Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідач, який є батьком малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , після звільнення з місць позбавлення волі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не надає кошти на їх утримання, не піклується про них, не спорює належним умов для їхнього проживання. За місцем проживання - характеризується негативно. Посилаючись на те, що [PERSON] не забезпечує належних умов для проживання та виховання дітей та враховуючи, що мати дітей позбавлена батьківських прав, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь дітей на їх утримання в розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою від 24.01.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 25.03.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву у якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі, оскільки відповідач не займається вихованням та утриманням дітей. Просила позов задовольнити та розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця про\-живання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію пові\-домлення або виклику, на останню відому судо\-ві адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою біль\-ше не проживає або не знаходиться. Свідок [PERSON] подала письмові пояснення у яких вказала, що вона є фахівцем із соціальної роботи Острозького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і вказала, що малолітні діти [PERSON] на час перебування його у виправній колонії перебували під опікою [PERSON] , [PERSON] на території сільської ради не проживає, утриманням дітей не займається, не бере участі у їхньому вихованні, матеріально не допомагає, не має постійного заробітку. Свідок [PERSON] подала письмові пояснення у яких вказала, що вона є секретарем Верхівської сільської ради і вказала, що малолітні діти [PERSON] на час перебування його у виправній колонії перебували під опікою його матері [PERSON] , яка займається їхнім вихованням, доглядом, фінансовим та матеріальним забезпеченням. [PERSON] з жовтня 2019 року на території сільської ради не проживає, точне місце його перебування не відоме, утриманням дітей не займається, не бере участі у їхньому вихованні, матеріально не допомагає, не має постійного заробітку. За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З свідоцтв про народження встановлено, що [PERSON] значиться батьком трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с.7,8,9) З характеристик на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вони за період навчання у НВК "Верхівська ЗОШ І-ІІ ст. - ДНЗ" зарекомендували себе як старанні учні. Встановлено, що діти приходять до школи у належному вигляді, забезпечені усім необхідним. Бабуся - [PERSON] , яка є опікуном, приймає активну участь у вихованні і житті дітей. Регулярно відвідує НВК. (а.с.10,11,12) Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13.07.2015 [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнуто на користь дітей аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку. (а.с.14-15) З 31.07.2015 малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають на первинному обліку служби у справах дітей Острозької райдержадміністрації, як такі, що мають статус "діти, позбавлені батьківського піклування", що підтверджується наказом начальника служби у справах дітей №54 від 31.07.2015, розпорядженням голови райдержадміністрації від 31.07.2015 №199. Їхнім опікуном відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 31.07.2015 №201 було призначено рідну бабусю зі сторони батька - [PERSON] (а.с.16,17,18) Згідно акту обстеження умов проживання від 27.12.2019 та 15.01.2020 довідки про склад сім`ї від 20.12.2019 встановлено, що за місцем проживання [PERSON] , та [PERSON] та його дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для виховання останніх створено задовільні умови, в будинку підтримується чистота, одяг чистий та акуратно складений. Бабуся забезпечує дітей всім необхідним, діти доглянуті та виховані. Батько дітей не бере участі у їх вихованні, разом з дітьми не проживає, місце його перебування невідоме. (а.с.19,20,24) З повідомлення виконавчого комітету Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області від 12.12.2019 та висновку від 26.12.2019 встановлено, що вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] оскільки він не проживає разом з дітьми, не займається їхнім доглядом та вихованням, може негативно впливати на їх розвиток та подальше життя. (а.с.22,34,35,36) Після звільнення з місця відбування покарання [PERSON] , всупереч чинному законодавству, не з`явився в службі у справах дітей райдержадміністрації з клопотанням про повернення йому власних дітей на виховання та проживання. Не відреагував на письмове запрошення його в службу для з`ясування питання подальшої долі дітей, що підтверджується листом ССД від 20.12.2019. (а.с.25,27,31) З висновку Острозької РДА Рівненської області №281/01-31 від 17.01.2020, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.37-38) Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьком трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , яка позбавлена батьківських прав. З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітніх дітей, не приділяє належної уваги їх вихованню, не створює належних умов для їх проживання та матеріального забезпечення. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своїх дітей має місце на протязі тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо нього заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своїх дітей. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ними не займався, не піклувався про них, матеріально не утримував, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки [PERSON] своїх малолітніх дітей не утримує, то з нього на утримання дітей слід стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини доходу. При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідача по справі інших утриманців, його стан здоров`я та стан здоров`я малолітніх дітей. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач інвалідності не має та має можливість працювати, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 22.01.2020, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що малолітні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на час розгляду справи в суді мають опікуна - [PERSON] , то аліменти з [PERSON] слід стягувати на її користь. Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути 1681,60 грн. судового збору. На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України,

Outcome: approved