Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів суми боргу за кредитним договором, заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені, посилаючись на такі обставини. 09 лютого 2007 року сторони уклали кредитний договір № 014/0077/74/70065, за умовами якого позивач надав [PERSON] до 09 лютого 2027 року грошові кошти в сумі 636000,0 доларів США із розрахунку 14 % річних із цільовим використанням: на придбання двох житлових будинків разом із земельними ділянками, на яких вони розташовані, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 3.5 кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № 014/0077/74/70065/1 від 09 лютого 2007 року. Відповідно до договору поруки поручитель поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 29.04.2013 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1318970,37 доларів США, що на день складання НБУ становить 10452972,08 грн., на підставі цього позивач вимагає стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідачів на користь позивача суму судові витрати. Після остаточного уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 9 січня 1998 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 03 грудня 1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», місце розташування: м. Одеса, вул. Садова, 10, р/р 2009949, МФО 328351, Код ЄДРПОУ 23876031, заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/70065 від 09 лютого 2007 року на загальну суму 52079811,24 гривень (п'ятдесят два мільйони сімдесят дев'ять тисяч вісімсот одинадцять грн. 24 коп.), яка складається з: заборгованість за кредитом - 5388006,85 грн. (п'ять мільйонів триста вісімсот вісім тисяч шість грн. 85 коп.); заборгованість за відсотками - 8111414,58 грн. (вісім мільйонів сто одинадцять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 58 коп.); прострочена заборгованість за відсотками 8034949,08 грн. (вісім мільйонів тридцять чотири тисячі дев'ятсот сорок дев'ять грн. 08 коп.); пеня - 38580389,81 грн. (тридцять вісім мільйонів п'ятсот вісімдесят тисяч триста вісімдесят дев'ять грн. 81 коп.) та судові витрати. Відповідачі звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», після остаточного уточнення позовних вимог просили суд визнати кредитний договір № 014/0077/74/70065 від 09 лютого 2007 року недійсним; вимоги Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вважати повністю урахованими 25 липня 2013 року в розмірі вартості проданої речі, купленої за цільовим кредитним договором № 014/0077/74/70065 від 09 лютого 2007 року: житловий будинок за літерою «А1» загальною площею 257,5 кв. метрів та житловий будинок за літерою «А2» - 287,7 кв. метрів, розташованих в м. Одесі, по [ADDRESS], та земельних ділянок 0,0160 га, 0,0210 га, на яких розташовані вказані будинки; стягнути з Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] в матеріальну шкоду в розмірі 455000,00 грн, посилаючись на такі обставини. При укладенні кредитного договору [PERSON] ввели в оману, про що він дізнався пізніше. Жилі будинки, які він придбав, спочатку знаходились по іпотечному договору в заставі, а потім було накладено арешт на всі будинки слідчим відділом Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, а тільки на період укладення договору купівлі двох котеджів було знято з арешту, а після його підписання слідчим відділом Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області знову накладений був арешт. Раніше, восени 2006 року завідуюча відділенням «Укрсиббанку» Снег Жанна Олександрівна запропонувала йому отримати кредит та придбати два котеджі в районі 8 станції Фонтанської дороги. Відповідач, як приватний підприємець, виконував перерахунки грошей постачальникам (замовникам) через це відділення. Тобто, вони були знайомі по цим відношенням. До придбання ним двох котеджів в м. Одесі, по [ADDRESS], жилого будинку за літерою «А1» та жилого будинку за літерою «А2» власником їх була [PERSON], яка отримала кредит з заставою вказаних будинків в відділенні «УкрсиБанка», де працювала Снег Ж.О. Строк зобов'язань по кредитному договору про повернення кредитної суми [PERSON], закінчився та потрібно їй було повертати кредит. В зв'язку з цим, [PERSON] запропонувала Снег Ж.О. отримати кредит але про те, що [PERSON] зобов'язана була повернути кредит, йому на той час було не відомо. Він дав згоду і Снег Ж.О. підготувала документи для надання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», де із з ним склали 09.02.2007 року кредитний договір № 014/0077/74/70065 про надання грошових коштів у сумі 636000,0 доларів США. [PERSON] підписував документи про отримання 12.02.2007 року вказаної суми, але він її не отримував. З кредитної суми 636000,0 доларів США, 560000,0 доларів США були з продавцем [PERSON] та охороною ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» доставлені та внесені в касу відділення «Укрсиббанка», як за погашення кредиту [PERSON], а різниця - 76000,0 доларів США в касі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримала продавець [PERSON], тобто він долари не отримував. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відомо, про те, що котеджі в м. Одесі, по [ADDRESS], жилого будинку за літерою «А1», та жилого будинку за літерою «А2», власником яких була [PERSON], знаходились під арештом, та в заставі, але про це йому ніхто не повідомив. Тобто, про те, що тільки на момент придбання вказаного домоволодіння було знято заставу та арешт, який накладений був слідчим відділом Київського райвідділу міліції [PERSON] не було відомо, а стало відомо пізніше. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в порушення вимог ст. 230, ст. 526 ЦК України, навмисно не повідомив його про спланований механізм передачі кредитних грошей, та ввів його в оману щодо обставин нерухомості - котеджів в м. Одесі, по [ADDRESS], і ці обставини мають істотне значення, так він під впливом такої омани уклав договір купівлі нерухомості, а в подальшому ці обставини спричинили йому перепони щодо поділу земельних ділянок та розпорядження придбаної нерухомості. Якщо б його раніше повідомили про оформлення такого кредиту та придбання арештованих будинків, то він б ніколи не дав згоди на підписання документів про видачу кредитної суми 636000,0 доларів США. [PERSON] навмисно ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ввів в оману та надав кредит в цілях погашення заборгованості по кредиту в відділенні «Укрсиббанка», так як після внесення грошей в касу відділення «Укрсиббанка», знову на вказані котеджі був накладений арешт 13.02.2007 року слідчим відділом Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, про це йому стало відомо 05.03.2007 р., коли він звернувся до відділу земельних ресурсів по вирішенню питання про розділ земельної ділянки, та до КП «ОМБТІ та РОН» щоб видали витяг із реєстру нерухомості на два придбані котеджі для відчуження. В зв'язку з накладенням арешту на домоволодіння створило йому перепони по розділу земельної ділянки та перешкодило провести відчуження їх в цілях погашення кредиту згідно п. 7.2. кредитного договору від 09.02.07 року № 014/0077/74/70065 відповідачу - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується попереднім договором підписаним 02.03.2007 р. з потенціальним покупцем - [PERSON] та розпискою про отримання завдатку в розмірі еквівалентній суми 35000,0 доларів США. [PERSON] було прийнято рішення про продаж та погашення не отриману в дійсності суму 636000,0 доларів США, але з причини накладення арешту 13.02.2007 р. слідчим відділом Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на домоволодіння, в зв'язку з порушення кримінальної справи по відношенню до Снег Ж.О., створило йому перепони по розділу земельної ділянки та перешкодило провести відчуження домоволодіння. На той час ще різкого падіння цін на житлові будинки не було, але у нього склалися тяжкі умови, що необхідно було продати котеджі та повернути кредит, так як грошей на погашення процентів за кредит у нього не було. Крім того, [PERSON] необхідно було повернути завдаток та сплатити штраф за відмову в укладені попереднього договору купівлі-продажу котеджів. Він змушений був взяти гроші 14.03.2007 р. 252500,0 грн. (по курсу НБУ 50000,0 доларів США), під заставу квартири, та частково погасити відсотки за кредит банку і розрахуватися з потенційним покупцем. [PERSON] хотів продати два котеджі, але в зв'язку з міжнародною економічною кризою ціни на нерухоме майно стали падати і він не зміг продати котеджі та повернути кредит. Він знаходився в дуже скрутному матеріальному становищу, та змушений був продати свою квартиру 25.02.2008 року. Тобто, в зв'язку з укладанням такого кредитного договору йому було завдано збитку в розмірі - 252500,0 грн., що еквівалентно 50000,0 доларів США по курсу НБУ України станом на 22 січня 2009 року. Про все це [PERSON] неодноразово повідомляв ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та просив про те, щоб в зв'язку з Законами України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний Банк України», Указу Президента України від 24.10.2008 р. № 965 провести розрахунки шляхом передачі котеджів. В грудні 2008 року йому банк запропонував підписати договір про задоволення вимог іпотекодержателя про передачу котеджів. 29 грудня 2008 року дружина [PERSON] [PERSON] по вказівці працівників банку з'явилася до приватного нотаріуса де підписала заяву, в зв'язку з неможливістю виконання зобов'язань по кредитному договору № 014/0077/74/70065, про згоду на передачу іпотекодержателю котеджів та земельних ділянок, але по невідомим причинам банк від своєї пропозиції відмовився та не підписав договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Після цього [PERSON] банк неодноразово запрошував та пропонував передати котеджі, земельні ділянки при умові, що він бере додатково відповідальність про погашення 300000,0 доларів США, не зважаючи на те, що відповідач ввів [PERSON] в оману, чим порушив умови ст. 526 ЦК України. У зв'язку із чим [PERSON] вважає, що йому банк завдав моральної шкоди, яку він отримав у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім'ї. [PERSON] перебував в стані дискомфорту, пригніченості. Змінився звичний уклад його життя, оскільки він вже не може відчувати себе впевнено у суспільстві. Він на деякий час втратив життєві зв'язки, оскільки у нього не має бажання відвідувати рідних, друзів. Знаходився на лікуванні в психоневрологічному диспансері з 27.01.2009 року по 14.02.2009 року. Оцінюючи розмір моральної шкоди, [PERSON] виходить з наступних критеріїв: душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача, які негативно вплинули на його стан здоров'я; душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку із втратою квартири; приниження його честі та гідності (він став замкнутим та не спілкується з родичами та друзями). Протягом 2009-2013 р.р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пропонував реалізувати котеджі в цілях погашення кредиту, а заборгованість списати. Так, 19 червня 2013 року листом № 114-10-0-00/4609 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав дозвіл на реалізацію покупцю ТОВ «Рек-Гамма» заставного майна в розмірі 2420000,00 грн., а суму 587000,0 грн. направити на придбання [PERSON] квартири. В решті ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» листом від 08 липня 2013 року №114- 10-0-00/5498 змусив його продати котеджі в сумі 1712000,00 грн. - це реальна вартість котеджів та земельних ділянок станом на липень 2013 року. На вимогу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» котеджі, які були придбані по цільовому кредиту та являлись забезпеченням кредитної суми, були продані, а отримані гроші від їх продажу повністю були внесені в касу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Тобто, розрахунки по кредитному договору повністю були проведені між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом продажу котеджів, земельних ділянок та внесення всіх коштів на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Згідно ч. 2 п. 1 ст. 216 ЦК України при визнанні недійсного правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. [PERSON] згідно кредитного договору надано 636000,0 доларів США. На виконання цього правочину, на вимогу позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» він придбав два котеджі. Тобто, що ним було отримано по кредитному договору явін повністю повернув за ціною, яка існувала на день продажу, тобто на 25 липня 2013 року. Пунктом 2 ст. 216 ЦК України передбачено, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, то вони підлягають відшкодуванню винною стороною. В даному випадку винною стороною в укладені незаконного кредитного договору на придбання двох котеджів, які знаходились під арештом є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Тому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» необхідно сплатити [PERSON] завдані збитки, які складають 455000,00 грн. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав до суду заперечення проти зустрічного позову, в яких просив відмовити в задоволені зустрічного позову у повному обсязі, зазначивши, що кредитний договір №014/0077/74/70065 від 09.02.2007 року, укладено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, який передбачає свободу договору, у відповідності до ч. 2-5 ст. 203 ЦК України, щодо обсягу цивільної дієздатності, вільного і відповідного внутрішній волі сторін волевиявлення, у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Це підтверджується заявою [PERSON] від 10.01.2007 року за № 15-77/83-13 до Банку з проханням надати кредит у сумі 800000,00 доларів США на придбання двох житлових будинків разом із земельними ділянками, на яких вони розташовані, копією кредитного договору №014/0077/74/70065 від 09.02.2007 року, на останній сторінці якого він власноручно здійснив напис наступного змісту: «Договір мною прочитаний. Його умови та правові наслідки підписання кредитного договору мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблено мною власноручно та добровільно» та підписом [PERSON] під написом та у кредитному договорі, та копією договору іпотеки, за яким йому надано у заставу банком придбання за кредитні кошти. Відповідно п. 8.1, 8.2 Кредитного договору №014/0077/74/70065 від 09.02.2007 року, при одержані кредиту, [PERSON] усвідомлював та гарантував, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Було погоджено, що з укладанням кредитного договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. На даний час зазначений кредитний договір належним чином не обслуговується, не сплачується заборгованість за основним боргом та процентами за користування кредитними коштами, чим порушуються договірні умови, встановлені кредитним договором. З вищевикладеного випливає, що сторони підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо усіх істотних умов кредитного договору. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а у зустрічному позові [PERSON], [PERSON], необхідно відмовити, із наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (зараз - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0077/74/70065, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 636000,0 доларів США (шістсот тридцять шість тисяч дол. США 00 цент.), на строк користування кредитними коштами на 240 місяців до 09 лютого 2027 року включно зі сплатою 14% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток №1 до Договору). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти призначені на придбання двох житлових будинків разом із земельними ділянками, на яких вони розташовані. Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний виконувати умови, передбачені цим договором, тобто повертати кредит та сплачувати передбачені договором платежі, щомісячно до 15 числа кожного місяця. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 3.5 кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки №014/0077/74/70065/1 від 09 лютого 2007 року. Відповідно до договору поруки поручитель поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.2, 2.1, 3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. 12 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» «Іпотекодержателем» та [PERSON] «Іпотекодавцем» було укладено договір іпотеки від 12 лютого 2007 року, відповідно до якого у заставу банку надано житлові будинку разом із земельними ділянками, що розташовані в м. Одесі по [ADDRESS] У відповідності до договору іпотеку іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором отримати задоволення за рахунок заставного майна. У випадку невиконання іпотекодавцями зобов'язань за договором іпотеки або позичальником за основним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми задовольнити свою вимогу у повному обсязі. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя та вибір способу задоволення вимог належить іпотекодержателю. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 05 листопада 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №014/0077/74/70065 від 09 лютого 2007 року на загальну суму 52079811,24 гривень (п'ятдесят два мільйони сімдесят дев'ять тисяч вісімсот одинадцять грн. 24 коп.), яка складається з: заборгованість за кредитом - 5388006,85 грн. (п'ять мільйонів триста вісімсот вісім тисяч шість грн. 85 коп.); заборгованість за відсотками - 8111414,58 грн. (вісім мільйонів сто одинадцять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 58 коп.); прострочена заборгованість за відсотками 8034949,08 грн. (вісім мільйонів тридцять чотири тисячі дев'ятсот сорок дев'ять грн. 08 коп.); пеня - 38580389,81 грн. (тридцять вісім мільйонів п'ятсот вісімдесят тисяч триста вісімдесят дев'ять грн. 81 коп.). На підставі зазначених пунктів кредитного договору позивачем було направлено письмову вимогу про виконання грошового зобов'язання за договором поруки від 13 жовтня 2009 року за вих. №5-2/4114; письмову вимогу про виконання грошового зобов'язання за кредитним договором від 13 жовтня 2009 року за вих. №5-2/4116. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, ті інші витрати, у випадках невиконання Позичальником принаймні будь-якої з умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, включаючи забезпечення за цим Договором за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом. Згідно з п. 10.1. Кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Введення [PERSON] в оману з боку банку суд вважає недоведеним, оскільки переговори про отримання кредиту, як вказує сам [PERSON], він вів особисто зі своєю знайомою Снег Ж.О., Кредитний договір підписувався з боку банку начальником центру з іпотечного кредитування Кравченко З.Г. Будь-яких доказів щодо зловмисних дій учасників договору до суду не надано. Щодо накладення арешту на іпотечне майно, то згідно матеріалів справи (а. с. 130 - 149) Постановами слідчого Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 11 січня 2007 року було накладено арешт на житлові будинки Літ. «А 1», «А 2», «а 3», «А 4» та на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Одесі, тобто до укладення кредитного договору. 07 лютого 2007 року слідчим було знято арешт з цього майна. 09 лютого 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 014/0077/74/70065. 13 лютого 2007 року знову накладено арешт на означене майно. При цьому вже 06 травня 2007 року знову скасовано арешт з іпотечного майна. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за яким правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обста вин, щодо яких особу введено в оману, i сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч. 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, до суду стороною позивача не надано доказів, які б підтверджували недійсність кредитного договору внаслідок обману, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо відсутності у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, на що посилається [PERSON], то відповідно до п. 10, 11 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що [PERSON] не визнається позов банку в повному обсязі, то, відповідно, не визнається і розмір пені, яка має бути сплачена за невиконання умов кредитного договору в сумі 38580389,81 грн. (тридцять вісім мільйонів п'ятсот вісімдесят тисяч триста вісімдесят дев'ять грн. 81 коп.), суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, врахувавши майновий стан відповідачів та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, та стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку пеню в розмірі основного боргу, а саме в розмірі 5388006,85 грн. (п'ять мільйонів триста вісімсот вісім тисяч шість грн. 85 коп.). Згідно п. 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» частково обґрунтованим та стягнути у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/70065 від 09 лютого 2007 року на загальну суму 26922377,36 гривень (двадцять шість мільйонів дев'ятсот двадцять дві тисячі триста сімдесят сім грн. 36 коп.), яка складається з: заборгованість за кредитом - 5388006,85 грн. (п'ять мільйонів триста вісімсот вісім тисяч шість грн. 85 коп.); заборгованість за відсотками - 8111414,58 грн. (вісім мільйонів сто одинадцять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 58 коп.); прострочена заборгованість за відсотками 8034949,08 грн. (вісім мільйонів тридцять чотири тисячі дев'ятсот сорок дев'ять грн. 08 коп.); пеня - 5388006,85 грн. (п'ять мільйонів триста вісімсот вісім тисяч шість грн. 85 коп.), а також судові витрати в рівних частках в розмірі 1820,0 грн. У задоволені зустрічного позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial