Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися в суд з вказаним позовом до КП "Воловецький селищний "Водоканалсервіс"" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просять поновити [PERSON] на посаді оператора очисних споруд КП «Воловецький селищний «Водоканалсервіс» та стягнути з КП "Воловецький селищний "Водоканалсервіс"" середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 квітня 2012 року відповідно до наказу №26 він був прийнятий на посаду машиніста КНС - оператора на решітках в КП "Воловецький селищний "Водоканалсервіс"". Наказом №12 від 02.01.2014 року [PERSON] був переведений на посаду оператора очисних споруд даного підприємства. Фактично з 28 квітня 2012 року позивач працював на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. В 2013-14 році між директором підприємства та позивачем виник конфлікт і керівник примусив [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням. В суботу 28 листопада 2015 року [PERSON] через поганий стан здоров'я не виконав протиправного наказу директора та не залишився на роботі після закінчення його робочого часу. 02 грудня 2015 року позивача повідомили, що його звільнено з роботи за власним бажанням» згідно наказу № 128 від 02.12.2015р. В цей же день [PERSON] було видано трудову книжку, в якій значився запис № 28 про звільнення позивача з роботи за ст. 38 КЗпП України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити - поновити його на посаді оператора очисних споруд КП «Воловецький селищний «Водоканалсервіс», а також стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням. Представник позивача [PERSON] в суді позовні вимоги також підтримав, вважає звільнення позивача незаконним, просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] - директор КП «Воловецький селищний «Водоканалсервіс» в судовому засіданні що відбулося 17.12.2015 р., позовні вимоги не визнав, заперечивши їх тим, що позивача було звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, на день його звільнення було проведено повний розрахунок. Надав суду довідку про заробітну плату [PERSON] та штатний розпис працівників КП «Воловецький селищний «Водоканалсервіс» з 01.09.2015 р. Судові засідання за клопотанням представника відповідача та через його неявку неодноразово відкладалися: 22.12.2015 р., 25.12.2015 р. Однак, у відповідності до вимог ст. 157 ЦПК України щодо строків розгляду справ, - справи про поновлення на роботі розглядаються протягом одного місяця, клопотань про продовження строку розгляду справи від сторін не поступило. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги про поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до наказу №26 від 28 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на посаду машиніста КНС - оператора на решітках в КП "Воловецький селищний "Водоканалсервіс"". Наказом №12 від 02.01.2014 року [PERSON] був переведений на посаду оператора очисних споруд даного підприємства. Наказом № 128 від 02.12.2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням. (а.с.5).У трудовій книжці позивача записано про звільнення його з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України - розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника. Згідно ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. В судовому засіданні із показів [PERSON] та його представника встановлено, що [PERSON] не мав бажання звільнятись з роботи та не писав 30 листопада 2015 року заяви про звільнення з роботи. Заява вказаного змісту, без зазначення дати, була написана ним на вимоry директора КП "Воловецький селищний "Водоканалсервіс"" [PERSON] ще рік назад.. Відповідно до ч. 1ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч.2 вказаної статті якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноваженні ним орган не праві звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. [PERSON] надано копію заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, в якій невідомою особою поставлено дату 30.11.2015 року. За таких обставин роботодавець не мав права звільняти [PERSON] до 14.12.2015 року - тобто протягом строку визначеного частиною 1 статгі 38 КЗпП України, а також не мав би права звільнити його і після закінчення вказаноrо строку, якщо працівник не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору. Дослідившии матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в даному випадку має місце недотримання відповідачем вимог трудового законодавства, які регулюють звільнення працівників за власним бажанням. Крім того, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки така грунтується на законних підставах - ст.235 ч.2 КЗпП України і суд виходячи із наданої довідки про заробітну плату [PERSON], вважає стягнути з відповідача на користь позивача за весь час вимушеного прогулу з 02.12.2015 р. по 29.02.2015 р. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України при поновленні працівника на роботі підлягають до задоволення вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.2006 року з наступними змінами, згідно до якого заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за два місяці, що передували звільненню. Згідно наданої довідки заробітна плата [PERSON] за повні два місяці, що передували його звільненню за жовтень 2015 року складає 2659 грн. 22 коп. та за листопад 2014 р. - 2650 грн. 40 коп. В листопаді та грудні 42 робочі дні, тому середня заробітна плата позивача за один день складає: (2659 грн. 22 коп. + 2650 грн. 40 коп.) : ( 42 р.д.) = 126 грн. 42 коп. Кількість днів вимушеного прогулу позивача [PERSON] за період з 02.12.2015 року по 29.12.2015 р. (день постановлення рішення) становить 20 робочих днів. Таким чином заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу складає: 126 грн. 42 коп. х 20 дн. = 2528 грн. 40 коп. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved