Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

20 березня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Осіївське» укладено договір оренди землі № 409, за умовами якого [PERSON] передав в оренду ТОВ «Осіївське» на 15 років земельну ділянку площею 3,78 га, яка йому належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 001269. 23 серпня 2011 року помер [PERSON] У відповідності зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 грудня 2012 року після смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] успадкувала його майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 3,7798 га. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] є власником зазначеної вище успадкованої земельної ділянки. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов'язки) фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто по вищевказаному договору припинені обов'язки [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Аналогічні положення щодо власності містяться в ст.ст. З, 321 ЦК України. Тому, позивачка має такі права щодо належної їй земельної ділянки. У неї виникла необхідність у веденні особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання земельної ділянки, яка належить їй, як власнику. Тому вона звернулась до ТОВ «Осіївське» із заявою, в якій просила припинити договір оренди землі № 409 від 20 березня 2007 року. ТОВ «Осіївське» відмовило в задоволенні даної заяви, про що надали письмову відповідь за № 230 від 4 грудня 2014 року. Згідно п. 38 договору оренди землі № 409 право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендодавця переходить до спадкоємців відповідно закону. У відповідності з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Після відкриття спадщини (23 серпня 2011 року) відповідач - орендар земельної ділянки не звертався до спадкоємиці, як того вимагає законодавство України, з жодними вимогами чи пропозиціями щодо договору оренди землі № 409 від 20 березня 2007 року, укладеного між відповідачем та спадкодавцем. Зокрема, позивачці - фізичній особі, яка має цивільну правоздатність і є власником земельної ділянки, відповідачем у відповідності із законодавством України та положеннями зазначеного договору не пропонувалось укласти договір з додержанням вимог, передбачених ст. 203 ЦК України. [PERSON] вважає, що зазначені вище обставини є законною підставою для припинення договору оренди землі № 409 від 20 березня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Осіївське». З урахуванням викладеного позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить припинити договір оренди землі №409 від 20 березня 2007 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Осіївське» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові, оскільки у звязку зі смертю [PERSON], припинилася його цивільна правоздатність відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України, а тому з часу його смерті відсутня сторона у договорі оренди землі № 409 від 20 березня 2007 року. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і землекористувачем, отже відповідач мав укласти договір оренди зі спадкоємицею після набуття нею права власності на земельну ділянку, однак не зробив цього, та продовжує користуватись належною їй земельною ділянкою порушуючи її права, як власника. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Своє обґрунтування, озвучене в судовому засіданні виклали в письмових запре реченнях, де зазначили, що, між Товариством та спадкодавцем позивача - Гелетко [PERSON] було укладено договір оренди землі №409 від 20.03.2007 р. Пунктом 8 вказаного договору встановлювався строк дії договору - 15 років. Відповідно до п. 42 даного договору та чинного законодавства України, що діяло на той час, договір набрав чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації, тобто 20.03.2007 р. Державна реєстрація Договору була проведена Бершадським районним відділом Вінницької регіональної Філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі зроблений запис від 20 березня 2007 р. за № 040783600456. 27.09.2010 року між [PERSON] та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 20.03.2007 року згідно якою збільшувалася орендна плата до 3%, а також нормативно - грошова оцінка земельної ділянки. Дана додаткова угода була підписана сторонами та зареєстрована Бершадським районним відділом Держкомзему 04.04.2011 року за № 052048364000738. Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. П. 38 укладеного договору оренди землі №409 від 20.03.2007 р. передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Спадкодавець позивача, так само як і сам позивач знали про існуючі правовідносини та їх приймали, при цьому на сьогоднішній день, по незрозумілим для відповідача причинам, позивач намагається припинити діючий договір оренди землі. Відповідач належним чином, у відповідності з умовами та строками передбаченими договором, проводив розрахунок за користування земельною ділянкою, заборгованості немає, що підтверджується довідкою ТОВ «Осіївське» та не оспорюється позивачем. Представник відповідача вважає безпідставним посилання на п.38 договору оренди, адже ніким не заперечується та не оспорюється прав позивача на орендовану земельну ділянку, а в самому пункті 38 навпаки зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Незрозумілим є твердження позивача, що Товариство після відкриття спадщини (23.08.2011 р.) мало звернутися до спадкоємця, як того вимагає законодавство з вимогами та пропозиціями щодо укладення договору оренди. При цьому, відповідно до діючого законодавства у відповідача відсутні подібні обовязки, більше того позивач набув прав власника лише 05.11.2014 р. після відповідної державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а не в момент відкриття спадщини (23.08.2011 р.). Вважає, що позивач в основі своїх позовних вимог не навів необхідної доказової бази, яка була б достатньої для припинення договору оренди землі, а саме: факти реального чи можливого порушення тих чи інших обовязків, що були взяті на себе орендарем ТОВ «Осіївське» та які б протирічили вимогам Закону України «Про оренду землі». Більш того в матеріалах судової справи відсутні будь-які підстави та докази, крім тверджень позивача, про виникнення в нього необхідності ведення особистого селянського господарства, відповідно до яких укладений правочин слід припинити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив, що 20.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Осіївське» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №409 від 20.03.2007 р. (а.с.27-29), за умовам якого орендодавець передав відповідачеві в строкое платне користування строком на 15 років земельну ділянку плрщею 3,78 га, належну орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ВН №001269 від 20.02.2002 року. Державна реєстрація Договору була проведена Бершадським районним відділом Вінницької регіональної Філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі зроблений запис від 20 березня 2007 р. за № 040783600456. 27.09.2010 року між [PERSON] та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 20.03.2007 року (а.с.25) згідно з якою збільшувалася орендна плата до 3%, а також нормативно - грошова оцінка земельної ділянки. Дана додаткова угода була підписана сторонами та зареєстрована Бершадським районним відділом Держкомзему 04.04.2011 року за № 052048364000738. З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ №217067 від 25.08.2011 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] помер 23.08.2011 року. 08.12.2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.8), де вказано що вона є спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON], який помер 23.08.2011 року, а спадкове майно складається із земельної ділянки, площею 3,77798 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Осіївської сільської ради. У цьому ж свідоцтві вказано про необхідність державної реєстрації права на спадщину у відділі Держкомзему Бершадського району вінницької області. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9) вбачається, що 05.11.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищеописану земельну ділянку. 04.12.2014 року позивачці на її звернення від 02.12.20014 року ТОВ «Осіївське» надало письмову відповідь за №230 (а.с.10), де вказано про відмову у розірванні договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та відповідачем у звязку з відсутністю правових підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відносини щодо оренди земельної ділянки врегульовані Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України\~"Про оренду землі". Серед підстав припинення договору оренди землі, визначених статтею 31 Закону України "Про оренду землі", є: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено Загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 770 ЦКУ у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання передбачено статтею 32 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до частини четвертої зазначеної статті перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, смерть фізичної особи - наймодавця не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. Отже, враховуючи те, що договір оренди землі, який є предметом позову, був укладений у 2007 році строком на 15 років, в тому він є дійсним на час розгляду даної справи. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач зобовязаний був укласти з нею новий договір, як з новою власницею, оскільки смерть орендодавця, виходячи з аналізу викладених вище норм не є підставою для припинення договору оренди. Крім того, судом прийнято до уваги те, що станом на вересень 2016 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті орендної плати, що свідчить про виконання умов договору. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed