Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON] та просив суд: визнати недійсним патент України № [NUMBER] на винахід ««[INFO] » від дати публікації відомостей про його видачу; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів на корисні моделі стосовно визнання недійсним вказаного патенту та опублікувати в Офіційному бюлетені "Промислова власність" відомості про визнання недійсним патенту України патенту № [NUMBER] на винахід «[INFO]» від дати публікації відомостей про його видачу; визнати недійсним патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» від дати публікації відомостей про його видачу; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів на корисні моделі стосовно визнання недійсним вказаного патенту та опублікувати в Офіційному бюлетені "Промислова власність" відомості про визнання недійсним патенту України патенту № [NUMBER] на корисну модель «Лінія виготовлення виробів з деревини,» від дати публікації відомостей про його видачу; визнати недійсним патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» від дати публікації відомостей про його видачу; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів на корисні моделі стосовно визнання недійсним вказаного патенту та опублікувати в Офіційному бюлетені "Промислова власність" відомості про визнання недійсним патенту України патенту № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» від дати публікації відомостей про його видачу. Позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що патент України [NUMBER] на винахід «Спосіб виготовлення виробів з деревини, лінія його здійснення та вузол рубки», патент України [NUMBER] на корисну модель «Лінія виготовлення виробів з деревини», а також патент України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» є такими, що видані безпідставно, оскільки, зазначений винахід не відповідає умовам патентоспроможності, а саме: не має винахідницького рівня, через що даний патент має бути визнаний недійсним, а зазначені моделі не відповідають умовам патентоспроможності, а саме: не є новими, через що дані патенти повинні бути визнані недійсними; безпідставною видачею патенту протиправно обмежується обсяг напрямків здійснення позивачем підприємницької діяльності, чим порушуються його права та законні інтереси. Позовна заява обґрунтована тим, що 05.03.2013 відповідачі [PERSON] (відповідач-2) та [PERSON].(відповідач-3) подали до Державної служби інтелектуальної власності (відповідач-1) заявку №u201302796 на реєстрацію винаходу, об'єктом якого є [INFO]. Зазначено, що 25 вересня 2014 року на підставі наданих ними заявки та документів, Державною службою інтелектуальної власності України було видано патент № [NUMBER] на винахід «[INFO] ».Таким чином, відповідач-1 здійснив державну реєстрацію патенту № [NUMBER] на ім'я відповідача-2 та відповідача -3, про що відповідач-1 здійснив публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» за бюл. № 18 датою публікації від 25 вересня 2014 року. Зазначені обставини призвели до отримання Відповідачем-2 та Відповідачем-3 виключних прав на використання вищевказаного винаходу на свій розсуд. Позивач вважає, що видача відповідачем-1 та отримання відповідачами-2 та 3 патенту України на винахід № [NUMBER] здійснені із суттєвим порушенням чинного законодавства. На думку позивача, патент України на винахід № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, передбаченими ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15 грудня 1993 року № 3687, оскільки, [INFO] є очевидним для фахівця і явно випливає із рівня техніки. Відповідно до умов ст. 6 Закону № 3687 правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Позивач посилався на те, що відповідно до ст. 7 Закону № 3687, винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. На думку позивача, оскаржуваний винахід не відповідає умові патентоздатності, оскільки, всі його ознаки стали відомими із загальнодоступних джерел, а саме: спосіб виготовлення виробів з деревини, що включає пропарювання, рубку, сушіння, шліфування, який відрізняється тим, що у вузлі пропарювання деревини у вигляді колод занурюють у ємність для варіння колод з гарячою водою з температурою до +100 де їх протягом 12-24 годин рівномірно нагрівають, вимочуючи до 45-75 % вологості. Позивач стверджує, що даний спосіб запарювання деревини не є новим і був відомим до дати подання заявки 05.03.2015, а також ознаки в способі виготовлення виробів з деревини не є новими і були відомими до дати подання заявки 05.03.2015. Крім того, позивач посилається на те, що описаний у формулі механізм також є відомим із джерел, також відомим з рівня техніки є механізм та принцип роботи «обгінної мухи». На думку позивача, оспорюваний винахід «[INFO]» за патентом № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» тобто, є таким, що явно випливав із рівня техніки до дати подання заявки відповідачами-2,3 на отримання патенту на винахід - до 05 березня 2013 року. Позивачем зазначено, що 05 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] подали до Державної службиінтелектуальної власності України заявку № u201302795 на реєстрацію корисної моделі, об'єктом якого є лінія виготовлення виробів з деревини, 25 квітня 2013 року на підставі наданих відповідачами-2 та 3 заявки та документів, ДСІВ України було видано патент № [NUMBER] на корисну модель «Лінія виготовлення виробів з деревини», тобто, відповідач-1 здійснив державну реєстрацію патенту № [NUMBER] на ім'я відповідача-2 та відповідача-3, про що відповідач-1 здійснив публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» бюл. № 8 датою публікації від 25 квітня 2013 року. Зазначені обставини призвели до отримання відповідачем-2 та відповідачем-3 виключних прав на використання вищевказаної корисної моделі на свій розсуд. Позивач вважає, що видача відповідачем-1 та отримання відповідачами-2 та 3 патенту України на корисну модель № [NUMBER] здійснені із суттєвим порушенням чинного законодавства. Так, на думку позивача, патент України на корисну модель № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, передбаченими ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15 грудня 1993 року № 3687, оскільки, сукупність ознак лінії виготовлення виробів з деревини стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до відповідної установи, а саме до 05 березня 2013 року. Зазначено, формула корисної моделі «Лінія виготовлення виробів з деревини» має вигляд: [INFO], що включає вузли лущення, рубки шпону, сушіння, шліфування і полірування виробів, яка відрізняється тим, що містить вузол пропарювання, вузол обробки, вузол відбракування, сортування, касетування, укладання і пакування, вузли лінії послідовно з'єднані в наступному порядку - вузол пропарювання, вузол обробки, вузол лущення, вузол рубки, вузол сушіння, шліфування і полірування, вузол відбракування, сортування, касетування, укладання і пакування, при цьому вузол обробки і вузол лущення з'єднані ланцюговим транспортером, вузол обробки, вузол лущення і вузол рубки з'єднані з вузлом пропарювання транспортним конвеєром. Позивач посилався на те, що як технічний результат, даної корисної моделі зазначено наступне: в основу корисної моделі поставлена задача розширення функціональних можливостей лінії для виготовлення різних виробів з деревини для підвищення якості продукції, спрощення технологічного процесу, збільшення об'ємів виробництва, зниження кількості відходів, зменшення трудових ресурсів, створення замкнутого циклу виробництва, в результаті якого всі відходи деревини використовуються для подальшої обробки продукції. Позивач стверджує, що даний пристрій виготовлення виробів з деревини не є новим і був відомим до дати подання заявки 05.03.2015. Таким чином, позивач зазначає, що патент України № [NUMBER] на винахід «[INFO]», патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]», патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» не відповідає умовам патентоздатності у розумінні ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а саме: не відповідає умові патентоздатності «новизна», оскільки, зазначені винаходи та корисні моделі за цим патентом є частиною рівня техніки, який включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи. Позивач вважає, що оскаржуваний патент виданий з порушенням норм чинного законодавства. На думку позивача, власники патенту безпідставно наділені виключними правами використовувати та давати дозвіл на використання винаходу «Спосіб виготовлення виробів з деревини, лінія його здійснення та вузол рубки», а, отже, обмеження на використання об'єкту зазначеного винаходу у своїй підприємницькій діяльності є протиправним обмеженням видів та напрямків підприємницької діяльності, яку міг би та планував здійснювати позивач, чим порушуються гарантовані йому права та законні інтереси. Ухвалою судді від 09.11.2016 позовну заяву залишено без руху. 30.12.2016 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви та надано суду уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2017 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу судді Солом'янського районного суду міста Києва від 11.01.2017 залишено без змін. Протокольною ухвалу суду від 12.09.2017 до участі у справі залучено співвідповідача - Міністерство економічного розвитку та торгівлі України. 12.02.2017 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Вказав, що заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки, є необґрунтованим, безпідставним, таким, що заснований на припущеннях позивача. Стверджував, що патент України на винахід [NUMBER] відповідає умовам патентоздатності. Посилався на те, що у позовній заяві позивачем не оспорюється відповідність патенту України [NUMBER] на винахід таким умовам патентоздатності, як новизна і придатність для промислового використання, а оспорюється відповідність винаходу умові «винахідницький рівень». Відповідачем-2 пояснено, що на думку позивача, оскаржуваний винахід не відповідає умові патентоздатності, оскільки, всі його ознаки стали відомими із загальнодоступних джерел, при цьому, у позовній заяві, на думку відповідача-2, позивачем застосовується невірний методичний підхід стосовно визначенні відповідності суттєвих ознак умові «винахідницький рівень», оскільки, ним наводяться приклади з різних інформаційних джерел стосовно відомості тієї чи іншої ознаки, як такої, при чому довільно, з відривом від контексту, і, практично, відносно кожної такої ознаки, не доводиться установлення відомості впливу сукупності ознак заявленого винаходу на зазначений заявником технічний результат, і при цьому спотворюється співвідношення понять «частина і ціле». Відповідач-2 вказав, що відомості про суттєві ознаки, які, на думку позивача, впливають на «винахідницький рівень» - взяті позивачем з різних інформаційних джерел, і, водночас, не наводиться їх вплив кожної окремо на технічний результат винаходу в цілому. Відповідач-2 вважає, що посилання позивача на зазначені ним джерела є безпідставними. З приводу вимог позивача щодо патенту України [NUMBER] від 25.04.2013 на корисну модель «Ліня виготовлення виробів з деревини» (заявка №201302795 від 05.03.2013) та з приводу вимог щодо патенту України [NUMBER] від 25.04.2013 на корисну модель «[INFO]» (заявка №u201302794 від 05.03.2013) відповідач-2 стверджував, що вказані корисні моделі також відповідають умові патентоздатності - новизна на дату подання заявок 05.03.2013. Крім того, вказав, що Державним підприємством «Український інститут промислової власності» проводи не лише формальну експертизу заявки на винахід. 12.02.2018 у судовому засіданні представником МЕРТ України було надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову, посилаючись на відсутність у позивача підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки, твердження позивача про порушення його прав та інтересів базуються на припущеннях та не підтверджені документально. Зазначено, що патент України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» та патент України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» - були видані відповідно до порядку, встановленого законодавством про охорону прав на корисні моделі. Представник МЕРТ України вказав, що позивач не скористався наданим йому правом в порядку, передбаченому ст. 33 ЗУ «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», та не подав до закладу експертизи клопотання про проведення експертизи запатентованих корисних моделей. Пояснено, що експертиза заявки №а 2013 02796 була проведена відповідно до ЗУ «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» в редакції, що діяла на дату подання заявки, Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України 15.03.2002 №197, зареєстрованих в Міністерстві юстиції та Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України 22 січня 2001 року №22 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27 лютого 2001 року за №173/5364. Також посилається на хибність тверджень позивача про те, що винахід за патентом [NUMBER] не відповідає такій умові патентоздатності як «винахідницький рівень». Мінекономрозвитку вважає, що єдиним належним доказом у справі про визнання недійсним патенту на винахід з підстав невідповідності заявленого винаходу умовам патентоздатності може бути висновок відповідної судової експертизи. У зв'язку з наведеним, Мінекономрозвитку вказало, що спірні патенти були видані ДСІВ відповідно до порядку, встановленого, законодавством про охорону прав на винаходи і корисні моделі, а ДСІВ у свою чергу приймаючи рішення про видачу патенту, не порушила жодної з вимог законодавства України та діяла на підставі ,в межах та у спосіб, що передбачені Законом. У зв'язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні 10.07.2018 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду в цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON], Міністерства економічного розвитку та торгівліпро визнання недійсним патенту України [NUMBER] на винахід "[INFO]", визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" та визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]". Ухвалою суду від 10.07.2018 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. У судовому засіданні 10.07.2018 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про закриття провадження усправі за позовом [PERSON] до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON], Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання недійсним патенту України [NUMBER] на винахід "[INFO]", визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" та визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]". Ухвалою суду від 10.07.2018 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. У судовому засіданні 10.07.2018 представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні 10.07.2018 представник [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні 10.07.2018 представник МЕРТ - Запорожець Л.Г. заперечувала проти позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, будучи належними чином повідомленим про розгляд справи. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, 25.04.2013 Державною службою інтелектуальної власності України на ім'я [PERSON] та [PERSON] зареєстрований патент України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» (заявка №а 2013 02795, дата подання 05.03.2013). Також з матеріалів справи вбачається, що 25.04.2013 Державною службою інтелектуальної власності України на ім'я [PERSON] та [PERSON] зареєстрований патент України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» (заявка №а 2013 02794, дата подання 05.03.2013). Судом встановлено, що 25.09.2014 Державною службою інтелектуальної власності України на ім'я [PERSON] та [PERSON] зареєстрований патент України [NUMBER] на винахід «[INFO] лінії» (заявка №а 2013 02796, дата подання 05.03.2013). У відповідності до ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка. Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Згідно із ч. 1 ст. 459 ЦК України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Відповідно ст. 460 ЦК України корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Об'єктом корисної моделі може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології. Відповідно до ст. 469 ЦК України права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці; в) порушення вимог частини другої статті 37 цього Закону; г) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Позивач в позові посилається на таку підставу для визнання патентів недійсними, як невідповідності запатентованого винаходу та корисних моделей умовам патентоздатності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень. Дія патенту (деклараційного патенту), виданого на спосіб, поширюється і на продукт, безпосередньо одержаний цим способом. Згідно із ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо. Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті, і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати. Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п'ятій цієї статті, до уваги не береться. Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності. В позовній заяві позивач стверджує, що винахід та корисні моделі за оспорюваними патентами не відповідають таким умовам патентоздатності, як новизна та винахідницький рівень, а видачею патентів протиправно обмежується обсяг напрямків здійснення ним підприємницької діяльності, чим порушуються його права та законні інтереси. Таким чином, для правильного вирішення спору по суті в ході розгляду справи мав би бути доведений факт новизни та винахідницького рівня спірних винаходу та корисних моделей. Однак, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18 - рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільними інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту иа інших засобів правової охорони. З точки зору п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подачі позову) підставами позову є виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Вказані вимоги викладено в п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в редакції, чинній на дату прийняття рішення. Тобто, при розгляді справи, суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Аналізуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає, що з позовом про визнання недійсним патенту України [NUMBER] на винахід "[INFO]", визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" та визнання недійсним патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]", може звернутися лише особа, яка, подаючи такий позов, має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Тобто, обов'язковою передумовою звернення до суду має бути наявність у особи порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу, яке (порушене право) вона намагається захистити у судовому порядку, та таке порушене право має бути наявне саме на момент звернення особи до суду. Встановлено, що позивач не звертався до Державної служби інтелектуальної власності України у відповідності до вимог ст. 12 ЗУ «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» із заявкою, та взагалі з будь - якого питання. Крім того, як слідує з пояснень представника позивача, будь - яких порушень прав його довірителя взагалі не було, а позиція, щодо визнання недійсними патентів ґрунтується лише на положення ч. 5 ст. 28 Закону Україну " Про охорону прав на винаходи та корисні моделі " згідно якої, з його точки зору, до суду може звернутися будь-яка особа незалежно від того порушені чи ні його права. Згідно з ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок доказування обставин сторонами, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що зважаючи на принцип процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ч. 2 цієї ж статті обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши заявлені вимоги на відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що звернення до суду з даним позовом не містить в собі невизнаних чи оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed