Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно їхньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягувати із кожного з них на її користь аліменти на дитину в розмірі по ј частки їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , у шлюбі вони не перебували. Вона (позивач) є матір`ю відповідача [PERSON] , відповідно малолітня [PERSON] є її онукою. Проживає дитина разом із нею у квартирі [ADDRESS] та перебуває на повному її утриманні. Вона особисто забезпечує дитину одягом, взуттям, продуктами харчування, у онуки в квартирі є власна кімната. Вона ж займалася оформленням онуки в дитячий садочок, водила та забирала її з дошкільного закладу. На даний час [PERSON] навчається у другому класі Броварського навчально-виховного комплексу, оформленням дитини в школу займалася теж вона. Протягом навчання [PERSON] в школі усі батьківські збори вона відвідувала самостійно, проявляє інтерес до навчання онуки та її успішності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] тривалий час належним чином своїх батьківських обов`язків не виконують, вихованням дочки вони не займаються, життям, здоров`ям, навчанням дитини не цікавляться, проти позбавлення їх батьківських прав відносно дочки [PERSON] вони не заперечують, про що свідчать надані кожним із них особисто 21 і 23 листопада 2019 року відповідно нотаріально посвідчені заяви. 17 грудня 2019 року Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надав висновок про доцільність позбавлення відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно їхньої малолітнього дочки [PERSON] , оскільки батьки дитини від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки ухиляюся. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без його участі, позов визнає в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнає повністю, просила суд його задовольнити, проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] вона не заперечує. Третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення у справі, у яких зазначав, що позов підтримує повністю, оскільки відповідачі понад 6,5 років про свою дочку [PERSON] не піклуються, вихованням і утримання дитини вони не займаються, із дочкою не проживають, свідомо переклали відповідальність за життя та здоров`я дитини на позивача [PERSON] , яка є її бабусею, тому позов є обґрунтованим. У зв`язку із запровадженням в Україні карантину через спалах у світі хвороби короновірусу, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачами позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Бровари Київської області, про що 28 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зроблено актовий запис за № 515. Її батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 травня 2011 року. Батьки дитини у шлюбі не перебували. 18 лютого 2017 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області від 02 грудня 2019 року № 01-10-691 малолітню дитину [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово було влаштовано в сім`ю [PERSON] , рідної бабусі, позивача у справі. Згідно із актами обстеження умов проживання від 08 червня та 09 листопада 2018 року, складених депутатами Броварської міської ради Київської області VII скликання [PERSON] та [PERSON] , проведених за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що позивач [PERSON] із малолітньою онукою [PERSON] проживають разом за вказаною адресою, онука постійно проживає з бабусею з 2013 року та перебуває на повному її утриманні. Із витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 30 березня 2017 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пояснювальної записки дільничного лікаря-педіатра [PERSON] від 11 червня 2018 року дитина [PERSON] перебувала під її наглядом з 2013 року, за весь час дитиною опікувалась лише її бабуся [PERSON] , матір дитини вона ніколи не бачила. Згідно із довідкою, виданою 14 червня 2018 року завідувачем дошкільного навчального закладу "Теремки" [PERSON] , дитина [PERSON] відвідувала дошкільний заклад у період 2013 - 2017 років, за час перебування дитини в дошкільному закладі нею опікувалась лише бабуся [PERSON] , яка приймала активну участь в житті онуки: відвідувала батьківські збори, святкові ранки, створювала спільні творчі роботи. Відношення бабусі до дитини завжди було сумлінним, сповненим любові та поваги до онуки. Відповідно до інформації про участь позивача [PERSON] у шкільному житті онуки [PERSON] у Броварському навчально-виховного комплексу, наданої 26 листопада 2019 року класним керівником [PERSON] , встановлено, що позивач приводить і забирає онуку зі школи, спілкується з учителями, цікавиться шкільним життям дитини, яка завжди охайна та доглянута, має необхідне для навчання шкільне приладдя, завжди готова до уроків. Батьки дитини контактів із учителями не підтримують, дитину до школи не супроводжують, жодного разу вони у школі не з`являлися. Із витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 липня та 18 жовтня 2017 року вбачається, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно із довідкою про доходи від 02 грудня 2019 року [PERSON] працює лаборантом у Броварському навчально-виховному комплексі, отримує заробітну плату в розмірі 4173 грн., щомісячно. Із заяв [PERSON] та [PERSON] від 21 і 23 листопада 2019 року відповідно, посвідчених приватними нотаріусами Іваненком О.В. і Майстренко В . В . , видно, що відповідачі підтвердили той факт, що вихованням своєї дочки [PERSON] , [INFO] , вони не займалися, проти позбавлення їх батьківських прав відносно дочки [PERSON] та проти того, щоб її вихованням займалася баба [PERSON] , вони теж не заперечують. 17 грудня 2019 року Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надано висновок за № 04-22/1355 про доцільність позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки ухиляються, понад 6,5 років про свою дочку вони не піклувалися, вихованням та утриманням дитини не займалися, із дочкою разом не проживають, її навчанням не цікавляться, свідомо переклали свою відповідальність за життя і здоров`я дитини на бабусю [PERSON] , позивача у справі. Також із даного висновку вбачається, що відповідно до листа від 05 грудня 2019 року за № 1-10/2399, наданого начальником відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, малолітня дитина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Згідно із актом обстеження умов проживання від 02 грудня 2019 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області, позивач з онукою проживають разом у трикімнатній квартирі [ADDRESS] , де для дитини виділена окрема мебльована кімната, дівчинка забезпечена одягом, взуттям, продуктами харчування. Згідно із протоколом бесіди головного спеціаліста цієї служби з малолітньою [PERSON] від 02 грудня 2019 року, дитина називає своєю матір`ю позивача [PERSON] , хоча знає, що це її бабуся, а її біологічною матір`ю є [PERSON] . Дитина зазначила, що минулого року коли мати виявила бажання забрати її до себе, вона дуже засмутилася і плакала, бо не хоче жити з нею. Зі слів [PERSON] у її батька є інша сім`я, батько інколи приходить в гості, з нею він майже не спілкується, більше уваги приділяє своїм дітям. Головним спеціалістом зроблено висновок, що позивач є авторитетом для дитини, приймає усі важливі рішення в житі дитини, в її присутності дитина почуває себе безпечно і захищено, біологічних батьків вона не сприймає як рідних та близьких людей, прив`язаність між ними відсутня. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] , кожного із них, аліментів на малолітню дочку [PERSON] в розмірі по ј частки їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , ухиляються, позов визнали в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При подачі до суду позову за дві вимоги про позбавлення відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав, позивач [PERSON] сплатила судовий збір у загальному розмірі 1681 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. х 2), що підтверджується квитанціями № 0.0.1605703446.1 від 05 лютого 2020 року та № 44 від 11 лютого 2020 року. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, визнання відповідачами [PERSON] і [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого нею при подачі до суду цього позову судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України із відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь держави за вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягає стягненню по 50 відсотків судового збору із кожного в розмірі по 420 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved