Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В січні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що разом зі своєю колишньою дружиною [PERSON] в 1973 році, сплативши вступний внесок, він набув членство в Житлово-будівельному кооперативі «Мир-66», який надав його сім'ї в користування кооперативну квартиру [ADDRESS]. Всі пайові внески за вказану квартиру були сплачені і, у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з відповідачкою, протоколом загальних зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня 1990 року, були поділені паєнакопичення у сумі 5785 грн.19 коп. між ним та [PERSON], по 1/2 частині кожному. Однак, порушуючи його право власності на частину зазначеної квартири, шляхом використання недостовірної інформації щодо сплати пайових внесків лише нею [PERSON], остання 22 вересня 2011 року отримала свідоцтво про право власності на всю квартиру [ADDRESS]. Просив визнати вказане свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради на ім'я [PERSON] частково недійсним та визнати за ним право власності на 1/2 частку цього майна. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, відповідачка [PERSON] звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування своєї скарги відповідачка зазначила, що судом першої інстанції не було враховано, що по справі залучені неналежні відповідачі. Крім того, висновок суду про загальний розмір сплачених пайових внесків за спірну квартиру не підтверджується належними доказами по справі. Представник відповідачки [PERSON], діючий за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник житлово-будівельного кооперативу «Мир-66» Шашкіна Л.М. проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала. Представник головного управління благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради в судове засіданні не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що в 1973 році позивач, під час шлюбу з [PERSON], увійшов у склад членів Житлово-будівельного кооперативу «Мир-66», сплатив вступний пайовий внесок і отримав у користування його сім'ї квартиру [ADDRESS]. [PERSON] в 1982 році повністю вніс свій пай за вказану кооперативну квартиру в сумі 2892,60 крб.(а.с.7) Рішенням загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мир-66» від 25 липня 1990 року постановлено розділити паєнагромадження у загальній сумі 5785 крб.19 коп. між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним.(по 2892,60 крб.) Крім того, вказаним рішенням за позивачем [PERSON] була закріплена кімната розміром 13 кв.м., а за [PERSON] - кімнати розмірами 17,2 кв.м. та 7.1 кв.м. Також до складу членів кооперативу була прийнята [PERSON]. (а.с.8). Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради [PERSON] , на підставі рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.121) Згідно постанови Пролетарського районного суду м. Донецька від 29 серпня 2013 року був частково задоволено позов [PERSON] та скасоване рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, яким вирішено оформити право власності на спірну квартиру за [PERSON] (а.с.164-168). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач будучи членом житлово-будівельного кооперативу вніс половину пайових внесків за спірну квартиру, тому він набув право власності 1/ 2 частку даного нерухомого майна. Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавством не передбачено часткове визнання свідоцтва про право власності недійсним та, крім того, рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, на підставі якого видавалось це свідоцтво, скасоване, тому воно не має юридичної сили. Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись на можна. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21 листопада 1983 року був розірваний (а.с.27) Позивач в 1973 році увійшов до складу членів Житлово-будівельного кооперативу «Мир-66», яким його сім'ї була надана в користування кооперативна квартира [ADDRESS]. Пайові внески за вказану квартиру були повністю внесені і рішенням загальних зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня 1990 року постановлено розділити паєнагромадження сумі 5785 крб.19 коп. між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частці кожному.( по 2892,60 крб.) Крім того, вказаним рішенням до складу членів кооперативу була прийнята [PERSON] (а.с.8). На підставі рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно постанови Пролетарського районного суду м. Донецька від 29 серпня 2013 року був частково задоволено позов [PERSON] та скасоване рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, яким вирішено оформити право власності на спірну квартиру за [PERSON] (а.с.164-168). Підставою для задоволення позову стала та обставина, що [PERSON] надала недостовірну довідку, видану головою Житлово-будівельним кооперативом «Мир-66», згідно якої пайові внески за спірну квартиру у повному обсязі внесла вона. Таким чином з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки за позивач сплатив 1/ 2 частку паєнагромаджень за спірну квартиру, він набуває право власності на 1/ 2 частку цього нерухомого майна. Разом з тим, частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував наступне. Статтею 64 Конституції України передбачено право кожного на судовий захист. За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у частині 2 статті 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами загальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав об'єктивну оцінку наявності порушеного права позивача та дійшов помилкового висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності не передбачений законом. Таким чином, суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права, які є обов'язковою підставою для часткового скасування рішення. Отже, оскільки є підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірної квартири, а також враховуючи наявність постанови Пролетарського районного суду м. Донецька від 29 серпня 2013 року, якою скасоване рішення виконкому Пролетарської районної ради № 261/1 від 08 червня 2011 року, апеляційний суд вважає необхідним оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та визнати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 22 вересня 2011 року, яке видане на ім'я [PERSON], недійсним в частині її права власності на ? частку квартири. Довід відповідачки [PERSON] про те, що позов до неї безпідставний, оскільки вона не оспорює право власності позивача на частку спірної квартири, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки той факт, що відповідачка [PERSON] надала до виконкому довідку з недостовірними відомостями з метою оформлення права власності на спірну квартиру за неї свідчить про те, що право власності позивача на це нерухоме майно відповідачкою не визнається. Також не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлений загальний розмір паєнагромаджень, сплачених за спірну квартиру, що свідчить про хибність розмірів часток спірної квартири [PERSON] та [PERSON], так як вирішальним для суду є те, що ці сплачені в повному обсязі паєнагромадження рішенням загальних зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня 1990 року були поділені між колишнім подружжям в рівних частках. Крім того, інша загальна сума паєнагромаджень, сплачених за спірну квартиру в розмірі 6904, 32 крб. зазначена в довідці, яка визнана судом такою, що утримує недостовірну інформацію. Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і на висновки суду не впливають.

Outcome: partial