Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

23.06.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, пені. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] року близько 21 год. 30 хв. [PERSON] керував автомобілем марки ЗАЗ -110307 д/н [NUMBER], по вул. Дружби в м. Новоград-Волинський та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих травм помер. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.02.2016 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України. Під час кримінального провадження позивач дізналась про те, що [PERSON] мав страховий поліс № АС 8773034, за яким відповідач застрахував цивільну відповідальність [PERSON] 08.12.2015 р. та 14.01.2016 р. позивач зверталась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. Однак, страхове відшкодування не було виплачено. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, просила стягнути з ТДВ "Страхове товариство "Домінанта" на свою користь: - 100 000 грн. страхового відшкодування за полісом № АС 8773034; - 528 000 грн. пені за прострочення виконання обов'язків; - 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; - 4 000 грн. витрати на оплату послуг адвоката. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Додатково пояснили, що позивач проживала разом із загиблим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, народили спільну дитину [PERSON] Розслідуванням встановлено відсутність вини водія [PERSON] у дорожньо-транспортній події, що стала причиню смерті [PERSON] Разом з тим, його повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України (залишення в небезпеці). Кримінальне провадження закрито ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.02.2016 р. у зв'язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ТДВ "Страхове товариство "Домінанта", відповідач має виконати зобов'язання з відшкодування шкоди. Вимога про стягнення 100 000 грн. ґрунтується на сумі страхового відшкодування, що визначена у полісі № АС 8773034. Вимога про стягнення 528 000 грн. пені за прострочення виконання обов'язків ґрунтується на положеннях ст. 20 Закону України «Про страхування» та п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 70 000 грн. позивач обґрунтовувала понесеними витратами на навчання сина. На підтвердження витрат на оплату послуг правової допомоги в сумі 4000 грн. надала квитанцію адвоката [PERSON] Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, подавши повторне клопотання про відкладення судового засідання, з посиланням на відсутність можливості прибути до суду. Крім того, клопотання містить заперечення проти позову, посилання на відсутність доказів вини водія [PERSON], та прохання про витребування таких доказів у позивача. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача. У задоволенні клопотання про витребування доказів у позивача суд відмовив, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не володіє такими документами. Судом задоволено клопотання позивача про витребування з архіву суду матеріалів кримінального провадження №285/1872/14-к за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 135 КК України, які досліджено в судовому засіданні. Таким чином, представник позивача, у випадку його присутності в судовому засіданні, мав можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, за фактом дорожньо-транспортної події [INFO] року, що призвела до смерті [PERSON] Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 11.10.2016 року [PERSON] пояснив, що він дійсно [INFO] року близько 21 год. 30 хв. керував автомобілем марки ЗАЗ -110307 д/н [NUMBER], по вул. Дружби в м. Новоград-Волинський та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який несподівано вийшов на проїзну частину дороги, від отриманих травм [PERSON] помер. Проти залучення в якості третьої особи в даній справі [PERSON] заперечував, посилаючись на відсутність будь-яких зобов'язань перед позивачем. У зв'язку з повторною неявкою відповідача та третьої особи, справу розглянуто за їх відсутності. 20.12.2016 року після судового засідання, де було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, на адресу суду поштою надійшла письмова заява [PERSON] від 15.12.2016 року, яка містить заперечення проти позову. До заяви додано копію розписки [PERSON] від 01.02.2016 року про отримання нею 36 000 грн. від [PERSON] (а.с. 157, 158) В судовому засіданні за клопотанням позивача допитано в якості свідка її сина [PERSON], який підтвердив, що [PERSON] і [PERSON] є його батьками, та на момент смерті [PERSON] проживали разом однією сім'єю. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. За змістом статей 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2014 року, [PERSON] помер [INFO] року. (а.с. 11). Дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження №285/1872/14-к за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 135 КК України (протоколом огляду місця події, висновками експертиз та іншими) підтверджується факт дорожньо-транспортної події за наступних обставин: [INFO] року близько 21 год. 30 хв. [PERSON] керував автомобілем марки ЗАЗ -110307 д/н [NUMBER], по вул. Дружби в м. Новоград-Волинський та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], від отриманих травм останній помер (а.с. 133-147) Висновком експерта за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи №301/14-25 від 14.04.2014 року встановлено, що причиною ДТП за участі [PERSON] який керував автомобілем ЗАЗ-110307 д/н [NUMBER], стали дії загиблого пішохода [PERSON], який порушив вимоги розділу 4 «Обов'язки та права пішоходів» Правил дорожнього руху України (а.с. 141-147) Згідно страхового полісу № АС / 8773034 від 05.03.2014 р. між ТДВ «СТ Домінінта» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 12). Відповідно до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.02.2016 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України, у зв'язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с. 150, 151) Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортнім засобом. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суду не надано належних доказів наявності обставин непереборної сили що спричинили заподіяння смерті [PERSON] або доказів його умислу щодо такого наслідку ДТП. Враховуючи обставини дорожньо-транспортної події, що підтверджені протоколом огляду місця події від [INFO] року та висновком за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи №301/14-25 від 14.04.2014 року, суд визнає, що вона сталась з вини [PERSON], який грубо порушив правила дорожнього руху. Превалювання інстинкту самозбереження у поведінці кожної психічно здорової людини є загальновизнаним фактом, що не потребує доказування. За відсутності доказів умисного створення особою таких умов, які неминуче призводять до її смерті, твердження про таку поведінку є лише припущенням, яке в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може бути взято судом до уваги. Отже, слід визнати, що вина [PERSON] у заподіянні його смерті мала форму необережності, оскільки доказів наявності умислу на вчинення суїциду не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до полісу № АС / 8773034 від 05.03.2014 р. було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ТДВ «СТ Домінінта» та [PERSON], який передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування. Ліміт відповідальності за шкоду, яка була заподіяна життю та здоров'ю третьої особи встановлений в 100000 грн. За шкоду, завдану майну 50 000 грн. Франшиза - 1000 грн. Згідно даного договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ЗАЗ - 110307, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 12). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1.ст.22 вищезазначеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 12.2 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Пунктом 27.1. ст. 27 того ж Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Згідно п. 27.4. ст. 27 зазначеного Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивачем надано копію свідоцтва про поховання [PERSON], яким підтверджується, що поховання здійснила [PERSON] (а.с. 30). Копією рахунку підтверджуються витрати на придбання надгробного пам'ятника в сумі 14 740 грн. (а.с. 124) Крім того, суду надано копії рахунків, товарних чеків та квитанцій на оплату товарів і послуг, пов'язаних з похованням, на загальну суму 9002 грн. 73 коп. (а.с. 116-123) Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» була установлена у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 1218 гривень. Зазначений розмір мінімальної заробітної плати слід використовувати для розрахунку страхових виплат у даній справі. Враховуючи встановлене п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження, розмір страхової виплати з відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що складає 14616 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги в цій частині. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, з наступних підстав. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем заявлено вимогу про стягнення страхової виплати в сумі 100 000 грн., тобто у максимальному (граничному) розмірі, визначену полісом АС / 8773034 від 05.03.2014 р. Разом з тим, крім доказів, що підтверджують суми витрат на поховання загиблої особи та встановлення пам'ятника, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов'язує обов'язок страховика здійснити страхову виплату. Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Суду не надано доказів перебування позивача на утриманні загиблого [PERSON], а також доходів, які той мав і міг використовувати для утримання інших осіб. Крім того, на обґрунтування вимоги про стягнення страхового відшкодування позивач взагалі не надала будь-якого розрахунку завданої шкоди, а лише обмежилась посиланням на граничну суму відшкодування, визначену в страховому полісі. Відшкодування моральної шкоди в сумі 70 000 грн. позивач вимагає стягнути додатково до суми страхового відшкодування, визначеної полісом. При цьому, в обґрунтування такої вимоги посилається на понесені витрати на навчання сина. Разом з тим, статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, витрати на які посилається позивач, не є доказом моральної шкоди. Крім того, згідно ст. ст. 22, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, розмір страхового відшкодування обмежується сумою, встановленою у договорі. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Разом з тим, відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, встановлено порядок, що відрізняється від правила, встановленого ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а саме: страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Таким чином, згідно наведеної норми спеціального Закону, коло осіб, які мають право на страхове відшкодування моральної шкоди обмежено, порівняно з загальним правилом ч. 2 ст. 1168 ЦК України. Отже, таке право не поширюється на осіб, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Оскільки позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вимога про стягнення моральної шкоди зі страховика є необґрунтованою. Позивачем також необґрунтовано заявлено вимоги про стягнення пені в сумі 528 000 грн. за прострочення виконання обов'язків. Посилання на положення ст. 20 Закону України «Про страхування» є безпідставним, оскільки п. 3 ст. 20 встановлює майнову відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Разом з тим, позивач не є страхувальником. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Таким чином, страхувальником за договором страхування цивільно-правової відповідальності є [PERSON], а не позивач. Безпідставним також є посилання позивача на норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки згідно п. 22 ст. 1 зазначеного Закону містить наступне визначення: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. У правовідносинах, що є предметом спору в даній справі, позивач не є споживачем будь-яких товарів або послуг. Враховуючи положення ст. ст. 546-552 ЦК України, пеня, як вид забезпечення зобов'язання, не може бути застосована до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки в даному випадку вони, хоча і випливають з договору між страховиком і страхувальником, необхідно враховувати, що відносно третіх осіб (у тому числі відносно позивача) мають позадоговірну природу, оскільки виникають з обов'язку відшкодувати завдану шкоду (деліктні зобов'язання). За таких обставин, вимога позивача про стягнення пені не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно частині задоволених позовних вимог. Позивача звільнена від сплати судового збору. Оскільки судом задоволена лише частина вимог щодо стягнення страхового відшкодування, в дохід держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 146 грн. 16 коп. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до квитанції позивач сплатила адвокату [PERSON] гонорар у розмірі 4000,00 грн. за підготовку та складання позовної заяви та участі у справі (а.с. 35). Враховуючи частку задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог, у розмірі 83,76 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial