Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з під арешту. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2007 року [PERSON] уклав з АКБ "Укрсиббанк" кредитний договір №11190891000, за умовами якого кредитор надавав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що визначені у кредитному договорі. В забезпечення належного виконання зобов''язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір від 31.07.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передавав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту квартиру №21, що знаходиться за адресою: Львівська область, Миколаївський р-н, с. Липівка, вул. Шевченка, 11. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 12.12.2011 року АКІБ "Укрсиббанк" відступило ТзОВ "Кей-Колект", відповідно до Договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Проте боржник недобросовісно виконував взяте на себе зобов'язання, а саме: обов'язок повертати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. Позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за кредотним договором, згідно програм лояльності, проте безрезультатно. Крім того, 19.05.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно, яке було предметом іпотеки накладено арешт, дані дії порушують права позивача, враховуючи, що позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, яке перебуває у власності позивача, а тому позивач був змушений звернутись в суд із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив такий задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про день та час слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі документів, які є в матеріалах справи, і ухвалити заочне рішення Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами було укладено кредитний договір №11190891000.В забезпечення належного виконання зобов''язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір від 31.07.2007 року. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 12.12.2011 року АКІБ "Укрсиббанк" відступило ТзОВ "Кей-Колект", відповідно до Договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Проте боржник недобросовісно виконував взяте на себе зобов'язання, а саме: обов'язок повертати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. 19.05.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно, яке було предметом іпотеки накладено арешт: а саме: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 38983186, виданий 02.08.2013 року, видавник ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області. Відповідно до ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 57 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був належним чином повідомлений про накладення арешту на майно відповідача, яке перебувало у заставі (іпотеці), позивача, та відповідно не міг реалізувати своє право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із вказаного майна, що порушує право власності позивача, а саме: право вільного розпорядження своїм майном. Окрім того згідно поданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що виконачий лист № 447/676/13ц виданий 24.04.2013 року Миколаївським районним судом Львівської області був повернутий стягувачу, однак арешт із вказаного майна знатий не був, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізаціх. Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно п. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, накладення арешту на нерухоме майно, ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області, порушує право приватної власності позивача, що виражається у відсутності можливості на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Згідно ч.7 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оцінивши в сукупності всі зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved