Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування вимог в заяві зазначила, що 06.01.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано 20.11.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею (позивачкою) та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріально сина не утримує, допомоги не надає та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON]. Син потребує оздоровлення та відпочину за кордоном, проте відповідач не надає згоди на виїзд сина за кордон. На підставі викладеного, в зв'язку з тим,що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітнього сина, позивач просила ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засдіанні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, надавав допомогу на утримання сина, навідував сина в дитячому садку, позивач перешкоджала спілкуванню дитини з батьком. В судове засідання відповідач не з'явився. В ході судового засідання, що відбулось 27.06.2017 року відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він навідував сина у дитячому садку, надавав матеріальну допомогу на утримання сина, купував одяг, іграшки, жодних вимог від відповідача щодо необхідності коштів не було, відповідач ігнорувала його телефонні дзвінки, надавала сина для спілкування на нетривалий час. Про те, що син знаходився у лікарні він дізнався від сторонніх людей. Останні декілька років проживає в Хмельницьку. В судовому засіданні представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, вважаючи недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши сторін, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази (копію свідоцтва серії [NUMBER] про народження 11.10.2012 року [PERSON]; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.11.2013 року; копію пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копію характеристики на [PERSON] від 21.02.2017 року; копію характеристики на [PERSON] від 20.02.2017 року; копію акту обстеження умов проживання від 21.02.2017 року; копію довідок Костичівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 13.02.2017 року за №118, 116; копію довідки Костичівської лікарської амбулаторії від 16.02.2017 року; копію матеріалів історії хвороби на [PERSON]; фотознімки, датовані 2012-2017 роками, акт психологічного дослідження №2-17 від 14.07.2017 року; копію розрахунку заборгованості по аліментам; висновок органу опіки та піклування Баштанської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з нихта на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], син проживає з матір'ю (позивачем) [PERSON] Відповідач останні декілька років проживає в м. Хмельницький, де створив нову сім'ю. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідач матеріально сина не утримує, допомоги не надає та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON] в зв'язку з цим вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітнього сина. В свою чергу, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивач намагається підтримувати стосунки з дитиною, періодично приїздить до неї, надавав кошти та дарував подарунки. Дані обставини підтверджуються показами свідка [PERSON], який пояснив, що у минулому році він неодноразово приїжджав з відповідачем до сина останнього і бачив як син спілкувався з відповідачем, відповідач привозив йому іграшки. Також обставини підтримання родинних стосунків підтверджуються наявними в матеріалах справи фотознімками, датованим 2012-2017 роками (а.с.37-48). Справжність даних фото позивачем не заперечується. Позивачем також не заперечується побачень відповідача з дитиною та дарування останнім іграшок дитині. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини,фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчанняі розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Системний аналіз досліджених судом обставин свідчить що позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено достатніх обставин на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з тим, доведеними є обставини щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів (а.с.69-70, 75). З роз'яснень п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. За таких умов, враховуючи позбавлення батьківських прав як крайній захід, суд вважає, що наявність заборгованості по аліментам не є достатньою підставою для застосування такого заходу, враховуючи намагання відповідача підтримувати близькі стосунки з сином. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст.. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проаналізувавши всі обставини справи суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Баштанської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Крім того, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних відомостей про поведінку відповідача, яка б негативно впливала на дитину, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлювали б застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено.

Outcome: dismissed