Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що 11.11.1994 р. на майданчику обслуговування люка-лазу газопроводу чистого доменного газу, газоочистки № 4 газового цеху Криворізького державного металургійного комбінату "Криворіжсталь", правонаступником якого є ПАТ "[PERSON] [PERSON] Ріг", внаслідок отруєння доменним газом загинув її чоловік [PERSON]. Відповідно до матеріалів розслідування, зокрема акту форми Н-1 про нещасний випадок від 22.11.1994 р. № 75/2, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув [PERSON], стався внаслідок невиконання правил безпеки згідно нормативних актів з охорони праці посадовими особами відповідача, зокрема старшим майстром дільниці газоочистки газового цеху [PERSON] та начальником газового цеху [PERSON]. Зазначає, що внаслідок смерті чоловіка їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, позивач втратила рідну їй людину, з яким прожила у шлюбі 23 роки, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила позивача корінним чином змінити своє життя, оскільки після його загибелі вона змушена була самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут, завдано глибоких моральних страждань, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для неї внаслідок смерті чоловіка. Позивач вважає, що обовязок щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, має бути покладений саме на ПАТ "[PERSON] [PERSON] Ріг", як на роботодавця, вину якого встановлено матеріалами розслідування нещасного випадку на виробництві. Вказує, що зважаючи на втрату чоловіка, смерть якого настала у звязку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у особистому житті, вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди, якій підлягає стягненню з відповідача на її користь, становить 80 000 гривень. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечувала, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди в зв'язку зі смертю чоловіка, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, вину підприємства у заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії I-КИ № 333010, виданого 14.11.1994 р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг, [PERSON] помер 11.11.1994 р. у віці 53 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 1994 року листопада місяця 14 числа зроблено запис за № 1151. Причиною смерті зазначено гостре отруєння угарним газом. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 01.02.1967 р. серії VIII-УР № 174764, виданого Центральним бюро записів громадянського стану м. Кривий Ріг, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] одружились 01.02.1967 р.. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище чоловікові [PERSON], дружині [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 1967 року лютого місяця 01 числа зроблено відповідний актовий запис за № 96. Відповідно до [PERSON] № 76/3 про нещасний випадок від 22.11.1994 р. (форма Н-1), місцем, де стався нещасний випадок є газовий цех, газоочистка № 4, площадка обслуговування гюка-газа газопроводу чистого доменного газу Криворізького державного металургійного комбінату "Криворіжсталь". Потерпілим є [PERSON] у віці 53 роки; професія слюсар- ремонтник; 6 розряд; загальний стаж роботи 37 років, за професією (посадою), під час роботи за якою стався нещасний випадок 17 років. Згідно з п.п.. 10, 11.3, 15 вказаного вище акту, нещасний випадок стався 11.11.1994 р. о 14 год. 15 хв., через 7 повних годин з початку роботи. Причиною настання нещасного випадку є незадовільна організація робіт, виражена в допущенні людей для виконання робіт І-І групи газонебезпеки без оформлення наряду-допуску, без наявності газорятувальника і не застосувавши отриманої газозахисної апаратури. Внаслідок нещасного випадку, відповідно до висновку бюро судово-медичної експертизи, потерпілий помер. Як вбачається з копії додатку №1 до акту, нещасний випадок стався за наступних обставин. 11.11.1994 р. о 07 год. 17 хв. начальнику зміни газового цеху [PERSON] надійшла заявка від старшого майстра газового господарства ДЦ №1 [PERSON] виконати відключення газоочистки ДП-8 від заводського колектора чистого доменного газу із закриттям секторної задвижки доменного газу на повітрянагрівачуДП-8. Роботи по перекриттю секторних задвижок чистого доменного газу і відкриттю шламових клапанів виконувались технологічним персоналом газового цеху при наявності газорятівника із застосуванням газозахисної апаратури з оформленням наряду-допуску № 287 від 11.11.1994 р., вказані роботи були виконані о 09 год. 15 хв.. Послідуючі технологічні операції по вентиляції системи газоочистки з відкриттям люків-лазів виконувались ремонтним персоналом. О 12 год. по усній вказівці старшого майстра дільниці газоочисток ДП 1-8 газового цеху [PERSON], слюсарям-ремонтникам газового цеху [PERSON], [PERSON] по вказівці бригадира [PERSON], не отримавши наряд-допуск на ведення газонебезпечних робіт 1-ої групи, у відсутність газорятівника, не застосувавши газозахисної апаратури, залишили приміщення майстерні, пішли відкривати люки-лази на перевалах газопроводу чистого газу та кільцях зрошення скубера. Таким чином, при відкритті люка-лаза о 14 год. 15 хв., [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали отруєння доменним газом. Прибулі на місце події працівники газорятувальної станції виявили без свідомого [PERSON] лежачим на нулевій відмітці у сходинок підйому на газопровід. Після надання допомоги газорятівниками, [PERSON] прийшов у свідомість. [PERSON] та [PERSON] знаходились на площадці обслуговування люка-лаза газопроводу. Дія газорятівників ГРС по наданню першої допомоги [PERSON], [PERSON], позитивних наслідків не дала. Прибулі на місце події о 14 год. 40 хв. працівники швидкої медичної допомоги констатували смерть. Виданий наряд-допуск № 292 від 11.11.1994 р. ст.. майстром газового цеху [PERSON] в цеху не знайдений і в комісію по розслідуванню нещасного випадку не предявлений. Відривний талон наряду-допуску № 292 був вручений газорятівникові [PERSON] о 10 год.. Підпис у відривному талоні замість відповідального виконавця робітника [PERSON] поставив [PERSON]. Утримання вуглецю в середині газопроводу було 930 мг/м3 при нормі 20мг/м3, на площадці обслуговування люка-лаза в повітрі вуглець відсутній. Відповідно до копії додатку № 4 до акту, п. 13.2. наявність вини підприємства: "Правила безпеки в газовому господарстві підприємств чорної металургії ПБГЧМ-86", пункти 15.12.5, 15.12.14.; "Положення про систему управління охороною праці в чорній металургії" пункти 10.12.1, 10.10.1.; ЗУ "Про охорону праці", ст.. 17; "Положення про старшого майстра дільниці газоочисток газового цеху", пункти 2.7, 2.14, 4.3. Відповідно до копії додатку № 5 до акту, п. 13.2. наявність вини потерпілого: БТІ-252-01. Інструкція з безпеки праці для слюсарів по ремонту і обслуговуванню металургійного обладнання, розділ 2, п. 2.3; БТІ -252-13. Інструкція з організації та ведення газонебезпечних робіт. Розділ 1, п. 1.5.1, 1.5.2. Як вбачається з довідки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 15.06.2016 р. за № 04/2175, через відсутність на обліку у ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі особової справи [PERSON], надати завірені належним чином копії актів Н-1 Н-5 з розслідування нещасного випадку на виробництві від 11.11.1994 р. не представляється можливим. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р., оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Суд, враховуючи положення ст. 5 ЦК України, а також пункт 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, до спірних правовідносин застосовує норми ЦК УРСР від 18.07.1963, які діяли на момент їх виникнення. Підстави відповідальності за заподіяння шкоди на час, коли стався нещасний випадок із [PERSON] 11.11.1994 р., регламентувалися ЦК УРСР від 18.07.1963 р., що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ст.. 440 ЦК УРСР, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Згідно ст.. 456 ЦК УРСР, у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При цьому, ст.. 456 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, передбачає право на відшкодування шкоди певному колу осіб у разі смерті громадянина, пов'язаного з виконанням ним трудових обов'язків. Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.. 456 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, передбачено, що шкода відшкодовується жінкам, старшим п'ятдесяти п'яти років, і чоловікам, старшим шістдесяти років, - довічно. Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я громадянина, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Так, на час нещасного випадку 11.11.1994 р., та правовідносин, як виникли у зв'язку з цим, діяли і були чинними "Правила відшкодування власником підприємства,установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 р.. Відповідно п. 1 вказаних Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Так, відповідно до п. 2 Правил, доказом вини власника можуть бути акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання. Згідно п. 8 вказаних Правил, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Зокрема, пп. 2 п. 8 Правил передбачено, що такими особами є жінки старші 55 років і чоловіки старші 60 років. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON], як дружині померлого [PERSON], на момент нещасного випадку, наслідком якого стала смерть 11.11.1994 р. [PERSON], було 57 років. Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 р., в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, власник зобов'язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. Статтею 11 ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 р., передбачено, що власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги повинен бути не менше п'ятирічного заробітку працівника на його сім'ю, крім того, не менше річного заробітку на кожного утриманця померлого, а також на його дитину, яка народилася після смерті. Відповідно до ст.. 12 ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 р., в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідно до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР 1963 року не застосовуються, відповідно до п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)". Окрім того, з набранням чинності ЦК України 2004 року, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З урахуванням викладеного, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача щодо відсутності вини підприємства, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме підприємство відповідач є тією особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Відповідно, в даному випадку саме відповідач ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" повинен виплатити позивачу [PERSON] моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені ЦК УРСР, в редакції 1963 року. Таким чином, з урахуванням положень ст.. 456 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, моральна шкода в разі смерті потерпілого [PERSON] відшкодовується позивачу [PERSON], як дружині померлого [PERSON], якій на момент нещасного випадку було 57 років, роботодавцем - відповідачем у справі. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до відповідача ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" є обґрунтованими і не суперечать законодавству. Представник відповідача, з урахуванням ст.ст.. 57-61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди. Факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] у зв'язку із смертю чоловіка [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання в наслідок смерті чоловіка [PERSON], постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Суд вважає, що внаслідок смерті чоловіка у позивача порушено звичайний для неї спосіб життя, втрата близької людини вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. Смерть чоловіка змусила [PERSON] корінним чином змінити своє життя, оскільки після його загибелі вона змушена була самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут. Крім того, завдано глибоких моральних страждань, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для неї внаслідок смерті чоловіка. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає повній компенсації. Відповідно до ст.ст.1, 3 ст.43, ч. 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди в зв'язку зі смертю [PERSON], суд враховує характер та обсяг її душевних, психічних страждань в зв'язку зі смертю чоловіка; враховує той факт, що позивач являлася дружиною померлого; на момент [PERSON] їй було 57 років; вину підприємства-відповідача в смерті [PERSON] та завданні позивачу [PERSON] немайнової (моральної) шкоди; перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання позивача, їх тривалість, а також зміни в житті позивача, викликані смертю чоловіка. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у його життєвих, а також конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача [PERSON] акціонерного товариства "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" на користь позивача [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає в розмірі 80000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переносить на теперішній час. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved