Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між сторонами у встановленому порядку був укладений шлюб. Від даного шлюбу дітей немає. Сім`я фактично розпалась, примирення неможливе. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Зазначає, що відповідач ухиляється від розірвання шлюбу через відділ ДРАЦС, унаслідок чого позивач змушена звертатися до суду. У зв`язку з викладеним просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що через органи РАЦСу розлучатися не бажає., проте позовні вимоги визнає, термін для примирення не потрібний. З огляду на це суд на підставі ст. 247 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , 07.11.2015, відповідно до актового запису № 2264, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У вересні 2020 року шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинилися, у тому числі і ведення спільного господарства. Сторони проживають окремо. Позивач вважає неможливим подальше подружнє життя і збереження сім`ї, зазначає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідач позовні вимоги визнав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони примиритися бажання не виявили. Враховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, тобто « [PERSON] ». Спору про поділ майна на момент розгляду даної справи сторони не мають, тому вказане питання судом не вирішується. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.". Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, уважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 454,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved