Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноградського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (далі ТОВ "Укрнафтогазресурс") про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого згідно розпорядження Красноградської РДА №432 від 17.11.2003, [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, наданої для ведення особистого селянського господарства. 10 грудня 2009 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 23 червня 2010 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах". Відповідно до договору оренди [PERSON] надає, строком на 15 років, а ТОВ "Укрнафтогазресурс" приймає в строкове, платне користування земельну ділянку. Після уточнення позовних вимог [PERSON] просить достроково розірвати договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 2,0000 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області (кадастровий номер земельної ділянки 6323380500:10:000:0121) за №56 від 10.12.2010 року, що був укладений [PERSON] у зв'язку з порушенням умов стосовно виплати орендарем орендної плати та стягнути пеню за прострочення строків виплати у розмірі 999,02 грн. та судові витрати, понесені нею у зв'язку з розглядом справи. На думку позивача, підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки є систематичне порушення відповідачем умов договору оренди в частині повноти та строків розрахунків з орендної плати. Позивач [PERSON] направила до суду письмову заяву в якій підтримала позовну заяву в частині розірвання договору оренди земельної ділянки та зазначила, що їй виплачено 12.02.2018 пеню за несвоєчасну виплату орендної плати. Судове засідання просила проводити без її участі. Представник відповідача ТОВ "Укрнафтогазресурс" [PERSON] в судове засідання направила клопотання в якому позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити та надала копію відомості про виплату грошей [PERSON] в сумі 999,02 грн. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0000 га. кадастровий номер земельної ділянки 6323380500:10:000:0121, що розташована на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, наданої для ведення особистого селянського господарства. 10 грудня 2009 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 23 червня 2010 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах", за умовами якого [PERSON] передала відповідачу земельну ділянку в оренду терміном на 15 років. Пунктом 7 договору оренди землі передбачений обов'язок орендаря за користування земельною ділянкою щороку сплачувати орендну плату. Згідно п.9 договору оренди, "орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року". [PERSON] орендна плата виплачувалася з порушенням строків, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі уточненою довідкою-таблицею, наданою до суду представником відповідача 03.11.2017 , з наведеними в ній розрахунками всі сторони погодилися. Станом на 12.02.2018 відсутня заборгованість відповідача перед [PERSON] по сплаті орендної плати, крім того виплачена пеня за прострочення строків виплати орендної плати у розмірі 999,02 грн., що підтверджується письмовою заявою позивача та копією відомості на виплату грошей. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов"язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов"язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об"єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та положення ЦК України дозволяють дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Посилання [PERSON] на те, що мають місце підстави для розірвання договору оренди внаслідок дій відповідача не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами. Судовим розглядом було встановлено, що мало місце систематичне порушення строків виплати орендної плати, що з огляду на незначний термін затримки у розрахунках не призвело до суттєвих збитків для орендодавця, а не факт відсутності такої оплати загалом, що є безумовною підставою для розірвання спірних договорів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди землі не підлягають задоволенню. Положеннями п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, п. 3 цієї ж статті передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право також мають особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до п. 5 ст. 257 ЦПК України якщо позивач до початку розгляду справи по суті, подав заяву про залишення позову без розгляду, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки клопотання [PERSON] від 12.02.2018 про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та пені надійшло до суду після початку розгляду позову, необхідно відмовити в його задоволенні. Крім того, сторонами не заперечувалося, що після початку розгляду справи відповідачем було погашено пеню за прострочення строків виплати орендної плати у розмірі 999,02 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 999,02 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 640,00 грн.

Outcome: approved