Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту, що має юридичне значення, виключення відомостей про смерть з актового запису про смерть, посилаючись на те, що він народився в м. Дніпропетровську [INFO] , мешкав та мешкає в [ADDRESS] . 22 листопада 2003 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області йому був виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] . 23.09.2020 року позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, де йому було повідомлено, що існують відомості про смерть позивача на підставі повідомлення № 5332-1769/5332-20 від 17.06.2020 року Миргородського відділу КДМС України в Полтавській області. Витягом № 00028052250 від 06 жовтня 2020 року Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) позивачу було повідомлено, що реєстрацією актового запису про смерть 12.05.2020 року за № 00141063095 , номер актового запису 232 від 12 травня 2020 року реєстратором було встановлена та зареєстрована його смерть, яка настала [INFO] . Дані обставини порушують законні права позивача, у зв`язку з чим позивач просив суд встановити факт, що він є живою особою та зобов`язати Миргородський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Амур-Нижньодніпровсьий районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити з актового запису про смерть №232 від 12 травня 2020 року, відомості про смерть [PERSON] , [INFO] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представники відповідачів надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Основного України). Визначення у Конституції України людини як найвищої соціальної цінності в Україні покладає обов`язок як на державу, так і на її громадян виявляти необхідну повагу до кожної людини. Частиною першою статті 68 Основного Закону України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У рішенні від 24 квітня 2018 року № 3-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним та підлягає безумовному захисту з боку держави. В статтях 27, 28 Конституції України інституціалізовано не лише негативний обов`язок держави утримуватися від діянь, які посягали б на права людини на життя та повагу до її гідності, а й позитивний обов`язок держави, який полягає, зокрема, в забезпеченні належної системи національного захисту конституційних прав людини шляхом розроблення відповідного нормативно-правового регулювання; впровадженні ефективної системи захисту життя, здоров`я та гідності людини; створенні умов для реалізації людиною її фундаментальних прав і свобод; гарантуванні порядку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушень конституційних прав людини; забезпеченні невідворотності відповідальності за порушення конституційних прав людини (абзаци четвертий, п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини). Загальною декларацією прав людини 1948 року гарантується, що всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах; кожна людина повинна мати всі права і всі свободи незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (статті 1, 2); всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом; усі люди мають право на рівний захист від будь-якої дискримінації, що порушує цю декларацію, і від будь-якого підбурювання до такої дискримінації (стаття 7). При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року). Аналогічні положення закріплені також у статті 4 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року. Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав порушення державами- відповідачами положень Конвенції через відсутність адекватних засобів правового захисту для людей з обмеженими можливостями (С.В. V. Romania, §§ 65-67; Parascinet ііа, §§ 34-38; і В. v. Romania (no. 2), § 97). У рішенні у справі "Stanev v. Bulgaria" січня 2012 року Європейський суд з прав людини висловив думку, що будь-який захисний захід повинен, наскільки це можливо, відображати побажання осіб з психічними розладами , здатних виразити свою волю. Невзяття їхньої думки до уваги може призвести до ситуації зловживання і перешкоди здійсненню прав вразливих осіб. Тому будь-який захід, прийнятий без попереднього обговорення з відповідною особою, вимагає, як правило, ретельного вивчення (§ 153). У рішенні у справі "Наталія Михайленко проти України" ("Nataliya Mikhaylenko v. Ukraine") від 30 травня 2013 року Європейський суд з прав людини визнав порушення права заявниці на справедливий суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, з огляду на те, що законодавство України на той час не передбачало права осіб, визнаних недієздатними, на безпосередній самостійний доступ до суду з метою поновлення своєї цивільної дієздатності. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , народився [INFO] . 23 листопада 2003 року [PERSON] Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області було видано паспорт серія [NUMBER] . Відповідно до довідки № 061993 про склад сім"ї, позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів кримінального провадження №120201170260000327, наданих Миргородським районним відділом поліції ГУНП в Полтавській області, 29.04.2020 року близько 11.40 год поблизу господарських угідь, які знаходяться у с. Білики, Миргородського району виявлено труп [PERSON] , [INFO] уродженця м. Дніпро, без тілесних ушкоджень та без слідів насильницької смерті. При цьому матеріали кримінального провадження не містять даних, на підставі чого ідентифікували померлу особу як [PERSON] Труп було направлено до Миргородського відділення СМЕ для встановлення причини смерті (ЖЄО 3061). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 127 від 30.04.2020 року, смерть особи, ідентифікованої як [PERSON] наступила [INFO] внаслідок кардіоміопатії. На підставі даного лікарського свідоцтва про смерть 12 травня 2020 року реєстратором Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було внесено актовий запис про смерть № 232 [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст.ст.24,25 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст.26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Отже, одним із юридичних фактів, у результаті настання якого відбувається виникнення, зміна, припинення цивільних правовідносин, є смерть фізичної особи. Смерть юридичної особи є правоприпиняючим юридичним фактом, в наслідок чого припиняється право та дієздатність померлого ( втрата як особистих немайнових так і майнових прав) та виникають у його родичів правовідносини з приводу спадщини. Нормою ст.46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання. Згідно ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірваннявання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. У цій справі спірні правовідносини пов`язані з відновленням цивільної правоздатності [PERSON] , а саме встановлення факту, що має юридичне значення, про те, що позивач є живою; виключення відомостей про смерть [PERSON] з актового запису про смерть. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI Про державну реєстрацію актів цивільного стану (далі - Закон). Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Встановлення факту про те, що позивач є живою, необхідно саме в судовому порядку, оскільки у нього не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно Постанови Верховної Ради України Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду закордон 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Паспорт померлого здається до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який після реєстрації смерті громадянина надсилає паспорт до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Відповідно до даних зазначених у відзиві Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис про смерть [PERSON] № 232 від 12.05.2020 року було складено на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 127 від 30.04.2020 року. Дане лікарське свідоцтво відповідало затвердженій формі. Проте паспорт померлого [PERSON] був відсутній. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні непередача паспорта померлого не є перешкодою для державної реєстрації смерті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на зазначене, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, судом в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] є живим та з врахуванням того що встановлення даного юридичного факту йому необхідно для відновлення його цивільної правоздатності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даного позову, у зв`язку з чим вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в цій частині, а також виключити з актового запису про смерть №232 від 12 травня 2020 року, відомості про смерть [PERSON] , [INFO] . Вимоги позивача до Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав даним відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial