Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач ставить питання про зобов'язання відповідача зняти усі арешти з рухомого майна, а саме з автомобіля [NUMBER], 2011 року випуску, що належить позивачу і яке є предметом застави за договором застави транспортного засобу від 03 березня 2011 року, укладеним між АТ "Ощадбанк" та [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не мав права накладати арешт на рухоме майно, оскільки АТ "Ощадбанк" є заставодержателем та має пріоритетне право перед іншими кредиторами заставодавця. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник ПАТ "Державний ощадний банк" в особі філії - Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк" - Ющенко А.Ю. позовні вимоги підтримав. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час слухання справи повідомлені належним чином. В попередньому судовому засіданні представник відділу ДВС Сумського міського управління юстиції - Товстий В.В. при вирішенні даного питання покладається на розсуд суду. Від представника ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" - Різник О.Ю. надійшли заперечення, в яких вказану позовну заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що 03 березня 2011 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі заступника начальника управління з роздрібного бізнесу філії - Сумського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" Тараненко Любов Дмитрівни та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2412 відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000 грн., а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21 % річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с. 7-10). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого [PERSON] надала в заставу рухоме майно, а саме: автомобіля марки KIA, моделі Sorento 2.2 CRDI, 2011 року випуску, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], р.н. [NUMBER], тип ТЗ легковий універсал-В, що підтверджується копією договору (а. с. 11-13). Рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 26 вересня 2014 року було стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] борг в сумі 186257, 83 грн. та судовий збір в дольовому порядку по 931, 29 грн. ( а. с. 22). Згідно висновку, щодо визначення ринкової вартості заставного майна, що належить [PERSON], враховуючи ринкову кон'юктуру, ринкова вартість автомобіля KIA Sorento 2.2 D станом на 25 грудня 2014 року в середньому складає 187 330 грн. ( а. с. 16). Згідно довідки ПАТ "Державний ощадний банк України" філія - Сумське обласне управління, станом на 25 грудня 2014 року по філії - Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк" за кредитним договором № 2412 від 03 березня 2011 року укладеним з [PERSON] сума заборгованості становить 209 436, 96 грн.( а. с. 17). Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Грицаєнко Ю.М. від 15 листопада 2013 року, на підставі виконавчого листа № 592/5010/13, виданого Ковпаківським райсудом м. Суми від 04 листопада 2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" боргу 10 641, 62 грн. та судового збору 229,40 грн. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми боргу ( а. с. 37). Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Товстого В.В. від 21 листопада 2013 року, на підставі наказу № 920/54/13, виданого 12 лютого 2013 року Господарським судом Сумської області, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "БВКК "Федорченко" 91 989 грн. основного боргу, 9 251,44 грн. пені, 101 096, 70 грн. штрафу, 1 850,33 грн. 3% річних та 4 083, 75 грн. судового збору було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми боргу ( а. с. 38). Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Товстого В.В. від 15 вересня 2014 року, на підставі наказу № 911/353/14, виданого 13 лютого 2014 року Господарським судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФАРА-1" 22765,80 грн. основного боргу, 6829,74 грн. штрафу, 101,04 грн. - 3% річних, 1147 грн. витрат по сплаті третейського збору, всього 30843, 58 грн. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми боргу ( а. с. 39). Відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Законом чітко визначено, що правом на звернення до суду із позовом про зняття арешту із заставленого майна має заставодержатель - AT "Ощадбанк", боржник таким правом не наділяється. Частиною 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції визначається, що відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, чи інтересів. Оскільки до предмету судового захисту входять саме порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, то при відсутності юридичної заінтересованості особи, яка звертається до суду, чи при відсутності правового характеру спору у відкритті провадження у справі має бути відмовлено з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 ст. 122 ЦПК. У разі неможливості безспірно встановити таку юридичну заінтересованість на цій стадії процесу та при встановленні її відсутності при розгляді справи по суті провадження у справі підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. Про судове рішення у цивільній справі визначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. В даному випадку права, свободи чи інтереси [PERSON]. в частині реалізації предмета застави ніяким чином не порушені. Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" правом на звернення до суду для звільнення заставленого майна з-під арешту наділені заставодержателі. У своїй позовній заяві позивач не зазначає які конкретно права було порушено. Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.08.1976р. про судову практику в справах про виключення майна з опису за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Отже, з цього виходить, що орган ДВС, в даному випадку, відповідачем бути не може. Якщо позивач вважає дії державного виконавця, в якого перебуває виконавче провадження неправомірними, то має право звернутися до суду із скаргою на державного виконавця в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України. Крім того ч. 5 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачається, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 62 вищенаведеного Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Частиною 6 цієї ж статті передбачається, що у разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Беручи до уваги зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed