Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд: визнати незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 16 жовтня 2013 року № ЖТ/1822082000:07:000/00000717, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки №154 та надана у власність для садівництва гр. [PERSON] земельна ділянка №154 площею 0,07 га (кадастровий №1822082000:07:000:0148) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, та скасувати його; визнати свідоцтво про право власності на земельну ділянку №154, індексний №13277922 від 22.11.2013 року, серія САК №308936 на ім'я гр. [PERSON], виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку №154, площею 0,07 га, кадастровий номер 1 822082000:07:000:0148, за цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, на розі вулиць Корольова, 137 Баранова м. Житомира, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6220189418220; визнати дії відповідача Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду моїх звернень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та передачі її у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України неправомірними та зобов'язати відповідача розглянути мої звернення відповідно до Закону про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність відповідно до ст. 122 Земельного Кодексу України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача та сама відповідач [PERSON] позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, адже вважали, що права позивача з боку відповідача жодним чином не порушенні і земельна ділянка отримана законно. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позов також не визнав та вказав, що оспорюваний позивачем наказ Головного управлінням Держземагенства у Житомирській області був винесений у межах закону та у відповідності до нього, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи при вирішені даного спору поклався на розсуд суду. Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив матеріали справи, судом було встановлено наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області № ЖТ/1822082000:07:000:00000717 від 16 жовтня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва [PERSON] на території Житомирського району Житомирської області, Глибочицької сільської ради, земельна ділянка № 154 та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0700 га, кадастровий номер 182208200:07:000:0148, для садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.12). У 2013 році ТОВ "Земельна Агенція" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області для ведення садівництва площею 0,4200 га громадянам, зокрема і [PERSON] земельної ділянки № 154 орієнтовною площею 0,08 га (а.с.197-226). Згідно копії витягу з протоколу № 1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Будівник комунізму" від 2 лютого1991 року вирішено надати [PERSON] 0,20 га присадибної земельної ділянки в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області з вільного присадибного фонду (а.с.14). На звернення позивача до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області [PERSON] повідомлено, що інформація про надання та документи, що посвідчують права користування земельної ділянки на її імя в сільській раді відсутні, а тому підтверджуючого факту виникнення права користування не може бути надано (а.с.15). Згідно довідки, виданої Управлінням Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області 30 травня 2014 року, щодо земельної ділянки, яку передбачено передати у власність у межах норм безоплатної приватизації [PERSON], довідку на ділянку з номером кадастрової зони 1822082000:07, орієнтовною площею 0,0900 га, управлінням було надано іншій особі 31 березня 2014 року за № 198/13д (а.с.20). Актом обстеження земельної ділянки за межами населеного пункту в масиві на розі вулиць "Корольова Баранова" в м. Житомирі, складеного комісією Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області 30 вересня 2014 року (а.с.21), встановлено, що земельною ділянкою орієнтовною площею 0,08 га, зі слів свідків, з 1989 року користується [PERSON], тобто позивач у даній справі. Аналогічного змісту зазначеною сільською радою 1 жовтня 2014 року видано довідку (а.с.22). Листом від 18 лютого 2015 року № 65 вищевказаним органом місцевого самоврядування позивачу повідомлено про те, що сесією сільської ради рішення про відміну рішення сесії Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області 1989 року, в частині виділення їй земельної ділянки площею 0,08 га під садівництво та городництво, а також рішення про вилучення у [PERSON] такої земельної ділянки не приймалось, оскільки до повноважень сільської ради передача у приватну власність земельних ділянок за межами населених пунктів не належало і передача земельних ділянок у власність органами виконавчої влади та місцевого самоврядування до 1992 року не передбачалась взагалі (а.с.25). Згідно копії архівної довідки, виданої 23 лютого 2015 року архівним сектором Житомирської РДА (а.с.26), у протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Глибочицької сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області за 1989 рік, рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] не значиться. 1 березня 2015 року позивач звернулась до ГУ Держземагенства в Житомирській області із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,08 га за межами с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області з правом передачі у власність (а.с.27). З аналогічною заявою позивач звернулась до зазначеного управління 27 березня 2015 року (а.с.30), на яку отримала відповідь від 20 квітня 2015 року (а.с.31-32). Листом від 25 березня 2015 року (а.с.28-29) [PERSON] розяснено, що в період з 1 січня 2002 року по 31 січня 2012 року за межами населеного пункту земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджались районні державні адміністрації, а з 1 січня 2013 року такі повноваження перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальних органів. Також, позивач зверталась до прокуратури Житомирської області стосовно порушення її прав на земельну ділянку та з інших питань, на яку отримала відповідь від 3 серпня 2015 року (а.с.33-34) про відмову у внесені відомостей до ЄРДР, у звязку з відсутністю складу будь-якого кримінального правопорушення та рекомендацію звернутись за захистом своїх прав до суду. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 листопада 2013 року (а.с.35) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.36) власником земельної ділянки № 154, площею 0,07 га, кадастровий номер 1822082000:07:000:0148, що знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області є [PERSON] Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову про це. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 1, ч. ч. 6-7, ч. 9, ст. 118 ЗК України). Свідки, допитані в судовому засіданні, зокрема, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали наступні показання. Дані свідки є суміжними землекористувачами даного масиву тривалий час. Знають позивача і відповідача - [PERSON] Остання користувалась земельною ділянкою меншого розміру - до приватизації. Земельніділянки свідків, як і сторін, в даному масиві, тривалий час фактично визначені, мають межі, розміри, під'їзні дороги до них. Однак після приватизації земельна ділянка [PERSON] суттєво стала накладатись на землі позивача та землі [PERSON] Відовідач - [PERSON] стала користуватись землями [PERSON] - переорала їх не допускала до ділянки тощо. Свідки, закрім [PERSON], користуються ділянками тривалий час, однак не мають документів на право користування ними. Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову необхідністю скасувати оспорюваний наказ і права власності відповідача [PERSON] щодо спірної земельної ділянки та відсутністю підстав для зобовязання вчиняти певні дії, виходячи з наступного. В судовому засіданні було об'єктивно та всебічно встановлено, що земельна видана ділянка [PERSON], після приватизації, стала накладатись на земельну ділянку [PERSON] Такі висновки суд ґрунтує на показаннях свідків, допитаних за клопотанням позивача. Зокрема, з показань останніх, встановлено, що масив у згадуваному місці, має сталий поділ їх на земельні ділянки землекористувачів. Самі ділянки мають чіткі межі, дорогу та інші об'єкти інфраструктури. Видача земельної ділянки відповідачу [PERSON], хоча і було здійснено в місці, приблизному до її попереднього землекористування, однак із суттєвим зміщенням за рахунок земель позивача та іншого суміжного землекористувача [PERSON] Остання, зокрема, була допитана як свідок у даній справі і саме її показання зазначались у даному рішенні раніше. Однак, суд, приймаючи дане рішення, акцентує увагу не на цьому та викликають занепокоєння інші обставини. Судом встановлено, з пояснень відповідача [PERSON], та пояснень позивача [PERSON], показань свідків, що правових підстав для землекористування як сторін фізичних осіб, так і свідків суміжних із сторонами землекористувачами суду надано не було. Тільки один свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні зазначила, що в свій час мала документи на права користування землями в даному місці, які стали, в подальшому стали підставами для приватизації частини ділянок. Як стало відомо з показань даного свідка, декілька земельних ділянок було приватизовано її родиною, адже, в свій час, вон працювали в колгоспі і після розпаювання колгоспу їм було наділено декілька ділянок. Так, позивач стверджувала про існування рішення щодо виділення їй спірної ділянки, якою вона користується з 1989 року. Вона не змогла його надати адже не пам'ятає реквізитів та дати його видачі. Архівні довідки за ті роки відповідних записів не містять. В свою чергу, відповідач [PERSON] також на запитання головуючого у справі не змогла повідомити, який правовстановлюючий документ надавав їй права користування земельною ділянкою по сусідству із позивачем задовго до вирішення питання про приватизацію. Натомість такі обставини не стали перепоною відповідачеві [PERSON] для отримання у власність земельної ділянки взагалі в даному масиві із суттєвим накладенням на інші земельні ділянки. В свою чергу, позивач, користуючись земельною ділянкою набагато довше за [PERSON] не змогла реалізувати прав на приватизацію оброблюваної земельної ділянки. З матеріалів проекту землеустрою ділянки [PERSON], що був розроблений разом з іншими громадянами, вбачається, що саме дану ділянку такий відповідач обрала шляхом жеребкування між шістьма особами, які спільно замовляли виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в даному масиві. Однак, суду не було надано інформації ані з дослідженого проекту, ані з пояснень [PERSON], яким чином, враховуючи проведене жеребкування між шістьма особами, [PERSON] змогла отримати саме ту ділянку, яку бажала і якою фактично користувалась тривалий час до вирішення питання про розробку проекту землеустрою. Таким чином, суд вважає, що процедура виготовлення проекту була проведена не прозоро, не зрозуміло та у не передбачений законодавством спосіб. Крім цього, спосіб обрання земельних ділянок не враховував права інших осіб на наявні у даному масиві земельні ділянки. Держземагенство, видаючи оспорюваний наказ, не перевіряло і не досліджувало ситуацію в даному масиві щодо прав інших осіб на землекористування та спосіб отримання ділянок у власність, в тому числі відповідача [PERSON] через проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передчасно прийняло рішення про його затвердження. Загалом, аналіз фактичних обставин справи та норм закону, які регулюють дані правовідносини, дають достатні підстави вважати, що в даному випадку відповідач [PERSON] мала отримувати земельну ділянку не шляхом розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а шляхом виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості. До такого висновку суд дійшов, адже як позивач так і відповідач були і є землекористувачами земельних ділянок в даному масиві із фактично сформованими їх межами та розмірами. Підставами видачі документів для отримання у власність ділянок у даному масиві мав бути документ підтверджуючий права користування. Однак, як зазначалось судом такі документи невідомо коли і ким видавались. Відсутні вони як у позивача, у відповідача [PERSON] та у деяких свідків суміжних землекористувачів. Саме тому, суд вважає [PERSON] скористалась іншими порядком та підставами для отримання земельної ділянки у власність шляхом розроблення проекту землеустрою щодо її відведення. Такий порядок не відповідав дійсності та стосункам землекористувачів на даному масиві. Як зазначалось раніше судом, межі та розміри ділянок землекористувачів в даному масиві є сформованими та сталими. Це не було враховано держземагенством при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] Останнє, в свою чергу, підтвердив в судовому засіданні представник головного управління держгеокадастру у Житомирській області повідомивши, що за основу, в даному випадку, приймається інформація кадастрової карти щодо зайняття земельних ділянок іншими власниками. Фактичного, землекористування на місцевості не перевірялось. Подібні висновки щодо проекту або технічної документації, в свій час, зробив і [PERSON] Суд України у судовій справі № 6- 34цс14 від 14.05.2014 року. Одночасно, суд вважає, що позивачеві було правомірно відмовлено у приватизації земельної ділянки, що перебувала у її користуванні адже на час вирішення даного питання був чинним документ на право власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] тобто іншої особи. Такі дії держгеокадастру, та в даному випадку, суд вважає правомірними. Після набуття даним судовим рішенням законної сили позивач не буде обмежена правами ініціювати питання про приватизацію земельної ділянки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial