Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.04.2018 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення боргу за розпискою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2015 [PERSON] отримала в борг від [PERSON] гроші у розмірі 46000 доларів США строком до 20.12.2017. Вказує, що угода про позику укладалася усно в присутності, зокрема, [PERSON] та його товариша [PERSON] , на підтвердження домовленості та факту отримання коштів [PERSON] складено розписку. Протягом часу користування грішми [PERSON] повернув позивачу частину грошей, а саме 2000 доларів США. На [INFO] [PERSON] помер, а відповідачка відмовляється віддавати позивачу позичені кошти, мотивуючи це тим, що в неї таких грошей немає. Оскільки до сьогоднішнього часу відповідачка ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 44000 дол. США, що станом на 22.03.2018 складає 1156359,60 грн. та розподілити судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Третя особа [PERSON] 06.09.2018 звернулася до суду з позовом, яким просить суд визнати недійсним договір позики, на виконання якого оформлено розписку від 20.05.2018 та відмовити [PERSON] у задоволенні позову, мотивуючи тим, що згідно з доданої до позову [PERSON] розписки сума позову перевищує більш як у 10 разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Разом з тим, розписка не є договором позики, оскільки не має визначених законом обов`язкових реквізитів, а самого договору позики суду не надано. Крім того, вказує, що у розписці відсутні відомості стосовно того, на які цілі використані позичені кошти, а також відсутня письмова згода другого з подружжя [PERSON] на отримання дружиною - [PERSON] зазначених коштів у борг. Присутність [PERSON] під час отримання коштів, так само як його обізнаність про те, що його дружина бере кошти у борг, не підтверджено жодним доказом, оскільки у розписці у місці де зазначено, що під час передачі коштів присутній [PERSON] підпис відсутній. Враховуючи зазначене, жодним доказом у цій справі не підтверджено отримання коштів саме для [PERSON] . Відсутність підпису [PERSON] на розписці, не зазначення у розписці відомостей стосовно того, на які цілі отримано кошти у борг та відсутність письмової згоди [PERSON] свідчить про те, що зазначені кошти останній не отримував та свою згоду не надавав та про існування такого правочину не знав. Окрім того, у матеріалах справи відсутні жодні відомості та докази підтвердження стосовно джерел наявності у позивача такої суми коштів, так само відсутні відомості та докази на їх підтвердження з боку відповідача стосовно отримання таких коштів та доказів їх використання. Вважає, що зазначена розписка складена уже після смерті [INFO] , дата зазначена у розписці не відповідає реальній даті її складання, договір позики є фіктивним, оскільки передача коштів за зазначеним договором не здійснювалась. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2019 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Гнатюк А.І. 17.12.2109 в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, під час розгляду справи позов підтримала та просила його задовольнити. Проти задоволення позову третьої особи [PERSON] заперечувала, його не визнала, та просила суд відмовити через безпідставність даного позову. Представник відповідача адвокат Топор І.О. 17.12.2019 в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи позов [PERSON] визнав та не заперечував проти його задоволення. У задоволенні позову третьої особи просив відмовити. Представник третьої особи адвокат Петренко О.В. 17.12.2019 в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У ході розгляду справи позов третьої особи підтримав та просив задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Зокрема, вважає, що належних та допустимих доказів отримання [PERSON] чи [PERSON] коштів у [PERSON] у борг матеріали справи не містять, а пред`явлена позивачем розписка є сумнівною, зважаючи на те, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не було придбано майна на зазначену суму коштів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи позицію учасників процесу, яку вони висловили під час розгляду справи, вважає наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 20.05.2015 [PERSON] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 46000 дол. США, які зобов`язувалася повернути до 20.12.2017, що підтверджується оригіналом розписки про отримання грошових коштів в борг від 20.05.2015 власноруч підписаною відповідачкою в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (чоловіка відповідачки [PERSON] та сина третьої особи [PERSON] ). Як зазначає позивач [PERSON] у позові та стверджував його представник у судових засіданнях, частину боргу в сумі 2000 дол. США [PERSON] було повернуто. Іншу частину боргу [PERSON] на даний час не повернуто, чим порушено взяті на себе зобов`язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Строк (термін) виконання зобов`язання встановлений ст. 530 ЦК України, а саме, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідачка [PERSON] зобов`язання за договором позики не виконала, більш того, не відмовляється від його виконання та визнає борг, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані і підлягають до задоволення, до стягнення з відповідачки підлягають грошові кошти в сумі 44000 дол. США. Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики суд зазначає наступне. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 20.09.2006 за зареєстрованим номером 5976. Так, 2/3 частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась [PERSON] донька померлого, отримала дружина [PERSON] , 1/3 частки у спадщині отримала мати [PERSON] . Підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.10.2017. Твердження третьої особи [PERSON] щодо намагання відповідачкою [PERSON] ввести суд в оману щодо часу написання розписки задля участі в поділі спадкового майна після смерті її сина та чоловіка відповідачки, суд розцінює критично, оскільки доказів звернення кредиторів з позовами до спадкоємців після смерті у 2017 році [PERSON] не надано. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом. Матеріалами справи підтверджено, що 20.05.2015 між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачці в позику грошові кошти в сумі 46000 дол. США.. За клопотанням позивача у судовому засіданні в якості свідка був допитаний [PERSON] . Так, свідок [PERSON] під час допиту підтвердив факт отримання [PERSON] грошових коштів на суму 46000 дол. США. Посилання третьої особи [PERSON] на те, що грошові кошти отримано не було спростовуються розпискою, яка підтверджує факт отримання позики [PERSON] . Більш того, сама [PERSON] визнала цей факт. Належних та допустимих доказів того, що сторонами в момент підписання оспорюваного договору не було додержано вимоги, які встановлені статтею 203 ЦК України, матеріали справи не містять та третьою особою [PERSON] суду не надано. Як і не надано доказів вчинення позивачем [PERSON] відносно неї або померлого будь-яких протиправних дій, спрямованих на примушування до укладення договору позики від 20.05.2015. В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З розписки від 20.05.2015 вбачається, що вона підписана [PERSON] без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне її волевиявлення при її складанні. Крім того, відсутність згоди [PERSON] на підписання її дружиною [PERSON] договору позики, на яке посилається сторона третьої особи, не свідчить про те, що договір позики не містить істотної умови та з цієї підстави може вважатися неукладеним. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору позики від 20.05.2015. Також, до стягнення з відповідачки [PERSON] в силу вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 8810 грн.

Outcome: approved