Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В грудні 2016 року ПАТ «Українська залізниця» звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту, виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0010га смуги відведення залізниці на 1км+980м до 1км+989м, яка перебуває у власності [PERSON], накладається на смугу відведення залізниці. Позивач зазначав, що вказана земельна ділянка належить [PERSON] згідно державного акту серії ЯД № 090971, виданого на підставі договору дарування серії ВЕТ № 439666 від 24.07.2007 року, зареєстрований за № 3078. Вважає, що рішення селищної ради, на підставі якого земельна ділянка первинно виділялась у власність, прийнято всупереч чинному законодавству, з перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, просив визнати незаконним та скасувати таке рішення, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 7322555700:01:004:0055 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Представник позивача уточнила заявлені вимоги, просила також визнати незаконними та скасувати рішення [PERSON] селищної ради 14-ї сесії 24-го скликання за № 405-13/2003 від 30.12.2003 року, рішення 20-ї сесії 4-го скликання за № 9-20/2005 від 28.02.2005 року, в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2420га для ведення особистого селянського господарства. Представник відповідача [PERSON] селищної ради заявлених вимог не визнала. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не повідомляючи про причини неявки. Відповідач [PERSON] подала письмове пояснення на позовну заяву, в якій позовні вимоги визнала частково та зазначала, що позивач має претензії щодо земельної ділянки площею 0,2420 га цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 7322555700010040055), яка межує з землями залізниці, власником якої на даний час відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 090971 від 16.01.2008 року є [PERSON](право власності набуте відповідно договору дарування земельної ділянки №3078 ВЕТ №439666 від 24.07.2007р.) і по даним позивача вона накладається на землі які знаходяться в постійному користуванні залізниці, хоча, на її думку цей факт не був судом перевірений ([PERSON] селищною радою не було проведено зустрічну інвентаризацію). Не зважаючи на ці обставини, в цій частині позовні вимоги визнає і просить задовольнити частково, зокрема визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради № 405-13/2003 від 30.12.2003р. уточнене рішенням №9-20/2005 від 28.01.2005р.в частині виділення безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2420 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним договір дарування спірної ділянки від 24.07.2007р. № [NUMBER] № 439666 та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON]. серія ЯД № 090971, судові витрати стягнуті з відповідача - [PERSON] селищної ради. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлені вимоги визнав частково з наведених підстав. У позовній заяві як третю особу на стороні відповідача було зазначено відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області. Проте, відповідно до постанови КМУ від 31.08.2016 року за № 581 та наказу Державної служби України з питань геодезії. Картографії та кадастру від 07.11.2016 року за № 282 відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області, як юридична особа публічного права, ліквідований. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням 14-ї сесії 24-го скликання [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області за № 405-13/2003 від 30.12.2003 року, рішенням 20-ї сесії 4-го скликання [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області за № 9-20/2005 від 28.02.2005 року, передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2420га для ведення особистого селянського господарства. 01.04.2005 року [PERSON] на підставі рішення 20-ї сесії 4-го скликання [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області за № 9-20/2005 від 28.02.2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 187276. 24.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2420 га для ведення особистого селянського господарства, серії ВЕТ № 439666, зареєстрований за № 3078. На підставі договору дарування [PERSON] 16.01.2008 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2420га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 732255570010040055, що розташована на території [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, серії ЯД № 090971. При проведенні робіт з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0010га смуги відведення залізниці на 1км+980м до 1км+989м, яка перебуває у власності [PERSON], накладається на смугу відведення залізниці. Гарантоване статтею 14 Конституції України \~право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону. Згідно ст.371 ЦК України\~право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року за № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції \~і Законам України. Ця правова норма також стосується статусу земельних ділянок у смугах відведення залізниць. Положеннями\~ ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України \~"Про транспорт",\~ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що \~до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58, Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення "Про землі, надані транспорту", відповідно до п. 4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР "Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР" від 01.11.1939 року, до набрання чинності постанови Ради Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 року "Про затвердження Положення про землі надані транспорту". Статтею 1 цього положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 року за № 5-рп/2005 \~положення п.6 постанови ВРУ РСР від 08.12.1990 року "Про земельну реформу" за № 563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає\~Конституції України. Згідно з Планом смуги відведення розташована підїзна колія інвентарний № 020120, яка побудована у 1963 році і перебуває на балансі залізниці. Згідно інвентаризації земель смуги відчуження Львівської залізниці, розробленої Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» у 1996 році, в адміністративних межах Кіцманського району Чернівецької області ширина смуги відведення на ділянці перегону Неполоківці Чернівецький гравійно-піщаний карєр від 1км+186м до 2км+788м становить 81м від осі колії. Згідно з Планом смуги відведення на вказаній ділянці розташована підїзна колія інвентарний № 020120, яка побудована у 1963 році і перебуває на балансі залізниці. Належна [PERSON] земельна ділянка за кадастровим номером 7322555700:01:004:0055 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і площа перетину земельних ділянок в смузі відведення залізниці становить 0,0010га.\~\~ Позивач, як землекористувач, сплачує земельний податок за користування спірною земельною ділянкою. Встановлення смуги відведення залізниці необхідне для забезпечення безпеки руху залізничного транспорту та згідно ч.3 ст.83 ЗК України такі землі залізниці не можуть передаватись у приватну власність. Вилучення земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Згідно з ч. 1, п. «б» ч. 4\~ ст.84 ЗК України \~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, і шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування Пунктом 12\~Перехідних положень ЗК України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що селищна рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.10\~ ст.16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Рішеннями 14-ї сесії 24-го скликання [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області за № 405-13/2003 від 30.12.2003 року, та 20-ї сесії 4-го скликання [PERSON] селищної ради Кіцманського району Чернівецької області за № 9-20/2005 від 28.02.2005 року, в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2420га для ведення особистого селянського господарства, порушено право ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою спеціального призначення. Доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка належала до земель державної власності і його позбавлено права власності на це майно, є обгрунтованими і відповідають чинному законодавству, оскільки селищна рада не мала повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою. З укладенням договору дарування державний акт серії ЯБ № 187276, виданий 01.04.2005 року на ім`я [PERSON], втратив чинність. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.07.2015 року при розгляді справи № 6-319цс15, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. \~За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку щодо визнання незаконними та скасування рішень [PERSON] селищної ради 14-ї сесії 24-го скликанняза № 405-13/2003 від 30.12.2003 року, 20-ї сесії 4-го скликання за № 9-20/2005 від 28.02.2005 року, визнання недійним договору дарування земельної ділянки площею 0,2420га, укладеного 24.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON], серії ВЕТ № 439666, зареєстрований за № 3078, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 090971, виданого 16.01.2008 року на ім`я [PERSON] При цьому, суд враховує, що і договір дарування і державний акт не можуть бути визнані незаконними та скасовані частково (в частині), тому підлягають скасуванню в повному обсязі. Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про скасування записів в Поземельних книгах, оскільки інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Згідно п.2 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.6,7 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» \~державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Згідно ст.26 цього Закону\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Як передбачено статтею 27 даного Закону, \~передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. \~За змістом вказаних норм, підстав для покладання на відділ Держгеокадастру обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку немає. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах. \~Оскільки суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, однак висновки суду щодо відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності не відповідають зібраним у справі доказам, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця». \~Відповідно до ст.88 ЦПК України\~ у справі слід провести розподіл судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог, та стягнути з відповідачів [PERSON] селищної ради та [PERSON] на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» 4134 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору по 2756 гривень з кожного. На підставі викладеного, ст.ст.16, 203, 215, 371 ЦК України, ст.ст.68, 83, 84, 152 Земельного кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.9, 26, 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,\~

Outcome: partial