Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якому просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суму боргу в розмірі 41 766, 67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 479 045, 98 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 04.06.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11354583000. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 49 000,00 дол. США, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02.06.2023 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 208369 від 04 червня 2008 року. Також, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 208372 від 04.06.2008 року. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачі умови укладених договорів не виконали, у зв'язку з чим, станом на 06.05.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, яка становить 41 766,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 479 045,98 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Пояснила, що додаткові угоди з відповідачами, які є поручителями, [PERSON], [PERSON] не укладалися, оскільки п.1.1 договорів поруки передбачено, що поручителі відповідають за всіма зобов'язаннями боржника та ознайомлені з усіма умовами кредитного договору, та укладання додаткових угод не передбачається. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідачем [PERSON]. надано заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між Акціонерним комерційним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11354583000. Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-6 від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статут АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк". Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 49 000,00 дол. США, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02.06.2023 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 208369 від 04.06.2008 року. Також, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 208372 від 04 червня 2008 року. Відповідно до умов вказаних договорів поруки, а саме п.1.1. поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Відповідно п.2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до кредитного договору, отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Також, 25.02.2009 року між Акціонерним комерційним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту №11354583000. Як вбачається зі змісту вказаної додаткової угоди, з 28.02.2010 року відбулася зміна відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту №11354583000 з 9,5% до 15%. Також, у судовому засіданні встановлено, що додаткові угоди до договорів поруки з [PERSON], [PERSON] у зв'язку зі збільшенням відсоткової ставки за користування кредитом не укладалися. У зв'язку з укладанням шлюбу відповідачем [PERSON] змінено прізвище на [PERSON]. Відповідач [PERSON]., як було встановлено в судовому засіданні, зобов'язання за кредитним договором №11354583000 належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 06.05.2014 року має заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом в розмірі 41 766, 67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 479 045, 98 грн., яка складається з: 34 385, 70 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 394 389, 40 грн. - кредитна заборгованість; 6 337, 29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 72 686, 03 грн. - заборгованість по процентам; 347, 06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 3 980, 62 грн. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 696, 62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 7989, 93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положення ст. 612 ЦК України встановлює поняття прострочення боржника, відповідно до даної норми Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем, досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, позичальник обізнаний про умови кредитного договору та зобов'язання своєчасно повертати отримані кредитні кошти, а також сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття "кредиту". Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Як визначено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема спала неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON].по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №11354583000 від 04.06.2008 року в розмірі 41 766, 67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 479 045, 98 грн., яка складається з: 34 385, 70 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 394 389, 40 грн. - кредитна заборгованість; 6 337, 29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 72 686, 03 грн. - заборгованість по процентам; 347, 06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 3 980, 62 грн. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 696, 62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 7989, 93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Стосовно вимог щодо стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості, суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України та роз'яснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як зазначалося вище у рішенні суду, що 25.02.2009 року між Акціонерним комерційним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту №11354583000, за якою відбулася зміна відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту №11354583000 з 9,5% до 15%, що в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності, зокрема, і відповідальності поручителів. Також, було встановлено, що додаткові угоди до договорів поруки з [PERSON], [PERSON] у зв'язку зі збільшенням відсоткової ставки за користування кредитом не укладалися. Оскільки банк відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту збільшив обсяг відповідальності, але без згоди поручителя [PERSON], [PERSON], то підстав для покладання на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком не має, оскільки порука припинилася. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial