Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Егрес-Агро" в якій просить стягнути із відповідача на його користь 1292 гривні 56 копійок збитків, завданих самовільним використанням земельної ділянки (паю [NUMBER]) та відшкодувати йому за рахунок відповідача вартість сплачених ним судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача, усно доповнивши в судовому засіданні письмову заяву позивача, вказала, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №625199 позивач має у приватній власності земельну ділянку (пай [NUMBER]) площею 3,27 га, з яких рілля складає 1,75 га. Земельну ділянку у вигляді ріллі площею 1,75 га він здавав відповідачу в оренду на підставі договору оренди від 04.01.2008 року, де вказано дію договору три роки. Оскільки договір зареєстрований в Куликівському районному виробничому відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центру ДЗК" 29.02.2008 року, то перебіг терміну дії договору оренди закінчився 29.02.2011 року. Відповідно до умов п.8 даного договору орендар, після закінчення строку договору, не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку договору, зобовязаний повідомити письмово орендодавця про намір продовження його дії. Оскільки відповідач не побажав переукласти договір на новий термін, то він, у грудні 2012 року, повідомив відповідача, що вважає договір нечинним та бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку. Його вимога була проігнорована і відповідач самовільно засіяв його земельну ділянку соняшником та продовжував користуватись його земельною ділянкою до вересня 2013 року. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертав земельну ділянку, то він, 24.04.2013 року, звернувся до суду із позовом про розірвання договору оренди. Рішенням Куликівського районного суду від 14.05.2013 року, в задоволенні позову було відмовлено, оскільки відповідач повідомив, що перебіг терміну дії договору закінчився 29.02.2011 року і відсутні підстави для його розірвання. Із ціллю витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, позивач звернувся за допомогою із відповідною заявою до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області. Лише за наполягання інспекції земельна ділянка була повернута у розпорядження позивача. Оскільки земельна ділянка оброблялась відповідачем без належних правовстановлюючих документів, то згідно розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, розмір шкоди, заподіяної позивачу ТОВ "Егрес-Агро" внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки складає 1292 гривні 56 копійок. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, то позивач просить стягнути із відповідача на його користь 1292 гривні 56 копійок збитків, завданих самовільним використанням земельної ділянки, а також відшкодувати судові затрати в сумі 229 гривень 40 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позивача в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, і його представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позивачем не надано суду переконливих доказів самовільного зайняття та використання земельної ділянки, що підтверджується скасуванням відповідного припису №000737 від 19.08.2013 року Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 212 ЗК України передбачена цивільна відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. В судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №625199 позивач має у приватній власності земельну ділянку (пай [NUMBER]) площею 3,27 га, з яких рілля складає 1.75 га. Земельну ділянку у вигляді ріллі площею 1,75 га він здавав відповідачу в оренду на підставі договору оренди від 04.01.2008 року, де вказано дію договору три роки. Оскільки договір зареєстрований в Куликівському районному виробничому відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центру ДЗК" 29.02.2008 року, то перебіг терміну дії договору оренди закінчився 29.02.2011 року. Відповідно до умов п.8 даного договору орендар, після закінчення строку договору, не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку договору, зобовязаний повідомити письмово орендодавця про намір продовження його дії. Оскільки відповідач не побажав переукласти договір на новий термін, то позивач, у грудні 2012 року, повідомив відповідача, що вважає договір нечинним та бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку. Його вимога була проігнорована і відповідач самовільно засіяв його земельну ділянку соняшником та продовжував користуватись його земельною ділянкою до вересня 2013 року. При цьому відповідач сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою до 01.01.2013 року. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертав земельну ділянку, то позивач, 24.04.2013 року, звернувся до суду із позовом про розірвання договору оренди землі. Рішенням Куликівського районного суду від 14.05.2013 року, у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Егрес-Агро» про розірвання договору оренди землі було відмовлено, оскільки відповідач повідомив, що договір припинив свою дію з 29.02.2011 року з звязку з виконанням його умов та перебігом строку його дії, і суд дійшов висновку про неможливість його розірвання. Правова позиція відповідача в суді, а також його бездіяльність в частині пролонгації дії договору оренди земельної ділянки, або переукладення нового договору оренди земельної ділянки, свідчать що відповідач знав, що користується земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів. Із тексту рішення суду вбачається, що відповідач використовував земельну ділянку для вирощування зернових культур. Щоб витребувати земельну ділянку із незаконного володіння позивач звернувся за допомогою із відповідною заявою до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області. За наполягання інспекції земельна ділянка була повернута у розпорядження позивача. Одним із заходів впливу на відповідача послугував припис №000737 від 19.08.2013 року головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області Кобця В.П. Згідно розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, розмір шкоди, заподіяної позивачу ТОВ "Егрес-Агро" внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки складає 1292 гривні 56 копійок. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року припис №000737 від 19.08.2013 року головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області Кобця В.П. визнаний протиправним та його дія скасована. Відповідач вважає, що скасування дії припису свідчить про відсутність факту самовільного зайняття та використання земельної ділянки. Також він стверджує, що позивачем не надано доказів, що саме його земельна ділянка і у визначених ним межах використовувалася відповідачем. Заперечення відповідача не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач отримав у оренду земельну ділянку позивача на підставі договору оренди від 04.01.2008 року, і продовжував нею користуватися самовільно, після спливу терміну його дії (29.02.2011 року), сплачуючи відповідну орендну плату до 01.01.2013 року. Факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки позивача підтверджується чинною постановою Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 28.08.2013 року про притягнення директора ТОВ "Егрес-Агро" до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП. Сам припис фактично було винесено для спонукання відповідача виконати вимогу позивача, оскільки відповідач не повертав позивачу земельну ділянку. Скасування дії припису, а тим більше з формальних підстав, не свідчить, що відсутній факт самовільного зайняття та використання земельної ділянки. Розрахунок Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області про розмір шкоди, заподіяної позивачу ТОВ "Егрес-Агро" внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, в сумі 1292 гривні 56 копійок, в судовому порядку не скасовувався, а також не протирічить відповідній методиці і може бути покладеним судом в основу винесеного рішення. Позивач наполягає на правильності розрахунку збитків. Відповідач не оспорює розмір збитків та застосовану методику. Протирічать матеріалам справи твердження відповідача, що позивач не надав суду достатніх доказів що саме його земельна ділянка і у визначених ним межах використовувалася відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що для укладення договору оренди були підготовлені схема розташування та експлікація земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду. Відповідач не оспорював меж і координат земельної ділянки в цей період, а також при виплаті орендної плати, при судовому розгляді справи і навіть при поверненні земельної ділянки власнику. Претензії виникли лише при оспорюванні припису. Суд враховує також, що предметом позову є відшкодування шкоди, а не меж земельної ділянки, а тому саме місцерозташування земельної ділянки або нечітке визначення ліній меж ділянки не звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати збитки. Свідчення позивача суд вважає достовірними, оскільки вони є логічними, послідовними і підтверджуються матеріалами справи. Звернення позивача до суду, а затим до Державної інспекції, оспорювання приписів відповідачем, свідчать про відсутність у відповідача наміру добровільного повернення земельної ділянки позивачу. При викладених обставинах суд вважає, що з відповідача в примусовому порядку належить стягнути збитки, завдані самовільним використанням земельної ділянки. Судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки спір виник з його вини. На підставі викладеного,

Outcome: approved