Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до [PERSON], третя особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та [PERSON] 18 січня 2013 року було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду від 04.11.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишена на вихованні матері, з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі ј частки усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з сім'єю не проживає, вихованням доньки не займається і не цікавиться. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконує. Будь-якої участі у вихованні дочки не бере. Протягом тривалого часу відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров'ям. Відповідач не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Відповідач відсторонився від виконання батьківських обов'язків по вихованню і розвитку дитини, не бере участі у їх духовному та фізичному розвитку. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Позивач та її представник подали до суду заяви, в яких позов підтримують повністю та просять суд його задовольнити. Розгляд справи просять провести у їх відсутність, а у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином. Відзив на позов відповідач не подавав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради самолюк І.Р. подала суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Висновок від 27.03.2018 року № 08-500 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала. Не заперечує проти задоволення позову. Суд, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 18 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який 04.11.2014 року рішенням Рівненського міського суду було розірвано, малолітню дитину залишено на проживання з матір'ю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданим 05.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського міського суду від 04 листопада 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини в розмірі ј частки усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З оглянутої довідки № 312 від 27.12.2017 року, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 57 фізкультурно-оздоровчого напрямку вбачається, що батьківські збори відвідує лише мати, [PERSON], всі матеріальні затрати несе також вона. Зі слів вихователів групи № 7, яку відвідує [PERSON] вбачається, що приводять та забирають дитину мати, бабуся та вітчим, що дає суду вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню та утриманню доньки. Відповідач життям своєї дитини, у тому числі її побутом, станом здоров»я тощо, не цікавиться, не турбується про її фізичний та духовний розвиток. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини розглядалося на засіданні органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, яким було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки - [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] ухиляється вiд виконання своїх обов»язкiв по вихованню дитини. Крім того, з висновку органу опіки та піклування № 08-500 від 27.03.2018 року вбачається, що у квартирі створені всі необхідні умови для проживання, навчання та виховання дівчинки. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої [PERSON], [INFO], відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батька, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Через канцелярію суду свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були подані заяви відповідно вх. №286236\\18 від 25.05.2018 року, №28655/18 від 25.05.2018 року, 28656/18 від 25.05.2018 року, в яких останні підтвердили, той факт, що [PERSON] дійсно не займається вихованням доньки, не допомагає [PERSON] виховувати та утримувати доньку ні матеріально, ні духовно. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у житті доньки, не відвідує її, не цікавиться її здоров'ям, не надає їй матеріального утримання, не приймає участі в навчально-виховному процесі доньки. За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини. При вирішенні спору суд погоджується з висновком органу опіки та піклування від № 08-500 від 27.03.2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки, [PERSON], [INFO], оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцiнюючи дослiдженi по справi доказi в їх сукупностi, суд вважає, що [PERSON], вiдповiдно до вимог пункту 2 частини першої статті 164 Сiмейного кодексу України, повинен бути позбавлений батькiвських прав, щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], оскiльки судом встановлено, що він ухиляється вiд виконання своїх обов»язкiв по вихованню дитини. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON], [INFO]. . Крім того, позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. 00 коп. На пiдставi ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст.165, ст.166, ст.171 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved