Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року звернувся до суду із вимогами до ПАТ "Дельта Банк" і просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його користь суму вкладу в розмірі 3 069,22 доларів США та 6 782,06грн. , стягнути відсотки за користування вкладом, 3% річних від простроченої суми, 1 000грн. компенсації моральної шкоди, а також відшкодувати 60грн. витрат за оплату квитанцій. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не виконує взятих на себе зобов'язань, чим порушує права вкладника та завдає збиктів. В судовому засіданні позивач [PERSON] . підтримала вищезазначені вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини наведені у позові. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» подав свої письмові заперечення, згідно яких посилаючись на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просив відмовити в задоволенні вимог. Крім цього, відповідач посилався на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, тобто грошових коштів наявних на рахунку позивача на час судового розгляду. Заперечував відповідач і щодо вимог позивача про стягнення грошових коштів , посилаючись на їх необгрунтованість та відсутність достатніх підстав для задоволення. Вислухавши позивача [PERSON], дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 06 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір №003-28857-061214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку операції за яким можна здійснювати використання електронних платіжних засобів. Номер поточного рахунку [NUMBER], а також договір №001-28857-061214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Номер поточного рахунку [NUMBER], що підтверджується копіями договорів. В результаті банківських операцій станом на 10 лютого 2015 року на почтоних рахунках позивача [PERSON] розміщені грошові кошти : 3 069,22 дол.США та 6 782,06грн. Вказані обставини знайшли підтвердження у наданих позивачем письмових доказах. 11 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів з поточних рахунків. Банк коштів не повернув. Відсутність достатніх та допустимих доказів на спростування вказаних позивачем обставин свідчить про доведеність твердження про те, що на поточних рахунках позивача знаходяться зазначені нею суми грошових коштів. Разом з тим, згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). У відповідності зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Отже, обмежуючи право власності позивача не у випадках і в порядку, встановлених Законом, а посилаючись на положення підзаконного нормативно-правового акту, відповідач безпідставно порушує конституційні основоположні права позивача. У справі Zolotas проти Греції (N0 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави". Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу N 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Вказане право позивача порушено відповідачем, та підлягає захисту. Посилання відповідача на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд до уваги не бере, оскільки порушення прав позивача виникло до віднесення банку до неплатоспроможних та введення тимчасової амдіністрації. Вимоги позивача про стягнення відсотків за користування вкладом та 3% річних є не конкретними, без належного розрахунку та визначення певної суми, тому суд вважає ці вимоги такими, що не можуть бути задоволені. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Так, згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Ні укладеним договором, ні законом яким врегульовані відносини між сторонами відшкодування моральної шкоди не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: partial