Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову (правничу) допомогу згідно орієнтовного розрахунку на суму 10 500,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12.07.1996 по 03.01.2020 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року шлюб було розірвано. Як стверджує позивач, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, не утримує дитину, а саме [PERSON] , [INFO] , не бажає приймати участь у його вихованні. Зі слів позивача усі необхідні умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного розвитку позивач забезпечує самостійно, зі своїх власних доходів. Жодної допомоги від відповідача позивач не отримує. Все вище перераховане і змусило позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 07.07.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 17.08.2020 до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що позов не визнає, заперечує проти задоволення в повному обсязі. Вважає, що відомості, обставини та факти на які посилається позивач є безпідставними та такими, які спростовуються наданими ним у відзиві доказами. 31.08.2020 до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначила, що у відзиві містяться розбіжності з реальним життям, відповідач в якості доказів надав роздруківки, які він робив лише для документування і вони не є відображенням дійсних подій. Крім цього, позивач зазначила, що відповідач у відзиві надає неправдиву інформацію щодо сплати аліментів готівкою, а також інших фактів. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 11.02.2021 було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] її мама, з якою вона спілкується дуже добре. [PERSON] її батько, з яким у них на даний час стосунків немає ніяких. Їхня сім`я з батьком проживали до весни 2019 року. Коли вони всі разом проживали з батьком, то він додому приносив багато тварин, на даний час у них п`ять собак і дванадцять котів. Їжу для тварин приносив їм батько але коли він пішов від них, то відмовився забирати тварин, тому на даний час все лягло на плечі їхньої мами. Батько на даний час не намагається контактувати з мамою. З нею та її братами контактувати бажає, але вони не бажають з ним спілкуватися. Вихованням молодшого братика займаються вони втрьох, а його утриманням займається тільки мама. На даний час батько проживає у Туреччині. Позивачка та її представник у судовому засіданні, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні, у задоволенні позову просив відмовити. Представники третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання свого представника не направили, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника, просили рішення ухвалити згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.1996 року було зареєстровано шлюб позивача і відповідача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу позивач з відповідачем мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження : Серія [NUMBER] від 12 серпня 1999 року, Серія [NUMBER] від 02 серпня 2003 року та Серія [NUMBER] від 09 грудня 2003 року відповідно. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 у справі № 369/10172/19 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019. Відповідно до характеристики від 10.02.2020 № 2 виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] відвідує групу денного догляду за дітьми Дитячого арт-центру "Dolonki Club" з жовтня 2018 по теперішній час. Батьківські збори відвідує позивач. За період перебування дитини в садочку декілька разів приходив відповідач. Згідно висновку педіатра від 23.08.2019 № 1894 [PERSON] [INFO] має встановлений діагноз - здоровий. Відповідно до довідки Центру розвитку інтелекту "Smartum" [PERSON] [INFO] регулярно відвідує заняття, позивач приймає послуги та оплачує їх згідно з умовами договору. Крім того судом встановлено, що позивач, [PERSON] , її сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідачем неодноразова надавалась фінансова допомога, зокрема сплата аліментів на користь сина [PERSON] [INFO] , інші грошові перекази, що підтверджується чеками АТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до Висновку щодо визначення недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , наданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області від 04.12.2020 № 07-21/3343, орган опіки і піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 4-6 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дітей. Частиною 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17 у своїй постанові від 09.11.2020. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. За результатами допиту свідка, наданих суду матеріалів вбачається, що відповідач виконує свої батьківські обов`язки відносно свого сина, жодного доказу, що б вказував на невиконання ним цих обов`язків, або на недобросовісне їх виконання, суду надано не було. З огляду на вказане суд враховує правові висновки ВС, а також що позбавлення батьківських прав є виключним заходом, що відсутні докази існування підстав, передбачених ст. 164 СК України. Суду не було надано належних та допустимих доказів, що позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , дійсно відповідає інтересам сина [PERSON] , [INFO] . Також суд враховує висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . З урахуванням викладеного суд залишає вимогу про позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON] , [INFO] без задоволення. Вимоги про стягнення судових витрат, судових витрат на правову (правничу) допомогу згідно орієнтовного розрахунку на суму 10 500,00 грн. в даному випадку є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, тому в задоволенні цих вимог суд також відмовляє. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене та правові висновки Верховного Суду,

Outcome: dismissed