Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

13.08.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS], та зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивує тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], та є власником житлового будинку за вказаною адресою. Відповідач зареєстрований в будинку з 01.12.2011, але фактично не проживає у ньому з квітня 2013 року і по теперішній час. Поважні причини його не проживання в будинку відсутні. Позивач звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належного йому будинку, але відповідач поставив позивачеві умову, щоб він переписав на нього половину будинку. Позивач відмовився, а тому відповідач відмовився виписуватися з будинку. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач з'явився, вказав, що позов підтримує повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у суд не з'явився, причини неявки до суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,0613 га, на якій розташований цей будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 24.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачем В.П. (а.с.11-12), витягом з Державного реєстру правочинів №10056752 від 24.06.2011, наданим приватним нотаріусом Горбачем В.П. (а.с.13), витягом про державну реєстрацію прав №30469967 від 01.07.2011, виданим Шполянським виробничим відділком комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" (а.с.14), та витягом з Державного реєстру правочинів №10057304 від 24.06.2011, виданим приватним нотаріусом Горбачем В.П. (а.с.15). Відповідно до копії будинкової книги житлового будинку за адресою [ADDRESS] за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] (а.с.8-9). Згідно з підтвердженням голови вуличного комітету [ADDRESS] [PERSON] від 06.07.2017 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою з 2013 року. Підпис голови вуличного комітету [ADDRESS] [PERSON] стверджено секретарем Шполянської міської ради 06.07.2017 (а.с.16). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що відповідач з 2013 не проживає у будинку позивача. Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41,55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розумінні житлового права виходячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім'ї є дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2013 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК УРСР втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до часткового задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 64, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial