Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.03.2014 року в розмірі 11687,32 гривень, які поступили на її картковий рахунок, а також судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1762 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання вказаного договору Банк оформив та видав позивачу платіжну картку, на яку відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн. Станом на 17.12.2017 року, вона отриманий кредит не погасила, з огляду на що має заборгованість - 11687,32 грн.: з яких 4548,32 грн. - тіло кредиту; 1519,02 - нараховано відсотків за користування кредитом; 4587,25 грн. - нараховано пені; 500,00 - штраф (фіксована частина); 532,73 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, від нього надійшла до суду заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити позов. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідачки надала суду заяву про те, що просить в задоволенні позову відмовити, справу розглянути за її відсутністю, надала до суду заперечення на позов. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З наданих суду матеріалів судом встановлено, що в лютому 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» випустив на ім'я відповідачки картку «Універсальна GOLD» [NUMBER] та вручив її разом із зарплатною карткою. При цьому відповідачка підписала заяву про надання зарплатної картки та анкету-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Договору про надання банківських послуг на використання грошей по картці «Універсальна GOLD» [NUMBER] вона не підписувала. Отриману кредитну картку вона не активувала. Зміст Анкети-заяви зводився до того, що відповідачка висловила бажання на отримання картки (без конкретизації виду банківської картки - зарплатна чи кредитна банківська картка). 05 грудня 2016 р о 15:52 на її мобільний телефон [NUMBER] з номера [NUMBER] прийшло повідомлення про те, що її карти «Універсальна GOLD» і зарплатна заблоковані. Після цього прийшло ще два повідомлення з номера [NUMBER] щодо підтвердження переказу коштів з картки «Універсальна GOLD», який відповідачка не підтвердила. Не зважаючи на відсутність згоди відповідачки було здійснено переказ грошових коштів з неактивованої картки «Універсальна GOLD» за допомогою IVR-меню на зарплатну картку відповідачки, після чого з неї було знято грошові кошти в сумі 4002,0 грн.. Як вбачається із банківських виписок по картковим рахункам відповідачки, кошти були виведені через IVR-меню. При цьому в її мобільному телефоні за допомогою стороннього втручання були заблоковані вхідні дзвінки і включена їх переадресація, що підтверджується роздруківкою від «Київстар» вхідних і вихідних дзвінків з деталізацією. Відповідачка повідомила Банк про несанкціоноване списання грошей з карткового рахунку. Залишок в сумі 1994,70 грн. було заблоковано Банком. За даним фактом Шевченківським відділенням поліції Приморського відділу поліції ГУНП м.Одеси було розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України (шахрайство вчинене з використанням електронно-обчислюваної техніки), в межах якої відповідачка має статус потерпілої. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються розділом 2 главами 52, 53, 71 книги п'ятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтями 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватися сторонами згідно умов договору, наслідки невиконання зобов'язань. Так, статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку. Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов'язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов'язань. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638). Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст.203 ЦК України для всякого правочину. Відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 26.03.2014 року, яка оформлювалася одночасно з видачею зарплатної картки. В Анкеті-заяві відсутні істотні умови обов'язкові для Договору надання банківських послуг. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Надаючи відповідачу Анкету-заяву на підпис, в разі бажання особи отримати кредит, під час оформлення одночасно зарплатної картки та платіжної картки, Банку ніщо не заважало дати на підпис відповідачу Договір на надання банківських послуг. Крім цього, зазначене в Анкеті-заяві про розміщення вказаних документів на сайті банку, додатково свідчить про те, що відповідачці їх на ознайомлення при підписанні Анкети-заяви та інших документів на оформлення зарплатної картки не надавали. Крім того стороною позивача не додано до суду доказів того, що саме ці тарифи, на умовах яких здійснено нарахування відповідачу, були на час підписання Анкети-заяви. Наданий стороною позивача до справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачкою. Стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, як зазначалося вище, відповідачка такі умови з банком не погоджувала, не підписувала, що свідчить про відсутність обов'язку їх сплати. Крім того, відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Частиною 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб'єкти переказу зобов'язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов'язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банку разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові ВСУ від 23 січня 2018 року по справі № 202/10128/14-ц. Ураховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, правильним є твердження про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків відповідача, у зв'язку із чим вимоги банку про їх стягнення є безпідставними. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed