Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, додаткових витрат. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, обґрунтувавши їх тим, що 13.08.2005 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. З червня 2015 року сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні матері. З того ж часу позивач постійно зверталась до відповідача за наданням грошових коштів для утримання сина, а саме, навчання, відвідування басейну, а також відпочинок та оздоровлення сина у літній період, однак відповідач у категоричній формі залишав вимоги позивача поза увагою. Ураховуючи те, що утримання сина потребує значних матеріальних витрат позивач просить стягнути з відповідача на її користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 частини його заробітку щомісяця з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованість по сплаті аліментів за минулий час за період з червня 2015 року, дати винесення рішення суду про розірвання шлюбу по день звернення з даним позовом до суду у розмірі 1000 грн. щомісяця, а всього 24 000 грн. А також додаткові витрати понесені позивачем пов'язані з фізичним вихованням та інтелектуальним розвитком дитини у сумі 5695 грн. та 1185,28 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 1/4 частини його заробітку, пояснивши, що працює в ТОВ «Калді» з 15.10.2014 та його середня заробітна плата складає 3,600 - 4000 грн. та не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Крім того, має кредитні зобов'язання позивача перед ТОВ «Центр фінансових рішень», які після розірвання шлюбу переоформив на себе та виплачує згідно графіку платежів до 15.07.2019. Наразі відповідач проживає у цивільному шлюбі з [PERSON]. У разі збільшення заробітної плати відповідач не проти збільшувати розмір виплат аліментів на утримання спільного сина. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, 13.08.2005 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні матері. Згідно ч.1, ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо його обов'язку утримувати свою малолітню дитину, при цьому надавши довідку, що він з 15.10.2014 року працює на посаді менеджера у ТОВ «Калді», отримуючи постійний щомісячний дохід (а.с. 66), Крім того, має кредитні зобов'язання перед ТОВ «Центр фінансових рішень», та виплачує кредитні кошти згідно графіку платежів до 15.07.2019 (а.с. 62-65), а також проживає у цивільному шлюбі з [PERSON]. Погоджувався сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частину всіх його доходів. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 4, п.17 тієї ж Постанови наголошує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3, ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, а також наявність у нього постійного щомісячного заробітку, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця на користь позивачки для утримання їх спільної дитини з 20.07.2017 року - дня подачі позову до суду до її повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку Як регламентовано ч.2, ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачка у позовних вимогах просить також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за минулий час за період з червня 2015 року - дати винесення рішення суду про розірвання шлюбу по день її звернення із даним позовом до суду у розмірі 1000 грн. щомісяця, що за весь період складає 24 000 грн. Враховуючи положення ч.2, ст. 191 СК України, суд вважає необхідним відмовити в цій частині позову, оскільки заборгованість по аліментам виникає після ухвалення рішення суду про примусове стягнення аліментів з відповідача з визначеним їх розміром та періодом стягнення або існуючого договору про утримання дитини між батьками. Однак, позивач в обґрунтування своїх вимоги відповідних доказів під час розгляду справи суду не надала. Крім того, [PERSON] не надала суду доказів, що за період з червня 2015 року по день звернення до суду із позовом нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Статтею185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А ч. 2 цієї статті передбачено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з матеріалів справи, позивач забезпечує інтелектуальний та фізичний розвиток дитини [PERSON], зокрема вивчення англійської мови, відповідно до договору про надання послуг допоміжної освіти №217 від 09.09.2017 (а.с. 40) та договору про надання послуг допоміжної освіти №102 від 16.12.2017 (а.с. 38), витрати на навчання загалом становлять 5690, 00 грн. відповідно до товарних чеків (а.с. 39,41, 42, 43, 46, 48, 49, 50). Окрім того, дитина займається плаванням відвідуючи ТОВ «ШКОЛА ПЛАВАННЯ І ЗДОРОВ'Я» у Палаці підводного спорту, та відповідно витрати понесені позивачем складають 950 грн. щомісяця, відповідно до фіскальних чеків від 05.10.2017 та 19.10.2017 (а.с. 37). Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача як додаткові витрати на утримання дитини в розумінні ч.1, ст.185 СК України 1/2 частину від сплачених сум за надання послуг шкіл англійської мови (3800+1000+3230+500+450+510:2=4745 грн.) в решті суми відмовити, та за заняття плаванням (950+950:2=950 грн.), а всього 5695 грн. У решті суми витрат слід відмовити, оскільки вони не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Згідно ст.ст.133, 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1409 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial