Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В січні 2018 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 35 255 грн. 81 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 липня 2017 року на проспекті Миру, 2/А в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Fluence, д/н [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia д.н. [NUMBER] , що належить Представництву «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ», водієм якого була [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль Skoda Fabia д.н. [NUMBER] був застрахований ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу від 24.11.2016 року №207.16.00001. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля склала 35 255, 81 грн. Вказує на те, що відповідно до с. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована. Посилався на ст. 1191 ЦК України, згідно положень якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. 16 лютого 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити частково у зв`язку з не доведенням вартості фактично завданої матеріальної шкоди. Свою позицію обґрунтовує тим, що наданий відповідачем рахунок зовсім не відповідає в частині запропонованих до ремонту позицій та його видів вимогам виробника або чинного законодавства, та пропонує відновлення всього ТЗ та будь-яких пошкоджень, що не мають відношення до ДТП та виникли до або після неї, методами, які не відповідають вимогам законодавства та галузевим нормам відносно відновлення ТЗ. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia д.н. [NUMBER] не відповідає дійсності, сума потребує коригування в напрямку зменшення. Позивач у своїй відповіді на відзив проти позиції відповідача заперечує. Вказує на те, що сума фактичного ремонту автомобіля Skoda Fabia д.н. [NUMBER] підтверджена належними та допустимими доказами, наданими позивачем, а розмір виплаченого страхового відшкодування здійснений у відповідності до страхового законодавства України та умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 24.11.2016 року №207.16.00001 та підтверджений відповідними доказами, що в своїй сукупності дають змогу прийти до обґрунтованого висновку про законність вимог позивача. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 25.06.2018 року за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Визначити розмір відновлювального ремонту та розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мало місце 19.07.2017 року ТЗ Skoda Fabia д.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Проведення експертизи доручено експертам Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 13.05.2019 р. на адресу суду надійшов висновок експерта №18-771 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу. Ухвалою від 21.05.2019 року провадження у справі було поновлено. 23.01.2020 р. від позивача надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів, а саме лист ТОВ «Експрес-Авто». В судовому засіданні представник позивача адвокат Бєляєв Ю.Л. підтримав вимоги позову, просив про його задволення з викладених підстав. Звернув увагу суду на те, що страхувальником були надані належні докази витрат , необхідних на відноалювальний ремонт автомобіля, рішення про обсяг ремонтних робіт та необхідність заміни деталей приймалося компететними особами ліцензованого СТО, отже у страховика не було жодних підстав сумніватися в підставності та необхіданості цих витрат. Представник відповідача адвокат Драненко В.В. в судовому засіданні не заперечував проти задволення позову в межах суми, визначеної висновком експерта, оскільки відповідач, який є винною у скоєнні ДТП особою, повинен відшкодувати лише прямі збитки, тобто обгрунтовані витрати на відновлення пошкодженого авто, до того ж в разі заміні запчатин на нові - йому повинні були повернути зняті пошкоджені деталі, якими він мав розпоряджатися на власний розсуд. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позиції сторін, оцінивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва встановлено, що 19.07.2017 р. близько 12:00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Renault Fluence 1.5, номер [NUMBER] , рухався по пр. Миру в м. Миколаєві та в порушення п. 2.3. «б» ПДР України не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки Skoda Fabia Combi, номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в цей час рухався попереду в попутному напрямку. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 10.1. Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №207.16.000001 від 24.11.2016 р., укладеного між ТДВ «Експрес Страхування» та Представництвом «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ», визначення розміру страхового відшкодування може проводитись на підставі: - виставлених рахунків на оплату відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та актів про виконання роботи; - квитанцій (інших платіжних документів), які підтверджують витрати Страхувальника на проведення відновлювального ремонту; - актів експертної оцінки аварійного комісара та/або спеціалізованого ремонтного підприємства. Згідно з рахунком-фактурою, виставленим ТОВ «Експрес-Авто» № СФ-0002777 від 11.09.2017 року по договору № 00037 від 03.01.2017 р. загальна сума ремонту складає 35431, 01 грн. Згідно з Актом виконаних робіт № 00002709 від 23.10.2017 р., виконаних ТОВ «Експрес-Авто», щодо транспортного засобу Фабіа д.н. [NUMBER] , загальна вартість відновлювального ремонту і запасних частин та матеріалів, склала 35255,81 грн., що також підтверджується Страховим актом №11.17.1039-1 від 21.09.2017 року. ТДВ «Експрес Страхування» сплатило Представництву «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» 35255,81 грн. за договором, що підтверджується платіжним дорученням № ЦО02558 від 21 вересня 2017 року. 29.09.2017 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося з претензією №11.17.1039 до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 35255,81 грн., оскільки ДТП сталася з його вини, і згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У відповіді на претензію [PERSON] запропонував зробити відповідне зменшення суми відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, д.н. [NUMBER] , вказував на те, що у випадку оплати відшкодування, право власності на всі пошкоджені авто запчастини, які були замінені, переходить до нього, і вимагав надати вузли, які мають вагому ринкову вартість, в стані, в якому вони перебували на момент після ДТП. Згідно з Висновком за звітом № 253-17 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку , заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Skoda Fabia Combi 1.2, реєстраційний номер [NUMBER] , суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, на дату ДТП 19.07.2017 р. становить 22 228, 57 грн. з урахуванням фізичного зносу, а вартість відновлювального ремонту дорівнює 24 693,68 грн. Відповідно до Висновку № 18-771 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 02.04.2019 року, складеного судовим експертом О.Ю. Кульовим, сума матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Skoda Fabia р.н. [NUMBER] , на основі проведених розрахунків, складає 16 129, 20 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість пред`явлення двох вимог: перша - вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога - потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. У чинному законодавстві термін «суброгація» у страхуванні застосовується лише в Кодексі торговельного мореплавства (ст. 269), де також обумовлюється перехід прав до страховика за договором морського страхування на застраховане майно. Розглядаючи такі справи, суди мають встановлювати не лише факти здійснення виплати страхового відшкодування, але й те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, винних у заподіянні збитків, до яких заявлено позов та в якому розмірі. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором. Слід зазначити, що у порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості експертизи у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що між ТДВ «Експрес Страхування» і [PERSON] виникли відносини не регресу, а суброгації. І хоча позивачем заявлено вимогу про стягнення відшкодування в порядку регресу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплаченого страхового відшкодування саме в порядку суброгації. У відповідності із положеннями ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). Таким чином, ухвалення судом рішення про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації не можна вважати виходом суду за межі позовних вимог. Щодо визначення суми відшкодування суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути відповідно до Акту виконаних робіт № 00002709 від 23.10.2017 р., виконаних ТОВ «Експрес-Авто», щодо транспортного засобу Фабіа д.н. [NUMBER] , загальну вартість відновлювального ремонту і запасних частин та матеріалів, яка склала 35255,81 грн. Проте, слід зазначити, що згідно з Актом огляду колісного транспортного засобу, виданого АК «Укравтотрансекспертиза» при ДТП у автомобіля були наявні наступні пошкодження: деформація кришки багажника; утворення на задньому бампері, зламане внутрішнє кріплення ліхтаря; деформовані опорні кронштейни заднього бампера; деформація панелі задка. Проте, в рахунку-фактурі № СФ-0002777 від 11.09.2017 року, окрім зазначених дефектів, вказані також інші пошкодження та їх рихтування, зокрема три емблеми, повністю замінений задній ліхтар. Кришка багажника та бампер були замінені новими деталями. У Висновку за звітом № 253-17 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Skoda Fabia Combi 1.2, реєстраційний номер [NUMBER] , суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вказано, що визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ здійснювалося за допомогою витратного підходу, шляхом складання калькуляції відновлювального ремонту. Рішення про заміну складових частин КТЗ приймалося в разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог, або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). При визначенні вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкоджених кузовних складових використовувалась оціночна трудомісткість відновлювального ремонту, яка розраховувалась виходячи з їх належності до певної групи складових КТЗ, та визначалась в залежності від характеру та площі пошкодження. Вартість відновлювального ремонту КТЗ, який необхідний для усунення механічних пошкоджень, завданих КТЗ в результаті ДТП, згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту, наведеною в додатку до звіту, становить 24 693,68 грн. (з урахуванням ПДВ на запчастини). Таким чином, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту за експертною оцінкрю складає 24 693,68 грн., та положення п. 10.1. договору страхування, відповідно до якого визначення розміру страхового відшкодування може проводитись на підставі: - виставлених рахунків на оплату відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та актів про виконання роботи; - квитанцій (інших платіжних документів), які підтверджують витрати Страхувальника на проведення відновлювального ремонту; - актів експертної оцінки аварійного комісара та/або спеціалізованого ремонтного підприємства, а також, що при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором, суд вважає, що до страховика переходить лише частина вимоги, а саме в розмірі 24 693,68 грн. Суд вважає, що вартість, зазначена в рахунку-фактурі та акті виконаних робіт № 00002709 від 23.10.2017 р., перевищує справді необхідну та доцільну вартість відновлювального ремонту, яка зазначена у висновку за звітом № 253-17, та ґрунтується на Методиці визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Стосовно Висновку № 18-771 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 02.04.2019 року, згідно з якою сума матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Skoda Fabia р.н. [NUMBER] , складає 16 129, 20 грн., слід звернути увагу на наступне. Згідно з даним висновком, не доведено недоцільність заміни деяких деталей, а саме бамперу, кришки багажника, емблем. Так, враховуючи , що згідно огляду ТЗ, який без зауважень підписав представник власника, так і сам відповідач , зазначено, що бампер має довге горинзонтальний перегиб з надлолмлм структури деталі - тобто суд погоджується , що було економічно доцільним встановлення цієї нової запчастини на автомобіль, який на момент ДТП був у відмінному стані, з невеликим коефіцієнтом зносу, який за висновками експертиз дорівнює 0,19, та був у використанні менше двох років. Натомість недоцільність встановлення нової деталі - деформованої кришки багажника ( площа до 15 дм.кв.) встановлено як висновком експертизи, проведеної за замовленням страховика, так і висновком судової експертизи, тобто підтвердено належними та достеменними доказами. Щодо заміни інших деталей новими ( фонарь, заміни емблем, облицювання бампера) підтверджено висновком експертного дослідження та додатковими поясненнями ТОВ "Експересс-Авто" , який є офіційним сертифікованим дилером в сфері сервісного обслуговування продукції марки Шкода на території України. Відповідач також зазначав, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Проте, по-перше відповідачем невірно трактовані положення п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4, оскільки в даному випадку відшкодування відбувається в порядку суброгації, а, по-друге, матеріали справи не містять відповідної заяви відповідача- що не позбавляє його прав звернутися з відповідними вимогами в устанволеному законом порядку. Також, слід зазначити, що у порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості експертизи у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. Виходячи із принципу верховенства права, та встановленого ч. 10 ст. 10 ЦПК України, положення, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження цих витрат. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial