Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, згідно із яким 15.02.2002 року померла мати позивача [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом, першої черги згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 р). крім позивача є його брат [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, написавши відповідну заяву. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині - немає. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай) площею 3,07 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0173382 від 10.07.1997 року. Нотаріально оформити прийняття спадщини позивач позбавлена можливості, оскільки у сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0173382 від 10.07.1997 року втрачено, згідно оголошення в газеті "Обрії Оратівщини" №50-51 (909-910) від 23.10.2014 року, а дублікат видати неможливо, тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,07 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Справу просить розглянути без її участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надавши заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу \~до суду надійшли заяви \~про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у звязку з чим \~в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії І-АМ №328942 від 11.12.2015 року 15.08.2002 року в с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області. померла мати позивача [PERSON]. Згідно із повторним свідоцтвом про народження серії І-АМ №223511 від 04.04.2012 року [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом, першої черги згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 р). крім позивача є його брат [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, написавши відповідну заяву. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині - немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 3,07 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0173382 від 10.07.1997 року. Згідно довідки №439 від 11.12.2015 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в по господарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №3, особовий рахунок №248 померла [PERSON], яка народилася в с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області на день смерті 15.08.2002 року була зареєстрована і проживала [INFO]. Відповідно до виписки №849 від 11.12.2015 року відділу Держгеокадастру у Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "1 Травня" с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0173382 за порядковим №408 зареєстровано 10.07.1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 3,07 га. Вартість земельної частки (паю) становить 12772 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 20.05.1997 року за №109. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] на 2002 рік становить 31526 грн. Відповідно до оголошення в газеті "Обрії Оратівщини" від №50-51 (909-910) від 23.10.2014 року втрачений сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №0173382 виданий на ім'я [PERSON] (с. Сологубівка) вважати недійсним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 15.08.2002 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Outcome: approved