Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бієвецької сільської ради, Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позові вказав, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить приватизована земельна ділянка, площею 3,38 га, з цільовим призначенням для " для ведення особистого підсобного господарства без створення юридичної особи", що розташована на території Бієвецької сільської ради, Лубенського району Полтавської області та належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 018354. 11.11.2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого вищезазначену земельну ділянку заповідала позивачу. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 34865333 від 16.08.2013 року. Позивач звернувся до Другої Лубенської нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про спадщину, однак 25.12.2013 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що Державний акт про право приватної власності на землю на ім'я його матері не має кадастрового номера. Крім того, позивач зазначив у позові, що на момент отримання Державного акту на право приватної власності на землю його матір'ю у графі цільове призначення земельної ділянки було визначено призначення землі як "для ведення особистого підсобного господарства без створення юридичної особи", тобто під час оформлення правовстановлюючого документа цільове призначення земельної ділянки у Державному акті було визначено не вірно. На даний час земельна ділянка продовжує існувати з невірним визначенням її цільового призначення, оскільки сусідні земельні ділянки мають цільове призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". Внести земельну ділянку, яку спадкує позивач до земельного кадастру можна лише з вірним визначенням її цільового призначення, а тому позивач також прохає суд під час визнання за ним права власності в порядку спадкування змінити її цільове призначення з "ведення особистого підсобного господарства без створення юридичної особи" на цільове призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". В судове засідання позивач не з'явився. Його представник за довіреністю [PERSON] позов підтримала, на його задоволені наполягає. Відповідач - управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, надіслало суду лист з проханням розглянути справу без участі свого представника, при вирішенні позову покладається на думку суду. Відповідач - Виконавчий комітет Бієвецької сільської ради про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Надав суду заяву згідно якої прохає розглянути справу без участі свого представника, проти позову не заперечує. Третя особа - Друга Лубенська нотаріальна контора про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала суду листа, згідно якого прохає розглянути справу без участі свого представника, проти позову не заперечує, під час вирішення справи покладається на думку суду. Третя особа - Лубенська райдержадміністрація про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Свого представника у судове засідання не направила, заперечень проти позову не надала. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 1 статті 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно пункту г) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України в редакції станом на 01.01.2002 року, яка діяла на момент отримання спадкодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст.125 ЗК України зі змінами станом на 20.11.2012 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування Згідно ч.9 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно ч.ч.3, 4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Встановлено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. /а.с. 9/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 3,38 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства без створення юридичної особи, що належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ПЛ № 018354, виданого на підставі 13 сесії Бієвецької сільської ради від 06.05.2000 року./а.с.7/. Позивач є спадкоємцем на земельну ділянку за заповітом після смерті матері від 11.11.2009 року, засвідченого секретарем виконавчого комітету Бієвецької сільської ради, Лубенського району Полтавської області./а.с.8/. Однак, постановою державного нотаріуса Другої Лубенської нотаріальної контори від 25.12.2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 3, 38 га, з тих підстав, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про вказану земельну ділянку./а.с.15/. Крім того довідкою Бієвецької сільської ради від 21.08.2013 року № 521 підтверджується, що земельна ділянка, що розташована в с. Бієвці, площею 3,38 га розташована на території Бієвецької сільської ради та належала [PERSON] на підставі Державного акту, серії ІІ-ПЛ № 018354./а.с.14/. Таким чином, оформити спадщину на вказане спадкове майно неможливо через відсутність необхідних відомостей в Державному земельному кадастрі. В той же час, вимога позивача, яка стосується зміни цільового призначення земельної ділянки є передчасною, і такою, яка не входить до компетенції розгляду суду виходячи з наступного: ст. 6 Земельного кодексу України в ред. від 18.12.1990 № 561-XII були визначені види цільового призначення землі. При виготовленні та видачі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] цільове призначення земельної ділянки було визначено, як "ведення особистого підсобного господарства без створення юридичної особи". Станом на момент розгляду справи у суді ЗК України, в редакції від 25.10.2001 року № 2768-III статтею 19 визначено категорії земель за їх цільовим призначенням. Зокрема згідно п.а) визначається така категорія земель як землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч.2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності проводиться Верховною Радою АРК, Радою міністрів АРК, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності проводиться щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту , - сільською, селищною, міською радою. Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування визначені у ст. 122 ЗК України. За таких обставин, враховуючи, що порядок зміни цільового призначення землі чітко регламентовано земельним законодавством, у матеріалах справи відсутні відомості про звернення позивача до компетентних органів з метою змінити цільове призначення земельної ділянки, та відмови йому у цьому, суд вважає таку вимогу передчасною та такою,що не належить вирішувати у судовому порядку, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Що стосується визнання права власності в порядку спадкування, то право позивача підлягають захисту судом, а тому враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, визнання права власності на земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: partial