Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є правління. Визначення організаційної структури та штатного розписи належить до компетенції Правління. Правління має право затверджувати організаційну структуру та штатний розпис товариства. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.12.2019 року №101-п [PERSON] призначено виконуючим обов`язки голови правління АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». 20.12.2019 року в.о. голови правління [PERSON]. прийнято наказ №909-к про прийняття на роботу [PERSON] на посаду радника голови Правління групи радників з 21.12.2019 року з посадовим окладом у розмірі 45 000 грн. на місяць, зі строком випробування три місяці. 09.01.2020 року в.о. голови правління [PERSON]. прийнято наказ №13-к «Про внесення змін до штатного розпису» та наказ №14-к «Про встановлення посадового окладу [PERSON] , яким встановлено останній посадовий оклад у розмірі 94 500 грн. В подальшому, 02.03.2020 року в.о. голови правління [PERSON]. одноосібно прийнято наказ №186-к «Про внесення змін до штатного розпису» та наказ №187-к «Про встановлення посадового окладу [PERSON] », яким останній збільшено посадовий оклад до 126 000 грн. Вказані накази про внесення змін до штатного розпису та збільшення розміру посадового окладу відповідачці прийняті в.о. голови правління [PERSON] з перевищеннями повноважень і з порушеннями п.п.12, п.13.3 Статуту товариства від 24.12.2019 року та від 31.01.2020 року та Закону України «Про акціонерні товариства». Підтвердженням цього є і запит державної аудиторської служби України від 03.08.2020 №18. Відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 16.04.2020 №244-к, вказані рішення відмінені. При перевірці було встановлено, що за період з 03.01.2020 року по 07.04.2020 року працівникам (18 позаштатних одиниць), які були прийняті на роботу [PERSON] нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 5 901 791,85 грн. і дана сума є збитками товариства, що завдана внаслідок неправомірного внесення додаткових посад до штатного розпису. Внаслідок неправомірного підвищення розміру посадових окладів окремим працівникам товариству завдано шкоду на загальну суму 4 995 940,702 грн. Внаслідок неправомірного внесення додаткових змін до штатного розпису згідно опорюваних наказів та незаконного встановлення [PERSON] посадового окладу у розмірах 94 500,00 грн. та 126 00,00 грн. і неправомірного отримання відповідачем коштів у розмірі 208 592,92 грн. було завдано шкоду товариству, яке є суб`єктом державного сектору економіки і 100% якого належать державі. В силу займаної посади відповідач була обізнана із Статутом товариства та усвідомлювала відсутність у в.о. голови правління [PERSON]. повноважень одноосібно (без згоди Правління) приймати рішення про внесення змін до штатного розпису товариства та не заперечувала щодо отримання таких незаконних виплат. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, проте відсутні будь які докази того, що з 09.01.2020 року відповідач почала виконувати більш складнішу роботу порівняно з тією, на яку приймалася, що зумовило підняття заробітної плати майже в три рази. З урахуванням вимог ст.ст.1212, 1215 ЦК України просили суд стягнути з відповідача на їх користь грошові кошти у розмірі 208 592, 92 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, врахувати обгрунтування позову, пояснення та зазначену нею судову практику. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставні, недоведені. Просила врахувати надані відзив, пояснення. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вказана позовна заява була зареєстрована в суді 17.12.2020 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 року визначено головуючого суддю. Судом перевірено місце реєстрації відповідача, отримано 30.12.2020 року довідку. Відповідно до ухвали від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, позивачем - письмові пояснення. Згідно ухвали суду від 04.03.2021 року вирішено перейти до розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Відповідачем надані письмові пояснення, відзив на позовну заяву. Позивачем надано письмові пояснення. 02.06.2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В суді встановлено наступне. 20.12.2019 року [PERSON] подала в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» [PERSON]. заяву про прийняття її на роботу на посаду радника голови Правління групи радників з 21.12.2019 року (а.с.15 т.1). Згідно Наказу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» №909-к від 20.12.2019 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду радника голови Правління групи радників з 21.12.2019 року з посадовим окладом у розмірі 45 000,00 грн. на місяць, зі строком випробування три місяці. Наказ підписаний в.о.голови Правління [PERSON] (а.с.16 т.1). Наказами №13-к, №14-к від 09.01.2010 року внесено зміни до штатного розпису з 09.01.2020 року, згідно яких раднику голови Правління групи радників, яким є [PERSON] , встановлено оклад 94 500,00 грн. Накази підписані в.о. голови Правління [PERSON] (а.с.19-21 т.1). Наказами №186-к, №187-к від 02.03.2020 року внесено зміни до штатного розпису з 02.03.2020 року, згідно яких раднику голови Правління групи радників, яким є [PERSON] , встановлено оклад 126 000,00 грн. Накази підписані в.о. голови Правління [PERSON] (а.с.22-24 т.1). Згідно Наказу №248-к від 17.04.2010 року [PERSON] звільнена 17.04.2020 року з займаної посади за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.18 т.1). Згідно копії журналу з ознайомленням працівників із регламентуючими документами, відповідач [PERSON] 21.12.2019 року ознайомилася з документами, в тому числі із Статутом (а.с.25-31 т.1). Згідно посадової інструкції радника голови Правління групи радників, затвердженої 06.06.2018 року, радник у своїй діяльності керується законодавством, рядом документів, в тому числі Статутом товариства (а.с.32-34 т.1). 16.04.2020 року позивачем видано Наказ №244-к про відміну рішень в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» [PERSON] про внесення змін до штатного розпису, в тому числі накази, що стосуються підвищення заробітної плати відповідача (а.с.35-38 т.1). Позивачем надано до справи копію Висновку за результатами службового розслідування стосовно дій колишнього в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» [PERSON]. в частині змін до штатного розпису та Колективного договору від 30.04.2020 року, згідно якого встановлено, що в.о. голови Правління [PERSON]. не мав права одноособово приймати рішення про визначення організаційної структури та штатного розпису; без згоди Правління збільшив розміри посадових окладів окремим працівникам, а також додатково ввів 18 штатних посад до штатного розпису (а.с.41-54 т.1). Позивачем надані до справи копії Статутів АТ «ДПЗКУ», затверджених 24.12.2019 року та 31.01.2020 року (а.с.55-94, 95-131 т.1). Згідно Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, №КВ 668/1322/АВ від 10.07.2020 року, складеного головним управлінням держпраці у Київській області, було проведено інспекційне відвідування АТ «ДПЗКУ», в результаті якого було встановлено, серед іншого, що [PERSON] не мав права одноосібно приймати рішення про визначення організаційної структури та штатного розпису, оскільки статутом товариства такі повноваження віднесені до компетенції Правління товариства (а.с.132-137 т.1). Згідно Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, №КВ 831/1322/АВ від 14.08.2020 року, складеного головним управлінням держпраці у Київській області, було проведено інспекційне відвідування АТ «ДПЗКУ», в результаті якого було встановлено, серед іншого, що [PERSON] не мав права одноосібно приймати рішення про визначення організаційної структури та штатного розпису, оскільки статутом товариства такі повноваження віднесені до компетенції Правління товариства (а.с.138-142 т.1). 30.10.2020 року Державною аудиторською службою України було складено Аудиторський звіт державного фінансового аудиту діяльності АТ «ДПЗКУ» за період з 01.10.2017 по 31.03.2020, № 07-21/4, згідно якого встановлено, що зміни, що внесені до штатного розпису товариства відповідно до наказів в.о. голови Правління [PERSON] (одноосібно), в період з моменту затвердження Статуту від 24.12.2019 року, є такими, що не відповідають вимогам Статутів від 24.12.2019 року та від 31.01.2020 року, чим недотримано вимоги п.1 ст.63 ЗУ «Про акціонерні товариства». Внесення таких змін в частині підвищення розміру посадових окладів призвело до понесення зайвих витрат на загальну суму 8 512 181,55 грн. (а.с.145-149 т.1). Згідно Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2019 по 30.06.2020, складеного Державною аудиторською службою України 06.11.2020 року № 07-21/3, встановлено здійснення зайвого нарахування та виплати заробітної плати на загальну суму 9 781 861,49 грн., що призвело до нанесення матеріальної шкоди (збитків) Корпорації на зазначену суму (а.с.150-156 т.1). Згідно ст.1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 36 Закону України «Про заробітну плату» встановлено, що за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством. Відповідно до ст.94 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Працівник, який повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", вчинених іншою особою, не може бути звільнений чи змушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням або підданий іншим негативним заходам впливу, або загрозі таких заходів впливу. Викривачі корупції користуються також іншими правами та гарантіями захисту, встановленими Законом України "Про запобігання корупції". Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. По даній справі є встановленим, що заробітна плата, враховуючи підвищення заробітної плати, що мали місце в січні та березні 2020 року, нараховувалася та виплачувалася відповідачу на підставі прийнятих відповідних наказів. Їх виплата проведена юридичною особою - позивачем добровільно. Відповідач, як працівник товариства, враховуючи займану нею посаду, функціональні обов`язки, та враховуючи вимоги законодавства, не має жодного відношення до встановлення, формування окладів, визначення організаційної структури та штатного розпису товариства, нарахування та виплати заробітної плати. Надані до справи Акти інспекційного відвідування юридичної особи, Аудиторський звіт державного фінансового аудиту діяльності АТ «ДПЗКУ», Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» містять інформацію про виявлення порушень трудового законодавства, які були допущені керівництвом товариства. Жодної інформації чи даних про те, що у виявлених порушеннях встановлено вину відповідача [PERSON] вказані документи не містять. Враховуючи вказане, дані документи не є належними доказами до позовних вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] . Жодних посилань чи доказів того, що мала місце рахункова помилка при виплаті заробітної плати за вказані періоди відповідачці, суду не було надано, не було повідомлено про такі обставини. Дане свідчить про те, що судом має бути проведено аналіз та надано оцінку доказам з питання наявності/відсутності недобросовісності з боку набувача - [PERSON] , за результатами чого можливо встановити наявні чи ні підстави, визначені ст.1212 ЦК України (з урахуванням вимог ст.1215 ЦК України) для повернення майна - зайво сплачених сум по заробітній платі. Сторона позивача посилається на недобросовісність з боку відповідача [PERSON] , зазначаючи, що це доведено тим, що [PERSON] була ознайомлена зі Статутом товариства, Колективним договором, в яких визначено порядок, осіб, уповноважених з вирішення питань щодо внесення змін до штатного розпису та збільшення розміру посадового окладу. Вказані обгрунтування судом не можуть бути визнані як належний, допустимий доказ того, що з боку відповідача [PERSON] мала місце недобросовісність при отриманні від позивача заробітної плати у тих розмірах, що їй нараховували. Нарахування працівнику [PERSON] заробітної плати, визначення розміру її заробітної плати відбувалося відповідними працівниками товариства, керівництвом товариства, в діяльність яких [PERSON] втручатися не мала права, і за діяльність яких [PERSON] не несе відповідальності. Безпідставним є і посилання сторони позивача як на доказ наявності з боку відповідача [PERSON] недобросовісності - на те, що новим керівництвом були скасовані накази про підвищення заробітної плати відповідачу. Дана обставина ніяким чином не може бути доказом недобросовісності відповідача. Безпідставним, з урахуванням викладеного вище, є і посилання сторони позивача на те, що відповідач мала довести в суді, що з 09.01.2020 року вона почала виконувати більш складнішу роботу порівняно з тією, на яку приймалася, що зумовило підняття заробітної плати майже в три рази. Питання щодо визначення функціональних обов`язків працівника, щодо встановлення розміру заробітної плати, щодо підвищення розміру заробітної плати - не є компетенцією даного працівника. Судом враховується те, що копії наказів про підвищення відповідачу розміру заробітної плати не містять даних про те, що такі дії були вчинені на підставі наданих відповідачем документів (приклад - документи про підвищення кваліфікації, наявності додаткових вищих освіт тощо), що також є підтвердженням того, що з боку відповідача не було недобросовісних дій, які стали б причиною підвищення їй розміру заробітної плати. Все вищевикладене свідчить про те, що стороною позивача не доведено позовні вимоги, що в свою чергу дає підстави для відмови в задоволенні позову. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed