Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

17.03.2014 з позивач [PERSON] звернулась в суд з цим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою (т.1 а.с.2-4). 04.06.2014 ухвалою суду до справи було залучено третіх осіб [PERSON], Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (т. 1 а.с.166). 14.11.2014 судом було уточнено, що третя особа Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 10.07.2014 представник відповідача [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] подав зустрічний позов про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю [PERSON] (т.2 а.с.34-40), який ухвалою суду від 10.07.2014 був прийнятий до спільного розгляду з первісним (т. 2 а.с.57). 15.12.2014 ухвалою суду до справи було залучено третю особу [PERSON] (т. 3 а.с.38). Під час судового розгляду справи за клопотанням позивача за первісним позовом його позовні вимоги збільшувались та зменшувались (т. 1 а.с.108-113, 164, т.3 а.с.1, 2). Згідно останньої заяви про зменшення позовних вимог, позивач за первісним позовом [PERSON] просила: - встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету [PERSON] з [PERSON] з 26.09.1997 по 14.02.2007; - визнати, наступне майно: нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів, загальною площею 50,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,3 кв. м, житловою 25,6 кв. м; - автомобіль марки HONDA, модель CIVIC 1.8.1, 2008 р. випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], що зареєстровані на праві власності за [PERSON], належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 (ідеальну) частку вищевказаного мана: нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів, двокімнатну квартиру, автомобіль. Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги мотивувала тим, що 10.10.1993 Коростівецькою сільською радою Жмеринського району зареєстрований шлюб між нею та [PERSON]. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Їхня сім'я проживала у [ADDRESS]. 26.09.1997 шлюб між ними було розірвано, але не зважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім'єю у тому самому будинку, вели спільне господарство, разом виховували сина, мали спільні кошти і побут. У 2002 році на ім'я [PERSON] було придбане нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 50,3 кв. м., - зал ігрових телевізійних приладів, про що було видане свідоцтво про право власності № 114 від 11.03.2002. 04.05.2006 виконкомом Жмеринської міської ради на ім'я [PERSON] на вказане нежитлове приміщення видане свідоцтво про право власності № 68 взамін свідоцтва про право власності № 114 від 11.03.2002. 30.07.2004 на ім'я [PERSON] придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. У цій квартирі позивач з [PERSON] та сином [PERSON] проживали однією сім'ю. На даний час позивач в цій квартирі зареєстрована та продовжує проживати з сином. 14.02.2007 позивач та [PERSON] вдруге зареєстрували шлюб, який бувло розірвано 07.10.2011. Таким чином, з 26.09.1997 по 14.02.2007 вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Про факт спільного проживання з [PERSON] у зазначений проміжок часу, свідчить наявність спільної дитини, їхнє спільне місце проживання та реєстрація за місцем проживання, повторна реєстрація шлюбу між ними, а також наявність у неї інформації та документів щодо права власності [PERSON] на нерухоме майно. Відповідно до наведеного, за період з 26.09.1997 по 14.02.2007 між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю: вони вели спільне господарство, були пов'язані взаємним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За цей час ними було набуте зазначене вище майно, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] До їхнього спільного майна, яке придбане під час спільного проживання без реєстрації шлюбу відноситься вищевказане мано. Договір щодо розпорядження вказаним майном вони не укладали. Крім того, у період проживання у зареєстрованому шлюбі [PERSON] із покійним [PERSON] згідно договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 28.08.2008 №1138226000 було придбано автомобіль марки HONDA. [INFO] [PERSON] загинув на «Майдані» в місті Києві від кулі снайпера. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно. Позов [PERSON] заявляє до відомих їй спадкоємців після смерті [PERSON] (батька спадкодавця, дітей, та другої дружини, з якою він мешкав без реєстрації шлюбу). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд визнати квартиру[ADDRESS]; нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів [ADDRESS], загальною площею 50,3 кв. м; земельну ділянку (кадастровий номер 0510300000:00:001:4239) для гаражного будівництва, площею 0,0027 га, яка розташована в [ADDRESS] - особистою власністю [PERSON], [INFO]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечуючи проти первісного позову, позовні вимоги мотивували тим, що [PERSON] (який помер [INFO]) та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі з 10.10.1993 по 26.09.1997 та з 14.02.2007 по 07.10.2011. Не перебуваючи у шлюбі з 1997, [PERSON], 20.06.2001 придбав за власні кошти з метою підприємницької діяльності у ТОВ "Профілактика" 23/100 частини вищезазначеного нежитлового приміщення [ADDRESS]. 22.06.2001 [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець. В 2006 році вказане нежитлове приміщення реконструйовано в зал ігрових телевізійних приладів, та зареєстроване у КП «ВООБТІ». Свідоцтво про право власності на вищевказане нежитлове приміщення 04.05.2006 №68 видавалось на [PERSON] як на фізичну особу, оскільки чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець. Вважають, що вищевказане нежитлове приміщення є майном фізичної особи-підприємця [PERSON], яке ним придбане за власні кошти та використовувалось для його підприємницької діяльності з метою одержання прибутку, а тому підлягає визнанню його особистою приватною власністю у розумінні ст.57 СК України, і не підлягає поділу. Крім того, житлову квартиру під [ADDRESS], [PERSON] придбав за власні кошти 30.07.2004, коли він не перебував у шлюбі. А саме, 08.09.1995 позивач за зустрічним позовом [PERSON], подарував належний йому на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] своєму синові [PERSON]. Після цього [PERSON] та [PERSON] стали в ньому проживати. В 2004 р. [PERSON] вирішив придбати для себе квартиру, для цього 30.07.2004 оформив в АКБ «Правекс-Банк» кредитний договір на суму 7000 доларів США, в забезпечення якого 19.08.2004 передав в іпотеку придбану 30.07.2004 вищевказану квартиру. 15.05.2005 [PERSON] продав житловий будинок по [ADDRESS], і за рахунок отриманих від продажу коштів було погашено заборгованість по кредиту, отриманого на придбання квартири. Вважають, що спірна квартира придбана за власні кошти у період, коли [PERSON] не перебував у шлюбі, а тому підлягає визнанню його особистою приватною власністю. Крім того, земельна ділянка, площею 0,0027 га, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для гаражного будівництва, яка зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акта (ЯД №372008) на праві власності, виданого 29.11.2006, в процесі приватизації земельної ділянки, підлягає визнанню його особистою приватноювласністю згідно із п. 18-2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 із змінами та доповненнями, відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, що одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації відноситься до його особисто приватної власності, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям в шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду відповідного органу місцевого самоврядування. Вважають, оскільки [PERSON], як батько спадкодавця і спадкоємець володіє правоздатністю для захисту інтересів свого сина [PERSON], тому має право на звернення з таким позовом до суду. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримали повністю з підстав зазначених вище, зустрічний позов не визнали. Додатково повідомили, що за час проживання однією сім'єю в шлюбі та без реєстрації шлюбу [PERSON] з покійним [PERSON] у період з 1997 фактично по 2011р.р., в результаті їх спільних трудових зусиль, отримали доходи, які використали на ведення спільного господарства, побуту, бюджету та набуття вищезазначеного спільного майна, яке підлягає поділу. Починаючи з 1997 по 2007 р.р., вони працювали разом. До придбання свого нежитлового приміщення, вони орендували торгівельну площу в приміщенні в м. Жмеринці, де продавали відеокасети «[INFO]», що доводиться фотознімок де вони зображенні удвох (т.1. а.с.147). Нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів «[INFO]», що є предметом позову, було придбане ними до реєстрації [PERSON] як підприємця за спільні кошти. Для придбання вказаного приміщення [PERSON] позичала кошти у кума [PERSON], приблизно 7000 доларів США. На придбання квартири [PERSON] [PERSON] давала свою письмову згоду у нотаріуса. Квартира придбана частково на кредитні, а частково на позичені кошти у того ж [PERSON]. Кредит гасили разом. Автомобіль був придбаний, вже після офіційної реєстрації шлюбу, в кредит, який гасили разом, аж до грудня 2011 року. [PERSON] своєю особистою працею допомагала [PERSON] у веденні та розвитку їх спільного бізнесу у залі ігрових телевізійних приладів «[INFO]». Певний час вона була оформлена на роботу за трудовим договором. Після першого юридичного розлучення в 1997р., вони не проживали разом лише один місяць. Після того як зійшлись, то проживали як одна сім'я з [PERSON] разом з їх спільним сином [PERSON] в будинку по [ADDRESS]. Ні [PERSON], ні [PERSON] в період з 1997 по 2007р.р. не перебували у іншому шлюбі. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову та підтримав зустрічний позов [PERSON] із зазначених в ньому підстав, та додатково надав суду письмові заперечення (т. 2 а.с.193-200), які за своїм змістом не відрізняються від зустрічного позову. Додаткового пояснив, що первісний позов не підлягає задоволенню, адже нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів було придбано за життя [PERSON] за його особисті кошти, коли він не перебував у шлюбі, є майном фізичної особи-підприємця, а тому не підлягає поділу. Спірна квартира також не є спільною сумісною власністю, а є особистим майном [PERSON] придбаним за життя за власні кошти у період не перебування у шлюбі. Що стосується поділу придбаного в зареєстрованому шлюбі в кредит автомобіля HONDA, поділу підлягає лише та частина автомобіля, кредит за яку вже виплачено. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON], первісний позов не визнав, а зустрічний просив задовольнити із зазначених у ньому підстав. Суду повідомив, що в нього в зв'язку з інсультом погіршилась пам'ять, тому усіх обставин життя його сина [PERSON] з [PERSON] він не пам'ятає, коли вони одружились, розлучились та коли набували майна і скільки воно коштувало також не пам'ятає. Як пам'ятає, купив для [PERSON] та невістки будинок по [ADDRESS], який він продав та купив квартиру. Вважає, що [PERSON] придбав приміщення залу ігрових телевізійних приладів «[INFO]» в кредит разом із братом [PERSON]. Під час спільного проживання з сином, [PERSON] ніде не працювала, а доглядала за господарством та дитиною. Усе своє майно [PERSON] придбав за власні кошти. Підтвердив, що дійсно у період розлучення [PERSON] і [PERSON] із сином проживали разом у придбаній квартирі, але чи як одна сім'я, він оцінку надати не може. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнала, у судовому засіданні повідомила суду про те, що вона приходиться рідною донькою покійному [PERSON] від першого шлюбу. Її мати та батько [PERSON] розлучилися через [PERSON], на яку в неї затаїлась образа. Вважає, що спірні квартиру та зал ігрових телевізійних приладів «[INFO]» батько придбав за власні кошти, але конкретних обставин їх придбання не знає. [PERSON] допомагала батькові у бізнесі, працювала в «Престижі». Знає, що її батько розлучився з [PERSON], але згодом знову з нею зійшовся, а потім одружився вдруге. Скільки вони не жили разом і який період не знає. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов визнав. Суду пояснив, що [PERSON] та покійний [PERSON] являються його батьками. Підтвердив, що дійсно його батьки проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу з 1997 по 2007р.р.. Його мати з батьком разом займалися підприємницькою діяльністю, їздили до м. Києва по товар (відеокасети, ігрові приставки та інші технічні прилади), який реалізовували в орендованому приміщенні магазину «Універмаг» та іншому магазині, який також мав назву «[INFO]». Потім придбали своє нежитлове приміщення, яке обладнали в зал ігрових телевізійних приладів «[INFO]». Батьки проживали разом до 2011 року, поки батько не зустрів [PERSON], з якою почав проживати окремо від сім'ї. Нежитлове приміщення залу ігрових телевізійних приладів, квартира та автомобіль були нажиті батьками внаслідок їх сумісної праці. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов не визнала, а суду пояснила, що з [PERSON] з грудня 2011р. до дня його смерті проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу. Знає зі слів [PERSON], що він в 90-х роках розпочав свій бізнес разом з своїм братом [PERSON], який був зареєстрований приватним підприємцем (їздили на базари, торгували різною технікою), з часом вони орендували приміщення та зробили в ньому ігровий зал. У 1997 р. [PERSON] розлучитися з [PERSON]. Після розлучення він повернувся до [PERSON] заради сина. У 2008 р. він взяв у кредит автомобіль, кошти за який допомагала сплачувати йому свідок під час спільного проживання (однак доказів цьому вона надати не може). Після розлучення [PERSON] допомагав матеріально [PERSON] та сину, вона користувалася автомобілем. Після їх розлучення в 2011 р. [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі разом з сином. Третя особа за первісним позовом [PERSON] повідомив суду про те, що він приходиться рідним братом покійному [PERSON]. Все майно, що є предметом позову куплене [PERSON] в той період, коли він був за кордоном, а саме з 2000-2002р.р. в Італії, з 2002-2014 р.р. в російській Федерації м. Санк-Петербург. [PERSON] приміщення ігрових телевізійних приладів «[INFO]» по [ADDRESS] купив під «розкручений» десятиліттям бізнес, який він з братом започаткував ще в 1992 р., займаючись продажем касет, картриджів, а згодом ігрових приставок. Автомобіль HONDA [PERSON] придбав за власні кошти отримані від бізнесу. Квартиру [PERSON] купив за власні кошти та частково кошти батька. [PERSON] з ним бізнесом не займалась. В період розлучення з 1997 по 2007, [PERSON] та [PERSON] жили як одна сім'я, в лютому 2006 приїжджали до нього в гості в м. Санк-Петербург (Російська Федерація), для святкування його дня народження. Але тоді йому брат повідомляв, що у нього з [PERSON] їх відносини то погіршувались то покращувались. Після смерті брата, на даний час, бізнесом у залі ігрових телевізійних приладів «[INFO]» займається він. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та третя особа [PERSON]. в судове засідання не з'явились. Вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши інші докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на таке. Допитаний на підставі ст. 184 ЦПК України як свідок [PERSON], дав аналогічні показання тим, які дав в якості відповідача. Підтвердив, що дійсно його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу з 1997 по 2007р.р., і майно, яке є предметом позову, що підлягає поділу, нажито ними за рахунок їх спільної праці та коштів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2006 р. і за трудовим договором з лютого 2007 р. по листопад 2011 р. працював адміністратором в залі ігрових телевізійних приладів «[INFO]», що належав [PERSON], це був їх спільний бізнес. Що [PERSON], що його дружина [PERSON] були обоє керівниками та виконавцями робіт, а саме приймали замовлення на товар, привозили товар, прибирали. Зарплату видавали йому як [PERSON] так і [PERSON] з каси, які обоє мали до неї доступ. Він був у [PERSON] та [PERSON] в дома, коли вони робили ремонт на квартирі, крім того, приходив до них додому за ключами від приміщення залу ігрових телевізійних приладів, за грошима, в разі потреби. Вони проживали в цей період як одна сім'я. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] познайомилась у 1997 році через [PERSON], з яким вона проживала як сім'я без реєстрації шлюбу. Підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] протягом 1993-2007р.р. проживали як одна сім'я. З 1999 по 2005р.р. вона працювала з [PERSON] та [PERSON] разом, які з початку в орендованому приміщенні в м. Жмеринка продавали ігрові приставки, касет, картриджі, а приблизно у 2001 році вони придбали нежитлове приміщення «[INFO]», а в 2004 придбали квартиру, де постійно проживали разом. Бізнесом [PERSON] та [PERSON] займалися спільно, усе майно, це приміщення «[INFO]», квартира та автомобіль придбані ними за спільні кошти, а також позичені та отримані в кредит кошти, які вони віддавали разом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 1999 року, працювала в неї, в орендованому нею магазині, де продавала касети. Підтвердила, що з часу їх знайомства з 1999 до 2007р.р. [PERSON] і [PERSON] проживали як сім'я в будинку, а потім придбали квартиру. Приблизно у 2000 роках [PERSON] та [PERSON] придбали нежитлове приміщення «[INFO]» за позичені кошти у [PERSON]. Все майно в цей період було придбано за спільні кошти зароблені [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приходиться другою дружиною батьку [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] з [PERSON] в 1997 р. розлучився, після чого остання проживала у своїх батьків у с. Коростівці разом з сином [PERSON], але не довго, так як [PERSON] із-за любові до сина повернувся жити до [PERSON]. Все майно, яке зареєстроване за [PERSON] було придбано за його особисті кошти. Свідок [PERSON] суду повідомив, що приходиться кумом [PERSON] та [PERSON], христив їх сина [PERSON]. Підтвердив, що вони з 1997 до 2007р.р. проживали як одна сім'я. [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти і внаслідок спільної праці купили квартиру, автомобіль в кредит. Разом в 2001 р. придбали нежитлове приміщення «[INFO]» за позичені в нього 7000 доларів США. [PERSON] та [PERSON] займалися бізнесом разом, він неодноразово їм позичав кошти на погашення кредиту, придбання товару тощо. У 2011 році вони розлучилися, так як у [PERSON] з'явилася інша жінка. Свідок [PERSON] суду повідомила, що приходиться дружиною свідку [PERSON]., який є кумом [PERSON], адже хрестив їх сина [PERSON].. Познайомилась вона з [PERSON] та [PERSON] в 1998 р. Підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 по 2007 р.р. проживали як одна сім'я. Майно: квартира, нежитлове приміщення та автомобіль, придбані ними за спільні кошти. На придбання нежитлового приміщення «[INFO]» вона з чоловіком позичила [PERSON] кошти в сумі 7000 доларів США. Автомобіль вони купували в кредит. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] приходиться їй першим чоловіком, з яким розлучилась в 1992 році через [PERSON]. [PERSON] за отримані кошти від продажу подарованого йому батьком будинку, та кошти взяті в кредит, спільно з [PERSON], купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. Гроші на нежитлове приміщення «[INFO]» були зароблені [PERSON] особисто. Свідок [PERSON] суду повідомила, що з [PERSON] та [PERSON] потоваришувала в 2003 році, тоді вони проживали однією сім'ю аж до 2011 року. [PERSON] допомагала [PERSON] у їхньому бізнесі, їздила до Києва за товаром. У 2004 році вони придбали квартиру по [ADDRESS]. У 2011 році вони розлучилися, так як [PERSON] знайшов собі іншу жінку [PERSON], з кою розпочав проживати оремо. [PERSON] та її син [PERSON] залишилися проживати у вищевказаній квартирі. Свідок [PERSON] суду повідомила, що приходиться [PERSON] сестрою. [PERSON] за власні та частково позичені кошти в кума [PERSON], купив приміщення по [ADDRESS], яке згодом було перероблено під зал ігрових телевізійних приладівз назвою «[INFO]». В 2004 році [PERSON] частково за кошти отриманні від продажу будинку, а частково за кошти отримані в кредит купив квартиру, яка є предметом позову. З 1997 по 2007 р.р. [PERSON] та [PERSON] були розлучені та жили окремо. [PERSON] прийняв на роботу [PERSON], та оформив її як найманого робітника. Згодом він одружився на [PERSON] вдруге, але через 4 роки вони розлучилися, так як [PERSON] знайшов собі іншу жінку і згодом почав жити з нею. У вищевказаній квартирі залишилися проживати [PERSON] разом з їхнім спільним сином [PERSON]. Згідно досліджених в судовому засіданні документів встановлено, що 10.10.1993 Коростівецькою сільською радою Жмеринського району зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], який 26.09.1997 було розірвано рішенням Жмеринського міського суду №2-406/1997. Згідно рішення суду, шлюб було розірвано за заявою [PERSON] із-за різних поглядів на життя в сім'ї та втрати почуття любові (т. 2 а.с.75). Свідоцтво про розірвання цього шлюбу [PERSON] отримав 26.09.1997 (т.2 а.с.201), а [PERSON] 11.01.2007 (т. 1 а.с.11). В шлюбі у [PERSON] та [PERSON], [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13). 14.02.2007 [PERSON] та [PERSON] знову офіційно зареєстрували шлюб у відділі актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського МУЮ Вінницької області, який 07.10.2011 рішенням Жмеринського міськрайонного суду в справі №2-905/11, було розірвано за заявою [PERSON] із-за втрати почуття любові (т. 1 а.с.12). Як пояснювали в судовому засіданні сторони, [PERSON] полюбив іншу жінку, якою стала [PERSON], до якої пішов від [PERSON]. Як вбачається з рішення Жмеринського міськрайонного суд від 23.04.2014 [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу з 03.12.2011 до [INFO] в [ADDRESS] (т. 1 а.с.231). [INFO] [PERSON] помер в м. Києві, про що свідчить свідоцтво про смерть (т. 1 а.с.14). Згідно довідки від 20.02.2014 №586, причиною смерті зазначено напад з використанням вогнепальної зброї (т. 1 а.с.15). 20.06.2001 [PERSON] було придбане нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 51,9 кв. м. (Інвентаризаційна справа №79 а. 146). На підстав рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 25.02.2002 №41 вищевказане нежитлове приміщення реконструйовано в зал ігрових телевізійних приладів (Інвентаризаційна справа №79 а. 143). 11.03.2002 [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вищевказане нежитлове приміщення №144, яке 26.07.2002 було зареєстровано в КП «ВООБТІ» (Інвентаризаційна справа №79 а. 293). 25.04.2006 рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради внесені зміни в попереднє рішення №41 щодо площі приміщення (Інвентаризаційна справа №79 а. 294). 04.05.2006 [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на зал ігрових телевізійних приладів №68, приміщення [ADDRESS], загальною площею 50,3 кв. м, яке 11.05.2006 було зареєстровано за [PERSON] в КП «ВООБТІ», про що свідчить реєстраційне посвідчення (т.1 а.с.18, 19; Інвентаризаційна справа №79 а. 296, 297). Після придбання вищезазначеного нежитлового приміщення 22.06.2001 [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець (адреса [ADDRESS]) (т.2 а.с.45); вдруге [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.08.2004 (адреса [ADDRESS]) (т. 1 а.с.27). Згідно трудового договору від 04.01.2005, [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах по 2008 рік, [PERSON] працювала продавцем в магазині, ігровому залі «[INFO] ліга», адресою проживання обох вказано [ADDRESS] (т. 1 а.с.142). 30.07.2004 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,3 кв. м, житловою - 26,5 кв. м, яка була зареєстрована в КП «ВООБТІ» 17.08.2004, про що свідчить реєстраційне посвідчення (т. 1 а.с.22, 25, 26; Інвентаризаційна справа № 8245 а. 25). Дослідивши детально договір купівлі продажу вищевказаної квартири та документи, на підставі яких він посвідчувався, надані приватним нотаріусом на ухвалу суду (т.1 а.с.78-94), з'ясовано, що 29.07.2004 [PERSON] приватному нотаріусу надала заяву, в якій зазначила, що вона, що мешкає по [ADDRESS] дає свою згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS]. Із зворотної сторони зроблено запис нотаріуса, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується їхніми паспортами (т.1 а.с.90). 29.07.2004 [PERSON] та [PERSON] приватному нотаріусу надали заяву, в якій підтвердили, що вони з 10.10.1993 проживають однією сім'єю та перебувають в зареєстрованому шлюбі між собою. Вказана заява скріплена підписами [PERSON] та завірена приватним нотаріусом (т.1 а.с.91). 30.07.2004 [PERSON] у АКБ «Правикс-Банк» було взято в кредит на споживчі цілі 7000 доларів США, про що свідчить Кредитний договір №18000-024/04Р, який згідно довідки банку погашений. Остання оплата була 10.11.2005 (а.с.91-96). Для забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному Кредитному договору між тими ж сторонами 19.08.2004 було укладено договір іпотеки №18006-024/04Р (т. 1 а.с.23-24). Як встановлено в судовому засіданні кредитні кошти бралися для придбання квартири [ADDRESS]. Згідно копії паспорта [PERSON], [PERSON] та погосподасрької книги в квартирі [ADDRESS] вони зареєстровані з 03.08.2004 (т. 1 а.с.6-9, 140-141). У період проживання у зареєстрованому шлюбі [PERSON] із покійним [PERSON] згідно договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 28.08.2008 №1138226000, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», який перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було придбано автомобіль за 25586 доларів США, марки HONDA, модель CIVIC 1.8.1, 2008 р. випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Згідно довідки банку заборгованість по вказаному кредиту, станом на [INFO] (день смерті [PERSON]) становить 7644,10 доларів США (т.2 а.с.168-191). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №43/2014 після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись: мати [PERSON], батько [PERSON], донька [PERSON], сина [PERSON], та позивач [PERSON]. Згідно довідки директора КП «Жмеринкакомунсервіс» [PERSON] від 25.02.2014 [PERSON] проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] з 03.08.2004 по день смерті [INFO]. До спадкоємців ПАТ УкрСиббанк в порядку ст. 1281 ЦК України пред'явив вимогу про наявність кредитної заборгованості за придбаний транспортний засіб (т. 3 а.с.28-35). Вказані докази суд приймає до уваги, так як у сукупності вони узгоджуються між собою за правовим змістом, не суперечать один одному і ніким не оскаржуються, у зв'язку з чим дійшов висновку, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету [PERSON] з [PERSON] з 26.09.1997 по 14.02.2007, встановити який просили позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні за показаннями позивача, відповідачів, свідків, третьої особи та документами. Цей факт також підтверджується фотознімками за 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006 роки в колі родичів, друзів, кумів, які дали показання в судовому засіданні, зроблені під час відпочинку та святкування сімейних свят [PERSON] та [PERSON] (а.с.147-157, 159), в тому числі фотознімком де зображені [PERSON] та [PERSON] на фоні церкви, як пояснила третя особа брат покійного - [PERSON], фото зроблено в лютому 2006р. в м. Санкт-Петербург (Росія), куди вони приїжджали до нього на день-народження (т. 1 а.с.158). Цей факт також підтверджується відеозаписом, що був відтворений в судовому засіданні, святкування в лютому 2007р. другого офіційного одруження [PERSON] та [PERSON] та їх відпочинку в Єгипті після цього, на якому [PERSON] звертається з словами привітання до дружини [PERSON], в яких висловлює своє відношення до неї та почуття любові, що виникло раніше і ніколи не загасало. Привітання такого ж змісту лунали в сторону молодих від їх родичів, в тому числі сестри [PERSON]. Згідно з частиною 2 та 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки [PERSON] помер, і його правоздатність припинилась, то належними відповідачами у вказаній справі будуть його спадкоємці. Згідно з ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 №6-135цс13. У відповідності до ч. 1 ст. 260-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1, 3 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В даній справі судом встановлено, що під час проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON], які не перебували в зареєстрованому шлюбі, 30.07.2004 [PERSON] в інтересах сім'ї, за письмовою згодою [PERSON], яка діяла на правах офіційної дружини, засвідченої нотаріально, на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: [ADDRESS]. Квартира була придбана із залученням кредитних коштів, про що свідчить Кредитного договору №18000-024/04Р від 30.07.2004 укладений між [PERSON] та АКБ «Правикс-Банк» на суму 7000 доларів США, та Договір іпотеки №18006-024/04Р від 19.08.2004 укладений між тими ж сторонами. А тому квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, яка підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України. Як розтлумачено в Рішення Конституційного Суду України, яке обов'язковим до виконання на території України, від 19.09.2012 №1-8/2012, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.10.2013 у справі № 6-79 цс 13, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України. Водночас відповідно до ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, ГК України та Закону України "Про підприємництво". Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст.ст. 57, 61 СК України слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Установивши у справі, яка переглядається, факт оформлення права приватної власності приватного підприємства та видачі йому свідоцтва про право власності на нежиле приміщення, суд касаційної інстанції безпідставно своїм рішенням змінив правовий режим майна приватного підприємства на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. При цьому суд не врахував, що навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. В даній справі судом встановлено, що під час проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON], які не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, за спільні сумісні кошти, нажиті внаслідок спільної праці, [PERSON] в інтересах сім'ї, 20.06.2001 на підставі договору купівлі продажу придбав нежитлове приміщення [ADDRESS], на яке 11.03.2002 йому було видане свідоцтво про право власності. 04.05.2006 на [PERSON] було видане нове свідоцтво про право власності на вищевказане нежитлове приміщеннязалу ігрових телевізійних приладів, в зв'язку із змінами у площі, яке 11.05.2006 він зареєстрував за собою в КП «ВООБТІ». [PERSON] придбав вищевказане нежитлове приміщення за спільні кошти сім'ї, до реєстрації його як фізичної особи-підприємець (22.06.2001), яке до статутного фонду приватного підприємства не передавалось, його правовий режим з моменту придбання його [PERSON] (20.06.2001), не мінявся, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, яке підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України. Що стосується автомобіля HONDA, державний номер [NUMBER], який був придбаний під час шлюбу 28.08.2008 в кредит за 25 586 доларів США, та який є предметом застави, є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст.ст. 60, 61 СК України, а тому підлягає поділу. Приймаючи рішення про відмову в задоволені первісного позову щодо [PERSON], суд виходив з того, що вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON], проживала з ним як одна сім'я без реєстрації шлюбу не довгий час, з 03.12.2011 до [INFO], а відповідно після його смерті не набула прав та обов'язків щодо належного йому майна, в тому числі майна, що є предметом позову, а тому позов до неї заявлений безпідставно. Відмовляючи в зустрічному позові представника відповідача [PERSON] заявленого в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю [PERSON], суд виходив з того, що оскільки [PERSON] помер, то його правоздатність у відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилась, а визнання права власності за померлим законом не передбачена. Суд при вирішенні даної справи, крім вищевказаних спеціальних норм, також враховує загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, правонаступників співвласників та заінтересованих осіб. Суд не бере до уваги заперечень відповідача за первісним позовом [PERSON] та його представника [PERSON], про те, що спірні нежитлове приміщення та квартира, які є предметом позову були придбані [PERSON] за власні кошти в той період, коли він не перебував у шлюбних відносинах, а також, що квартира була придбана в кредит, який був погашений за кошти від продажу подарованого йому будинку, оскільки це спростовується вищезазначеними доказами дослідженими в судовому засіданні. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача [PERSON], що автомобіль HONDA, який був придбаний в кредит [PERSON] під час проживання його в шлюбі з [PERSON], підлягає поділу лише в частині, кредит за яку вже виплачений. Решта кредиту підлягає подальшій виплаті. Тому хто продовжуватиме сплачувати кредит, і належатиме право власності на решту авта. Така позиція представника [PERSON] не узгоджується з загальними засадами поділу мана подружжя, які визначені в ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки [PERSON] помер, а шлюбний контракт ним з [PERSON] не укладався, вирішувати питання про погашення частки невиплаченого кредиту за автомобіль можливо лише, після поділу мана, шляхом пред'явлення претензії банку до співвласника частки майна та спадкоємців межах вартості спадкового майна. Суд не бере до уваги заперечень [PERSON] та [PERSON], а також свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині де вони вказують, що майно, яке є предметом позову придбане [PERSON] за власні кошти, оскільки це спростовується показаннями свідків ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].) та письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні. Суд не бере до уваги заперечення [PERSON] в тій частині, де вона вказує, що вважає, що спірні квартиру та зал ігрових телевізійних приладів «[INFO]» батько придбав за власні кошти. Адже конкретних обставин їх придбання вона не знає, а відповідності до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд при ухваленні рішення виходив із засад ст. 11 УПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у справі. Судові витрати за первісним позовом складають 13761,24 грн., з яких 2312,04 грн. - сплачений судовий збір; 11449,20 грн. витрати на правову допомогу представника позивача за участь в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України, з врахуванням ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» з відповідачів на користь позивача за первісним позовом слід стягнути в рівних частках судові витрати пропорційно до задоволених вимог (за мінусом 1/4), в загальному розмірі 10320,93 грн., які складаються з витрат за 23 год. 30 хв. участі представника позивача [PERSON], який надавав правову допомогу у судовому засіданні та сплаченого позивачами за первісним позовом судового збору. Відповідно до ст.ст. 25, 346, 1216, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 74 СК України, ст. 17 Закону України "Про власність", враховуючи правову позиції Верховного Суду України які містяться в постановах від 02.10.2013 у справі № 6-79 цс13 та від 25.12.2013 №6-135цс13, Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 №1-8/2012,

Outcome: partial