплати за відпустку). Кількість робочих днів відпрацьованих у березні та квітні 2013р. становить: 8 роб.дн. + 9 роб.дн. = 17 роб.дн. Таким чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить: 5142,94 грн. : 17 роб.дн. = 302,52 грн. Період прострочення з виплати середнього заробітку за весь час затримки з 13.06.2014р. по 25.05.2015р. становить - 260 роб. дн. Тобто, загальний розмір виплатити позивачу середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати станом на 25.05.2015р. складала -302,52грн. х 260 роб.дн.=78655,20грн. Період прострочення виплати середнього заробітку за весь час затримки на момент подання позову був розрахований з 13.06.2014р. по 25.05.2015р. і становив - 260 робочих днів. На теперішній час період прострочення виплати середнього заробітку за весь час затримки значно збільшився. У зв'язку з цим позивачкою були збільшені позовні вимоги і позивач просила стягнути на її користь: заборгованість по заробітній платі у сумі 4412 грн.86 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 81680 грн.40 коп. Також, позивачка заявила вимогу щодо стягнення суми 2500 грн. моральної шкоди, у зв'язку з тим, що зазнала душевних страждань у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, та приниженням її гідності. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на користь [PERSON], суму по заробітній платі - 4412,86 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати - 81680,40 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., а всього 87093,26 грн. Стягнуто з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас на користь держави судовий збір в розмірі 1104, 53 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати та моральної шкоди, та ухвалити нове рішення в цих частинах, яким від мовити у задоволені вказаних позовних вимог. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, загальної суму стягнутих коштів та суми стягнутого судового збору на користь держави. Задовольняючи позов [PERSON], районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду та підтверджені належними та допустимими доказами у справі. З таким висновком суду погодитися не можна. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, [PERSON] з 08.02.2006 року до 13.06.2014 року була прийнята та працювала на посаді начальника виробничо-технологічного відділу. 13.06.2014 року була звільнена із займаної посади, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 9). Наказом № 64-к від 13.06.2014 року позивач була звільнена з підприємства згідно п. 1 ст. 38 КЗпП. за угодою сторін. Компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 11 календарних днів (а. с.12). Під час судового розгляду справи по суті судом були досліджені наступні докази: довідка про доходи від 20.04.2015р. №00000000034, виданій [PERSON], згідно якої дохід за період з 01.07.2013р., по 13.06.2014р. склав 64461,87 грн.; лист [PERSON], до начальника ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» від 03.03.2015р.; лист [PERSON], від 20.03.2015р. до начальника ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» про надання довідки про розрахунок; копію конверта про отримання листа від відповідача(а.с.23); колективний договір між роботодавцем і профспілковим комітетом ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» по забезпеченню економічного та соціального розвитку трудового колективу і захисту прав працівників на 2013р.(а.с.24); коефіцієнти співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівних працівників, професіоналів, фахівців до мінімальної тарифної ставки І-розряду основного виробництва(а.с.25); коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (місячної тарифної ставки) за видами робіт до установленої мінімальної тарифної ставки робітника І розряду(а.с.26); галузева угода (регіональна) між управлінням житлово-комунального господарства облдержадміністрації і обласною профспілковою організацією працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2008-2009р. (а.с.30-43); наказ №142 від 01.07.2013 року «Про затвердження штатного розкладу та ведення положення про оплату праці робітників підприємства»(а.с.44); положення про оплату праці робітників ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» затверджений начальником підприємства та узгоджений з головою профспілки підприємства та додаток №2 шатний розклад керівних працівників на 01.07.2013р. (а.с.45-46,48-49); наказ №249 від 27.11.2013р. «про введення штатного розкладу» (а.с.50); штатний розклад керівних працівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на 01.12.2013р. (а.с.51-52); колективний договір ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на 2008р від 11.04.2008р.(а.с.53); додаткова угода №10 до колективного договору ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» від 11.08.2010р.(а.с.54); колективний договір між роботодавцем і профспілковим комітетом ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» по забезпеченню економічного та соціального розвитку трудового колективу і захисту прав працівників на 2013р., від 21.06.2013р., та додаток №ІV.3. коефіцієнти співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівних працівників…(а.с.55-58,59); лист державної інспекції України з питань праці. Територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області №833 від 11.11.2013р.(а.с.60); лист Дніпропетровського обласного комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 11.11.2013р. №17-03-7-1(а.с.61); довідка щодо розгляду колективної скарги колишніх працівників ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» м. Синельникове від 08.11.2013р.(а.с.62-63). Сума нарахованої заробітної плати позивачу за березень та квітень 2013 року становлять: 2482,80грн.+2660,14грн.=5142,94 (без урахування виплати за відпустку). Кількість робочих днів відпрацьованих у березні та квітні 2013р. становить: 8роб.дн.+9роб.дн.= 17роб.дн. Таким чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить: 5142,94грн. : 17роб.дн. = 302,52грн. А тому позивачка розрахувала середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за 270 робочих днів у розмірі 81680 грн.40 коп.( а.с.32-33). Суд першої інстанції погодився з наданим позивачкою розрахунком, та задовольнив її позовні вимоги у повному обсязі. Але з таким висновком суду повністю погодитись не можна. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року (6-33391св14) та 4 березня 2015 року (6-45537св14), та в постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (6-60цс11), 11 лютого 2015 року (6-223цс14), та у справі № 6-837 цс15 від 23 грудня 2015 року, де чітко визначена правова позиція з цього приводу. ' Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. А тому колегія суддів вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнута на користь позивачка повинна бути зменшена з 81680,40 грн. до 16336,08 грн., з урахуванням розміру суми заборгованості по заробітній платі - 4412,86 грн та відповідно зменшено загальну суму стягнутих коштів з 87093,26 грн. до 21748,94 грн.. Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення позивачкою строків позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх вимог позивачка послалась на листи начальника ДМПВКГ «Дніпро-Західний Донбас» від 03.03.2015р. та від 20.03.2015р. щодо надання довідки про розрахунок середньої заробітної плати, та копію конверта про отримання листа від відповідача (а.с.23). Доказів зворотного відповідач суду не надав, а тому апеляційний суд позбавлений можливості, відповідно до ворог ч.2ст.303 ЦПК України надавати переоцінку цим доказам . За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задовольню, рішення суду частковій зміні.

Outcome: partial