Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що протягом серпня - жовтня 2016 року, у приміщенні торгівельного будинку «Акваторія» за вул. Азовстальська, 2, м., у м. Маріуполь з ФОП [PERSON] мною було укладено низку договорів щодо поставки будівельних матеріалів на загальну суму 67 923 грн., а саме: 07.10.2016 на суму 3 502,00 грн.; 09.08.2016 на суму 8 300, 00 грн.; 10.08.2016 року на суму 2 875,00 грн.; 19.08.2016 на суму 15 246,00 грн.; 19.08.2016 на суму 38000 грн. Оплату за наведеними договорами проведено одразу після їх укладання у повному обсязі про, що свідчать квитанції до прибуткового касового ордеру: №2772 від 07.10.2016; №2089 від 09.08.2016; №2103 від 10.08.2016 та №2122 від 11,08.2016; №2194 від 19.08.2016 та №2200 від 19.08.2016; №2201 від 19.08.2016. відповідно. Відповідачем товар позивачу не поставлено, сплачені кошти не повернуто. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача були спрямованні претензії щодо необхідності виконання умов договору або повернення сплачених грошових коштів, проте 12.01.2017 року та 25.01.2017 року через відмову в отриманні, вказана поштова кореспонденції, була повернута позивачу. На підставі викладеного просить розірвати договори купівлі-продажу товарів від 07.10.2016 на суму 3 502,00 грн.; від 09.08.2016 на суму 8 300, 00 грн.; від 10.08.2016 на суму 2 875,00 грн.; від 19.08.2016 на суму 15 246,00 грн.; від 19.08.2016 на суму 38000 грн., стягнути з відповідача на його користь 67 923,00 грн., сплачені за вище переліченими договорами, судові витрати покласти на відповідача. Також просить стягнути з відповідача на його користь 30 000, 00 грн. завданої моральної шкоди, яка виразилась в тому, що у звязку з не поставленням замовлених ним товарів строк ремонту значно збільшився, йому довелось шукати інші грошові кошти, що б купити необхідний товар, при цьому це негативно відобразилось на його сімї, зокрема побуту його півторарічної доньки. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи вести за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим проте таким, що підлягає частковим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] були укладені наступні закази щодо купівлі-продажу певних будівельних матеріалів, які згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру були оплачені позивачем у повному обсязі: - від 07.10.2016 на суму 3502,00 грн. - квитанція до прибуткового касового ордеру №2772 від 07.10.2016; - від 09.08.2016 на суму 8 300, 00 грн. - квитанція до прибуткового касового ордеру №2089 від 09.08.2016; - від 10.08.2016 року на суму 2 875,00 грн. - квитанція до прибуткового касового ордеру №2103 від 10.08.2016 та №2122 від 11,08.2016; - від 19.08.2016 на суму 15 246,00 грн. - квитанція до прибуткового касового ордеру №2201 від 19.08.2016; - від 19.08.2016 на суму 38000 грн. - квитанції до прибуткового касового ордеру №2194 від 19.08.2016 та №2200 від 19.08.2016. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог в частині невиконання ним зобовязань щодо поставки будівельних матеріалів за вказаними договорами. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з п.7 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. З преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Пункт 17 ч.1 вказаного Закону визначає послугу як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки за договорами, укладеними між сторонами, [PERSON] виступав саме як споживач послуг, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Суд акцентує увагу на той факт, що відповідач в односторонньому порядку вирішив не надавати послуги позивачу щодо поставки певних будівельних матеріалів. Згідно вимог ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про повну відповідність чинному законодавству вимог позивача про відшкодування завданих йому невиконанням вказаних договорів збитків, тому що відповідач по теперішній час не тільки не виконав умови договору, а й у односторонньому порядку відмовився від їх виконання. При цьому реальними збитками суд вважає понесені [PERSON] витратами в якості оплати замовлення на загальну суму 67923,00 грн., які до теперішнього часу йому не повернуті. Крім того, внаслідок невиконання договору з боку відповідача, позивач зазнав також моральні страждання й переживання. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання моральної шкоди іншій особі. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як зазначено у пункті третьому частини другій та частині третій вказаної норми закону, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., зі змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди суд виходить з того, що позивач зазнав як моральних страждань, негативних наслідків, заподіяних незаконними діями відповідача. Залежно від глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 30 000 гривень є занадто завищеним і не відповідає обставинам події. Оскільки основним життєвим цінностям позивача шкода не спричинена, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму у розмірі 5000 гривень. Згідно ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав Згідно зі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 640,00 грн. та за вимоги майнового характеру в розмірі 679,23 грн., а всього в розмірі 1319,23 грн.

Outcome: partial