Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що [INFO] року та [INFO] року у пологовому будинку №1 м.Севастополя, АР Крим дружина заявника [PERSON], громадянка Молдови, постійно проживаюча на території України в м.Севастополі народила дітей: доньку [PERSON] та доньку [PERSON], що підтверджується обмінними картками - відомостями пологового будинку про новонароджених від 25.11.2014 року та 06.08.2017 року, які були видані Севастопольським пологовим будинком №1, міської лікарні №5 «Центр охорони здоров'я матері та дитини» м.Севастополя, АР Крим . Просить суд встановити факт народження дітей - [PERSON], дата народження [INFO] року, місце народження - м.Севастополь, АР Крим та [PERSON], дата народження [INFO] року, місце народження - м.Севастополь. Мати - [PERSON], громадянка Молдови, [INFO], постійно проживаюча на території України згідно посвідки серія [NUMBER], виданої Ленінським РВ УМВС України в м.Севастополі 30.10.2009 року, батько - [PERSON], громадянин Азербайджану, [INFO], постійно проживаючий на території України згідно посвідки серія [NUMBER], виданій Ленінським РВ УМВС в м. Севастополі 12.08.2011 року на підставі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації Джульфінського району, м.Джульфа, актовий запис №143 від 21.08.2008 року. В судове засідання заявник не з'явився, в своїй заяві просив справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції в Херсонській області у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] є громадянином Республіки Азербайджан, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS]. На підтвердження цієї обставини заявником надано копію посвідки на постійне проживання в Україні серії [NUMBER], виданої Ленінським РВ УДМС України в місті Севастополі АР Крим. Відповідно до копії копії посвідки на постійне проживання в Україні серія [NUMBER], виданої Ленінським РВ УДМС України в місті Севастополі АР Крим [PERSON] є громадянкою Молдови. Має зареєстрвоане місце роживання: [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації Джульфінського району, місто Джульфа та перекладеного з азербайджанської мови на українську мову бюро перекладів "Planeta Service", [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], подружжю присвоєно спільне прізвище "[PERSON]", актовий запис №143 від 21.08.2008 року. Заявником на підтвердження факту народження дітей [PERSON] [INFO] року та [PERSON] [INFO] року надано обмінні карти пологового будинку, виданого пологовим будинком №1, міської лікарні №5 «Центр охорони здоров'я матері та дитини» Держаної бюджетної установи охорони здоров'я м.Севастополя, АР Крим від 10.10.2015 року та 25.11.2017 року та від 06.08.2017 року, відповідно до яких у [PERSON] народились діти: [INFO] року дівчинка та [INFO] року дівчинка.. Відповідно до ч.1. ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземці та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно дост. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 4, 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення та про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. В судовому засіданні встановлено, що заявник перебуває у шлюбі з 21.08.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом реєстрації Джульфінського району, місто Джульфа та перекладеного з азербайджанської мови на українську мову бюро перекладів "Planeta Service". Від шлюбу у заявника народилися діти [INFO] року та [INFO] року в Держаній бюджетній установі охорони здоров'я м.Севастополя, АР Крим. Заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я, що створений за законодавством України документ встановленої форми про народження дітей - [PERSON] та [PERSON] та на його підставі зареєструвати народження дітей. Таким чином, враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дітей для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявника, так і для новонароджених дітей, суд вважає можливим, як виняток, прийняти до уваги медичні документи, видані лікарняними закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, які підтверджують факт народження на тимчасово окупованій території України, в м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, Україна, доньок - [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі та задовольнити вимоги про встановлення факту народження їх дітей [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку, що є підставою для державної реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved