Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач просить звільнити з-під арештів житловий будинок по вул.Драгоманова,9 (колишня вул.Воровського) в м.Волочиську, який належить на праві власності [PERSON], і які накладені державними виконавцями відділу ДВС 09.11.2011 року та 09.10.2014 року, оскільки вказаний будинок є предметом договору іпотеки від 28.03.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 27.03.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], в той час як ці арешти були накладені пізніше, ніж було укладено договір іпотеки, ці арешти накладено на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями, без врахування того, що рішенням Волочиського районного суду від 17.01.2012 року в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 27.03.2008 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по вул.Драгоманова,9 в м.Волочиську, який належить на праві власності [PERSON] Вказані арешти не дають можливості позивачу реалізувати свої права іпотекодержателя та виконати рішення суду від 17.01.2012 року. Ухвалою суду від 15.12.2016 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ПАТ [PERSON] Аваль. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить стягнути судові витрати з відповідача [PERSON], представник третьої особи при вирішенні позову покладається на думку суду, пояснивши, що постанови державного виконавця від 2009 року та 2011 року він надати не може, оскільки вказані виконавчі провадження були завершені і в зв'язку із закінченням трьохрічного терміну були знищені, тому не може також пояснити в зв'язку з чим вони були завершені і чому не було знято арешт з майна. Представник ПАТ [PERSON] Аваль та відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, незважаючи на належний виклик, про причини неявки не повідомили, що є підставою для розгляду справи у їх відсутності на підставі наявних у справі документів. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до наступного. На забезпечення виконання кредитного договору №HMV0GK00008048 від 27.03.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], 28.03.2008 року між вказаними особами було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 64,6 кв.м по вул.Драгоманова,9 (колишня вул.Воровського) в м.Волочиську, який йому належить на праві власності. В зв'язку із виниклою заборгованністю за кредитним договором, за позовом ПАТ КБ ПриватБанк рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17.01.2012 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором від 27.03.2008 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки належний на праві власності [PERSON] житловий будинок з невід'ємними приналежностями, загальною площею 64,6 кв.м по вул.Драгоманова,9 (колишня вул.Воровського) в м.Волочиську, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки за початковою ціною 361075 грн., з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням [PERSON] з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В той же час, на вказаний будинок постановами державних виконавців Волочиського районного відділу ДВС від 08.11.2011 року та 01.10.2014 року було накладено арешти по виконанню інших виконавчих проваджень про стягнення коштів з боржника [PERSON] на користь відповідно ПАТ [PERSON] Аваль та ПАТ КБ ПриватБанк. Відповідно до ст.59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини у ч.4 вказаної статті передбачено певні підстави, серед яких немає зазначених позивачем у позові, однак згідно ч.5 вказаної статті вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент виненесення постанов про накаладення арешту на майно), згідно ч.1 ст.52 якого звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до статті 56 вказаного Закону на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації. Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку"). Якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до п.5.13.2. Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 року, яка діяла на момент накладення арештів, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Враховуючи викладене, та те, що арешти накладені постановами державного виконаця від 08.11.2011 року та 01.10.2014 року були накладені пізніше, ніж було укладено договір іпотеки від 28.03.2008 року, один з цих арештів від 08.11.2011 року накладено на користь стягувача ПАТ [PERSON] Аваль, який не є іпотекодержателем, виконавче провадження по якому відсутнє, арешти накладено по виконанню судових рішень про стягнення заборгованості за кредитами, а не з виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, без врахування наявної іпотеки та рішення Волочиського районного суду від 17.01.2012 року, вказані арешти не дають можливості позивачу реалізувати свої права іпотекодержателя та виконати вказане рішення суду, тому вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved