Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

07.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.10.2014 р. на підставі договору-заяви № 313731/29887/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші" [PERSON], внесла, а ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийняв грошові кошти у іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 3000,00 доларів США на строк з 14.11.2014 р. по 14.05.2015 р. Відповідно до п. 2 Договору Банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 12,75 % річних за весь час користування коштами. Відповідно до п. 6 Договору після закінчення строку вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. Викладене підтверджується: договором-заявою № 313731/29887/7-14 від 14.10.2014 р. про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші». 14.05.2015 р. строк дії Договору закінчився. Позивач неодноразово зверталася до Банку з вимогою щодо повернення депозиту, у тому числі письмово. Однак Банк вимоги не виконав, відмовившись повернути належні кошти у іноземній валюті. На теперішній час розмір коштів, які Банк відмовляється повернути, становить 14106,85 дол. США. Викладене підтверджується: меморіальним ордером № 12225778 від 15.05.2015 р., меморіальним ордером № 12225777 від -15.05. 2015 р., довідкою № 844 від 12.06.2015 р. про залишки коштів на поточних рахунках. Посилаючись на зазначене, просила суд стягнути на її користь грошові кошти в сумі 14106,85 дол. США (у зв'язку з закінченням строку дії договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші". У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач - представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать лист з відміткою про отримання повідомлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивач та відповідача на підставі наявних в матеріалах доказів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 14 жовтня 2014 року між [PERSON], як споживачем фінансових банківських послуг та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява № 313731/29887/7-14 про строковий банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші». [PERSON], внесла, а ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийняв грошові кошти у іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 3000,00 доларів США на строк з 14.10.2014 р. по 14.05.2015 р. Відповідно до п. 2 Договору Банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 12,75 % річних за весь час користування коштами. Відповідно до п. 6 Договору після закінчення строку вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. 14.05.2015 р. строк дії Договору закінчився. Позивач неодноразово зверталася до Банку з вимогою щодо повернення депозиту, у тому числі письмово. Однак Банк вимоги не виконав, відмовившись повернути належні [PERSON] кошти у іноземній валюті. На теперішній час розмір коштів, які не повернуті позивачу становить 14106,85 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером № 12225778 від 15.05.2015 р., меморіальним ордером № 12225777 від -15.05. 2015 р., довідкою № 844 від 12.06.2015 р. про залишки коштів на поточних рахунках. [PERSON] шляхом подання письмової заяви до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу депозитного вкладу, сповістила Банк про намір отримання грошових коштів та процентів згідно умов Договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного останньому вкладу за договором-заявою № 313731/29887/7-14 від 14.10.2014 року, однак це зобов'язання належним чином виконане не було. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у Законі України «Про банки та банківську діяльність». Так, згідно ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Разом з тим, як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника. Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу із процентами у загальному розмірі 14106,85 доларів США. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачка вправі вимагати дострокового повернення здійсненого нею вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від неї відповідну заяву, повинен видати вклад та нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Позивачкою надані докази того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй грошових коштів за договорами банківського вкладу, але кошти їй відповідачем повернуті не були. Зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги [PERSON] за договорами банківського вкладу відповідач у повному обсязі не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» . Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. З огляду на зазначене, [PERSON] надавала відповідачу вклад в іноземній валюті (долари США) і позивач просить стягнути суму саме у валюті, а тому стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. На дані правовідносини поширюється норми Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до ст. ст. 10, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право звернутися із цим позовом до відповідача і при цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. З урахуванням системного аналізу цієї норми Закону та норми ст. 88 ЦПК України, зазначене слід розуміти так, що особи, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, але й від участі у розподілі судових витрат. Тому, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved