Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі , посилаючись на те що фактично був прийнятий на роботу на посаду Заступника Керівника представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" в місті Київ з 1.07.2016р. , звільнений 9.08.2016р. 14.12.16р. уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 32 954,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 100 000 грн.,компенсацію витрат спрямованих на забезпечення діяльності Київського представництва ТОВ в розмірі 37 620,01 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 ,117 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, вказував що позивач не був працевлаштований та представництво в м.Києві відсутнє. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до слідуючого висновку. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП основною підставою виникнення трудових правовідносин є факт укладення трудового договору, яким відповідно є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням роботодавця про прийняття працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу або розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 р. фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця. Згідно ст. 26 КЗпП при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Відповідно до наданої позивачем Пропозиції працевлаштування Відповідач прийняв Позивача на роботу па посаду Заступника Керівника представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" в місті Київ з умовою про проходження випробувального терміну, протягом двох місяців. Однак дана Пропозиція сторонами не підписана , як встановлено в судовому засіданні Відповідач не здійснював належного оформлення трудових відносин на період випробувального терміну, позивач з відповідною заявою про прийняття на роботу не звертався. Посилання Позивача що фактично був допущений до роботи з 01 липня 2016 року не може бути прийнято до уваги , оскільки як вказував в судовому засіданні представник відповідача представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" в місті Києві відсутнє, що підтвенрджується відомостями з ЄДРЮ. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд встановив відсутність порушеного права або оспорюваного законом інтересу позивача, оскільки не встановлено що був прийнятий на роботу згідно КЗпП України , встановлена заробітна плата , яка б підлягала виплаті в примусовому порядку, не надано доказів понесених витрат спрямованих на забезпечення діяльності Київського представництва та правову підставу їх відшкодування.

Outcome: dismissed