Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виробничого приватного підприємства «Землевпорядник» про стягнення заробітної плати. Свій позов обгрунтовуючи тим, що вона працює у Виробничому приватному підприємстві «Землевпорядник» з 18.12.2017 року на посаді другого сертифікованого інженера-землевпорядника на ставку з оплатою мінімальної заробітної плати встановленої законом на момент розрахунку. Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування суми мінімальної заробітної плати, а за наявності коштів - виплачував її. Однак за лютий 2020 року було зараховано 3789,54 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять грн. 54 коп.), за березень 2093,41 грн. (дві тисячі дев`яносто три грн.. 41 коп.), відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір мінімальної зарплати у 2020 році складає 4723,00 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять три грн.. 00 коп.), починаючи з квітня по вересень, включно, 2020 року фактична виплата її заробітної плати не здійснювалась. Також не здійснювалась оплати відпускних за 2018,2019 та 2020 роки, а саме сума становить у 2018 році - 3003,41 грн; у 2019 році - 3064,46 грн; у 2020 році - 3875, 28 грн. Загальна сума заборгованості становить 27178,05 грн. Просила суд, стягнути з Виробничого приватного підприємства «Землевпорядник» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2020 року по вересень 2020 року в сумі 27178,05 грн. (двадцять сім тисяч сто сімдесят вісім грн. 05 коп.). А також заборгованість по невикористаній та не оплаченій відпустці у розмірі 9943,15 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Представник відповідача Виробничого приватного підприємства «Землевпорядник» заперечень проти позову суду не надало. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 18.12.2017 року працює у Виробничому приватному підприємстві «Землевпорядникна посаді другого сертифікованого інженера-землевпорядника на ставку з оплатою мінімальної заробітної плати встановленої законом на момент розрахунку. Як встановлено судом, відповідачем за лютий 2020 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 3789,54 грн., за березень 2093,41 грн., відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір мінімальної зарплати у 2020 році складає 4723,00 грн., починаючи з квітня по вересень, включно, 2020 року фактична виплата її заробітної плати не здійснювалась. Також не здійснювалась оплати відпускних за 2018,2019 та 2020 роки, а саме сума становить у 2018 році - 3003,41 грн; у 2019 році - 3064,46 грн; у 2020 році - 3875, 28 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата має виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективни договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Чинним законодавством, а саме ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Заробітну плату позивач не отримувала більше шести місяців. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-ХІУ підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив мені заробітну плату. Таким чином, враховуючи позицію відповідача, який не надав інших розрахунків, суд приймає до уваги розрахунки подані позивачем та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. З відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved