Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

позивач [PERSON] 16 березня 2015 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним . Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 27 серпня 2014 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського нотаріального округу Донецької області [PERSON], який зареєстровано у реєстрі за № 3966. Згідно вказаного договору купівлі-продажу квартири він, як продавець передав у власність покупцю [PERSON] квартиру № 60, що розташована в м.Дружківка Донецької області, вулиця Юрченко,4. За вказану квартиру він від відповідачки гроші не отримав. Він з дитинства є хворою людиною та знаходиться на обліку у лікаря психіатра (діагноз органічний розлад особистості змішаного генеза з вираженим інтелектуально-сінестологічним зниженням і вираженим астеническім сіндромом). В наступний час він є інвалідом 1 групи "Б" та потребує постійного сторонього догляду за ним. В нього також захворювання цирозу печінки та він є інфікованим на СНІД. У зв"язку із вказаним захворюванням він вживав ліки, які могли вплинути на його свідомість. При вчиненні ним вищезазначеного правочину він знаходився у такому стані, який призводить до дефектів у формуванні його внутрішньої волі та його справжнього волевиявлення, фактично він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач просить визнати договір куплі-продажу, укладений 27 серпня 2014 року між ним та [PERSON] недійсним. Зобов"язати відповідачку повернути йому квартиру № 60, що розташована в місті Дружківка Донецької області вул. Юрченко,4. 24 квітня 2015 року позивач [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 390 (а.с. 78). Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року в якості його правонаступника до участі в справі було залучено [PERSON] (а.с.104), яка у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні була допитана в якості свідка та пояснила, що [PERSON] знаходився у цивільному шлюбі з її донькою. З початку із спірної квартири [PERSON] пропивав усі речі, техніку. Після цього стала уходити сама квартира, їй подзвонила [PERSON] і просила щось зробити, так як квартира уйде задарма, документи на квартиру позивач їй не віддає. [PERSON] знала раніше, що вони бажали придбати квартиру, оскільки у будинку, де вони мешкали, не було умов для виховання дітей. Вони бажала придбати іншу квартиру, але після дзвінка [PERSON] вирішили придбати саме цю квартиру, оскільки діти раніши мешкали в цій квартирі, знали квартиру. Зі слів [PERSON] [PERSON] збирався продати квартиру за 5000 гривень та якусь стареньку машину. Ця розмова відбулась приблизно у червні 2014 року. В нотаріальну контору для укладення договору купівлі-продажу вона поїхала з чоловіком , оскільки при ній була крупна сума грошей. [PERSON] мешкав то в спірної квартирі, де влаштовував пьянки або приходив до її доньки [PERSON] за адресою вул. П.Ангеліної,25а. Прибувши до нотаріуса, вони передали документи на квартиру секретарю, яка просила їх почекати. Вони присіли на диван у холлі і вона передала гроші позивачу. Вона спитала позивача: "Усе добре?", він відповів, що "усе добре". [PERSON] папочку з грошми поклав за пояс. Сума була передана 6500 доларів США - 60 купюр по 100 доларів, і 21000 гривень, 45 купюр по 500 гривень. Пам"ятає це дуже гарно, оскільки вони усі гроші обмінювали на долари, а гривні вона займала. У [PERSON] не було ніяких претензій до них. Після передання грошей, вони зайшли до нотаріуса, вона дала ознайомитися їм з договором, договір спочатку прочитала вона, а потім позивач. Після укладення договору купівлі-продажу квартири вона неоднаразово зустрічалась з [PERSON] і він ніяких претензій не пред"являв щодо договору купівлі-продажу квартири. В даний час в картирі мешкає позивач. Він постійно зловживав спиртними напоями, периодично вживав наркотики, бив її доньку, до струсу мозку, вона була постійно в синцях. Також бив двічі ї її. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що договір купівлі-продажу квартири було вчинено з додержанням усіх вимог чинного в Україні законодавства, що посвідчено приватним нотаріусом Дружківського нотаріального округа [PERSON] На момент укладення договору купівлі-продажу нотаріусом було перевірено дієздатність осіб, жодних умов, які б перешкоджали укладенню договору не було встановлено, що зафіксовано в договорі купівлі-продажу квартири. Також було перевірено і встановлено, що квартира № 60, розташована в місті Дружківка по вулиці Юрченко, будинок № 4, належить [PERSON], який виступав продавцем. Перед підписанням договору купівлі-продажу квартири в приміщенні нотаріуса, [PERSON] особисто було передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 72 731 гривня. Грошові кошти передавались у присутності [PERSON] Про те, що [PERSON] отримав гроші, він підписався у договорі. Представник відповідача вказує, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами більше аніж через шість місяців з моменту продажу квартири . При цьому однією з підстав своїх вимог він зазначив, що на момент вчинення правочину він фактично не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Але чомусь обізнаність про свій стан, прийшла до [PERSON] лише через шість місяців, мабуть саме після того, як у нього закінчились грошові кошти, які він отримав за квартиру. Про продаж квартири [PERSON] дізналась від матері позивача, про те, що [PERSON] намагається продати квартиру сусіду за п'ять тисяч гривень та старенький автомобіль. Оскільки у [PERSON] були збереження, то вона вирішила запропонувати [PERSON] продати їй квартиру за ринковою вартістю. На теперішній час в квартирі зареєстрована [PERSON] з малолітніми дітьми, які народженні її донькою від [PERSON] Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] з донькою [PERSON] переїхали жити у будинок, який належить родині [PERSON] та розташований за адресою вул. П.Ангеліної, 25а. Вважає, що підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсними відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що діти [PERSON] знаходяться на обліку в органі опіки та піклування, як такі що позбавленні батьківського піклування, за ними зберігається право користування за тим житлом, в якому вони проживали на час набуття цього статусу, на той час, вони проживали за адресою [INFO]. Також ,оскільки діти зареєстровані і в спірної квартирі, то за ними зберігається право користування і цим житлом. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] була допитана у судовому засіданні та пояснила, що вона дуже гарно пом"ятає договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки його було укладено не відразу, а було виявлено, що на квартиру накладено обтяження, та сторони пішли вирішувати питання про зняття з квартири обтяження. Сторони з"явились через деякий час з наміром укласти угоду. Психічний стан [PERSON] в неї не визивав ніяких зауважень. Вона попередила сторони, що гроші треба передати до того, як договір буте підписано. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника органу опіки та піклування, приватного нотаріуса [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінівши письмові докази у їх совокупності та співставленні, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню підлягають за наступних підстав. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири , відповідно до умов якого [PERSON] продає, а [PERSON] купує двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 72 731 (сімдесят дві тисячі сімсот тридцать одну) гривню , про що приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено реєстраційний запис за № 3966 (а.с. 2-3 ). Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за відповідачкою права власності на квартиру, що розташована за адресою: вул. Юрченко 4/60 м.Дружківка Донецької області. Пунктами 2.1,2.2 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 72731 гривню, які отримані Продавцем від Покупця під час укладення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру (а.с. 2 зворотний бік). Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи КЛПУ "Обласна психіатрична лікарня м. Слов"янськ" судово-психіатрічне експертне відділення № 62 від 09 квітня 2015 року [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу квартири 27 серпня 2014 року страждав органічним розладом особистості складного генезу (перитальная енцефалопатія і екзотична енцефалопатія внаслідок СНІД-інфекції 2 клінічної стадії). Дана патологія призводить до зниження інтелектуально-мнестичних функцій, вираженої астенізації, емоційно волевої нестійкості. Ступень прояви інтелектуально-снестического зниження особистості, а також емоційно волевих та астенічних порушень залишали особі, яка досліджувалась, здібності під час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 27 серпня 2014 року розуміти значення своїх дій і керувати ними. В силу зазначеного вище основного захворювання у [PERSON] відзначалась емоційна нестійкість, нестійкий настрій, зниження уваги, мислення. Прийом антивірусних препаратів з приводу СНІДА ,а також різноманітних соматичних препаратів з приводу соматичної патології не чинили істотного впливу на свідомість [PERSON] під час підписання договору купівлі-продажу (а.с. 61-68). Крім, судово-психіатричної експертизи психічне захворювання позивача підтверджується наступними письмовими документами. Згідно амбулаторної картки № 1953 [PERSON] з 1982 року він знаходився на обліку у лікаря психіатра, неоднаразово лікувався у Слов"янській психіатричній лікарні на стаціонарі. У 1990 році його було знято з обліку у зв"язку із винесенням Указу, а не в результаті одужання. 31 січня 2013 року [PERSON] звернувся до психіатричної лікарні у зв"язку із проходженням МСЕК для отримання групи інвалідності. При огляді лікарем-психіатором встановлено зниження пам"яті, інетектуально-мнестічне зниження, зміна мислення по органічному типу, тяжко вмикаєма увага. Встановлено діагноз: органічний розлад особистості. Суд, не може погодитися з доводами відповідача та її представника, що психічне захворювання виникло у позивача раптово. [PERSON] з дитинства знаходився на обліку у лікаря-психіатра. Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ № 397611 від 24 лютого 2015 року (огляд повторний) [PERSON] була встановлена 1 група інвалідності по загальному захворюванню (а.с.14) Відповідно до консультативного висновку спеціаліста лікаря інфікціоніста від 24 березня 2015 року [PERSON] хворий на СНІД 4 клінічна стадія. Діагнозовано СНІД 17 жовтня 2013 року . (а.с.24-25) Крім того, свідок [PERSON] та представник відповідача пояснювали, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, вживав наркотичні засоби. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що позивач бажав продати квартиру за 5000 гривень та стареньку машину, що дає суду усі підстави сумніватися у повній свідомості позивача, його адекватності. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочинну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. П.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" , передбачено, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочинну не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міістрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України . Відповідність чи невідповідність правочинну вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочинну. Суд може визнати договір недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України в разі, якщо встановить, що у момент укладення договору позивач був неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Той факт, що позивач у момент укладення договору виявляв ознаки психічного розладу, які здійснили істотний вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що про продаж квартири він дізнався у 2014 році, коли діти пішли у дітячий садочок , якось разговорилися і [PERSON] сказав, що він продав квартиру , відразу купив телефон, до того у нього був дешевий телефон, а потім він купив собі інший телефон. За роботу він нічого не казав. Він мешкав на вул.П.Ангеліної,25 а . [PERSON] казав, що продав квартиру батькові [PERSON]. Просив матері не казати, що він продав квартиру. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що їм подзвонила [PERSON], повідомила, що квартира, яка належить [PERSON] відходить задарма, просила, щоб квартира залишилась дітям. [PERSON] бажав продати квартиру та мешкати разом з його донькою по вул. П.Ангеліної у приватному будинку.Вони з дружиною вирішили купити цю квартиру. Він був присутній при укладенні договору купівлі-продажу, оскільки [PERSON] боялась сама йти до нотаріуса з великою сумою грошів. При укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] був у нормальному стані. Коли вони прийшли до нотаріальної контори, нотаріус була зайнята. Їх попросили почекати. Вони сіли у холлі і [PERSON] передала [PERSON] гроші в розмірі 6500 доларів США і 21000 гривень. Усього виходило приблизно 73000 гривень. Після цього [PERSON] та [PERSON] зайшли до нотаріуса. Коли вони вийшли, він спитав:"Усе нормально?". [PERSON] відповів, що усе нормально. І вони пійшли кожний по своїм справам. Він не повідомив [PERSON] про укладений договір куплі-продажу, оскільки [PERSON] не бажав, щоб його мати знала про продаж квартири. [PERSON] сказав, що з нього досить того, що його мати влаштувала при продажі машини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка була сусідкою [PERSON], пояснила, що [PERSON] дружив з її сином. Знає що він одружився, потім у них народилась дитина. Вона відповідальна за тепловий лічильник у будинку по вул. Юрченко,4. Платила [PERSON] кожний раз за обслуговування лічильника. Потім роки два назад вона побачила, що завантажують речі. Стояла мати [PERSON], вона підійшла до неї, та сказала, що баче, що вони уїджають, а хто буде платити за лічильник [PERSON] показала на [PERSON], та сказала, що це новий господарь, до нього усі питання. Вийшов [PERSON], вона спросила він буде платити за лічильник, він сказав, що буде та по усім питанням треба звертатися до нього. Потім він усе оплатив. А пізніше [PERSON] знову появився у цій квартирі. Чому він з"явився, вона не знає. Коли вона з ним спілкувалася він нормально з нею поводився. Впізнавав її та розмовляв з нею. Хлопець був нормальний, до дітей дуже добре відносився. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], оскільки її показання в частині того, що [PERSON] було відомо про продажу квартири суперечить показанням інших свідків, а саме: [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] не бажав, щоб мати знала про продаж квартири, тому нічого їй просив не казати. Оскільки свідок [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] просив не казати матері про укладення договору купівлі-продажу, крім того, гроші витрачав після продажу квартири на купівлю мобільних , спиртних напоїв, це все дає підстави суду сумніватися у повній свідомості позивача [PERSON]. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача, що , незважаючи на те, що позивач звертався до лікаря психіатра, останнім не було ініциіювано питання про визнання [PERSON] недієздатним і [PERSON], був повністю дієздатним, оскільки укладав інши угоди, здійснював платежі та інш. Незважаючи на те, що на день укладення договору [PERSON] був дієздатною особою, його дієздатність у встановленому законом порядку обмежена не була, однак у наслідок наявних захворювань, які мають стійкій характер, на день укладення договору купівлі-продажу квартири, а саме 27 серпня 2014 року його стан здоров"я та хвороби здійснили істотний вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність. Так, відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли не має законих підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладання правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Висновки суду про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним з цих підстав здійснюються із урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, а також інших доказів, що підтверджують доводи [PERSON]М , про те, що в момент укладання спірного договору [PERSON] не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Суд не може погодиться з доводами відповідача щодо неналежності експертизи. Відповідно до ст. 147 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. У висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку. Як вибачається із даного висновку він відповідає вимога ЦПК. Крім того, ч 2,3 ст. 147 передбачено, що експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду. Експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. У судове засідання була викликана експерт [PERSON], яка відповіла на запитання, які виникли у представника відповідача [PERSON] та пояснила, що дані, які викладені в акті ґрунтуються на медичній документації, яка була надана експертам, та в текстовій частині дослідження це все викладене. [PERSON] у 2013 році було встановлено діагноз: СНІД 3 клінічна стадія екзотоксична енцефалополинейропатія з розсіяною неврологічною сімптоматікою. З 2012 року [PERSON] приймав необхідно по СНІДу терапію . В жовтні 2014 року знаходився на лікуванні у терапевтичному відділенні. Страждав енцефелопатіей внаслідок СНІДа. Відображення нормативних документів в акті дослідження не обов"язково. Вимагається посилення на документи які були дослідженні. Оскільки [PERSON] страждав на психічну хворобу головний документ було надано, це надана психіатричною лікарнею амбулаторна картка. Була проведена динамика нагляду і їм було ясно, що особа під наглядом психіатра з дитинства. Мала місце енцефалапотія перітальная, а потім ще приєдналась енцефелапотія обумовлена СНІДом тобто органічним пораженням головного мозку. Справа в тому, що якщо офіційно захворювання з січня 2013 року було єкзотоксична єнцефалополинейропатія з розсіяною неврологічною сімптоматікою, то як нотаріусам дозволено без медичної документації і наявності свідоцтва про захворювання підписувати такі угоди, тому що 3 клінічна стадія це предтермінальна стадія. А у нього далі по тексту документації СНІД 3-4 стадія, а це глубоке органічне пораження головного мозку, це інфекція яка поражає увесь организм. При огляді [PERSON] був у тяжкому стані, але він був у тяжкому стані уже в жовтні 2014 року, коли знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні. В 2013 році його оглядає психіатр і пише, що він має органічне пораження з інтелектуально містіческим вираженним зниженням, до того він був з психопадобною поведінкою з емоційоно волевою нестійкостю. А потім приєдналась ецефалопотія СНІД інфекціі. У нас були усі підстави визнати [PERSON] таким що не міг усвідомлювати та керувати діями під час укладення договору купівлі-продажу. До допиту експерта [PERSON] представник відповідача [PERSON] ставила питання про проведення повторної експертизи посилаючись на те, що не усі об"єкти, які вказані у дослідженні надавалитсь експертам, не вказано посилення на нормативні документи, експерт не відповіла на усі запитання, на необгрунтованість висновків експертизи досліджуваної частини. Для розв"язання цих питань і була викликана у судове засідання експерт [PERSON], після пояснення експерта клопотання про проведення повторної експертизи відповідачами не заявлялось. Суд, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення повторної експертизи з наступних підстав. Представник відповідача просила призначити повторну судово-медичну експертизу, посилаючись на те, що висновок наданий суду Слов"янської судово-психіатрічної експертизою є упередженим, неповним, неясним та необгрунтованим, містить суперечливі та приблизні висновки та викликає сумніви в його правильності, виходячи з наступного. Так вона вважає, що вступна частина акта експертизи повинна містити перелік об"єктів поданих на експертизу, в даному випадку в [PERSON] зазначено, що при проведенні експертизи експертами було досліджено лише амбулаторну карту психдіспансера м.Дружківа. Експерт [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що при складанні акту досліджувалась медична документація надана психдіспансером, документація надана СНІД центром та бесіда з [PERSON] Представник відповідача, вважала, що також із змісту акту видно, що експертами вибірково цитуються записи амбулаторної карти психіатричного диспансеру, а саме в експертизі не зазначено, що у 2005 році, як вказано в карті [PERSON] звертався до психіатра про надання дозволу на керування автомобілем і йому як дієздатній особі такий дозвіл було надано. Але, мова йде про 2005 рік, стан [PERSON] з"ясовувася на час укладення договору а саме договір було укладено в 2014 році, і крім того питання про дієздатність [PERSON] судом не ставилась. Представник відповідача, вважає, що висновок експерта необгрунтований, так як в акті йде посилення на те, що 31 січня 2013 року [PERSON] вперше встановлюється діагноз - органічний розлад особистості Ф070. Як вибачається із акту, в ньому не вказано, що вперше встановлюється такий діагноз, [PERSON] взагалі з 1982 року знаходиться на обліку у психіатра з діагнозом паторологічний розвіток особистості аффективно-збудженний тип. Представник відповідача вказує, що в неї цей діагноз викликає сумнів, оскільки для встановлення цього діагнозу треба знаходиться під наглядом лікарів не менше ніж 6 місяців. Але по- перше, [PERSON] знаходиться на обліку у психіарта з дитинства неоднаразово лікувався у Слов"янській психіатрічній лікарні. Крім того, експерт посилається на діагноз вказаний у амбулаторній карті. Який є відповідним. Представник відповідача, вважає, що експертами не зазначено чи перебував [PERSON] у стан, в якому не міг керувати своїми діями і усвідомлювати значення постійно, з 31 січня 2013 року чи страждав на тяжкий психічний розлад, або [PERSON] перебував в стані лише під час укладення договору. Суд вважає, що було поставлено питання на час укладення договору - експерти на дане питання дали відповідь. Крім того, представник відповідача, вважає, що експертний висновок грунтується на припущення, що не відповідає дійсності. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України П № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах " ( [PERSON] змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 ) повторна експертиза призначається коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов"язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Пунктом 17 Постанови передбачено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Суд, вважає, що усі ці вимоги судово медичними експертами були дотримані і підстав визнавати необгрунтованною експертизу та призначати повторну експертизу у суда не має. Вимогами ч.1-3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, в ході судового засідання, судом достовірно встановлено, що дійсно у [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 27 серпня 2014 року виявлені ознакит психічного розладу, які здійснили істотний вплив на його здатність, що знайшло своє підтвердження належними доказами, а саме поясненнями сторін, письмовими доказами, висновком експертів у їх сукупності і співставленні. Отже, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є доведеними та обгрунтованими, а тому полягають задоволенню. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки позивач [PERSON] помер, [PERSON] була залучена як правонаступник, оскільки є спадкоємцем позивача, а правонаступник користується усіма правами та обов"язками позивача,то відповідачка [PERSON] зобов"язана повернути [PERSON] квартиру, а [PERSON] зобов"язана повернути їй кошти отримані за продаж квартири. Суд не може погодитися з доводами [PERSON], що [PERSON] не отримував гроші, оскільки п. 2.1,2.2 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 72731 гривню, які отримані Продавцем від Покупця під час укладення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру (а.с. 2 зворотний бік). [PERSON] поставив свій підпис у договорі, а значить погодився із усім вказаним у договорі. Нотаріус у судовому засіданні пояснювала, що попереджала сторони, що гроші треба передати до укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до ч 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд, вважає, що оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, його треба стягнути з [PERSON] на користь держави у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі ст. 57-60,147,208-209,212-215,292,294 ЦПК України, ст. 203,215,216,225 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання провочинів недійсними", суд

Outcome: approved