Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості перед АТ «МетаБанк» за кредитним договором, що присуджена рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2016 року, та рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 333/4780/19 від 17.05.2019 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб?єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Просив виселити відповідачів з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] із зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 4 202,00 грн. Представники позивача, які діють на підставі довіреності Приставка Р.О., Полуляхова Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у ній, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. В судові засідання, призначені на 27.10.2020 року, 01.12.2020 р., 25.01.2021 року, 22.02.2021 року, 05.05.2021 року, відповідачі по справі не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позову та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавали. Судом були направлені судові повістки на адресу відповідачів, за якою останні зареєстровані, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», на конверті містяться відмітки листоноші про залишення відповідачам повідомлення про необхідність з`явитись до поштового повідомлення для отримання кореспонденції, але з невідомих причин відповідачі не отримали судову повістку. В зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачі повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. Представник третьої особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Білик Н.О., яка діє на підставі довіреності, надіслала до суду письмові пояснення в яких просила відмовити в частині позовних вимог щодо виселення з квартири неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 09.08.2007 року між Акціонерним банком «Металург» правонаступником якого є акціонерне товариство «МетаБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 604000450516А, за яким банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі придбання житла у сумі 48 710 доларів США на строк до 09 серпня 2027 року шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, відкритий в банку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 14,5 % річних. 25.01.2008 року в забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір № 9040004505103 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. за реєстр №77. Всупереч взятим на себе договірним зобов?язанням відповідач [PERSON] та її поручитель [PERSON] кредит не повернули, належні проценти не сплати у зв?язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2016 року у справі № 333/8376/15-ц пр.№2/333/418/16, стягнуто [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 604000450516А від 09.08.2007 року у розмірі 5 281 доларів 55 центів США ( 61 442,40 гривень). Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2019 року № 333/4780/19 (пр.№2/333/243/19) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 5 775,95 доларів США (63 748,07 грн.). Згідно з іпотечним договором іпотеки квартира [ADDRESS] загальною площею 65,9 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м належить [PERSON] . Згідно з п.1.1 Іпотечного договору іпотекою забезпечується виконання відповідачем 1 всіх його зобов?язань за Кредитним договором, включаючи зобов?язання повернути суму виданого кредиту у розмірі 48 710,00 США сплатити відсотки за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафа, пені)будь-яких інших платежів, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати у в повному обсязі збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням Кредитного договору. Згідно п.1.2 Договору іпотеки та п.1.3 договору іпотеки, відповідно до звичайних цін, що склалися на момент укладення цього договору та на підставі взаємної згоди сторін вартість предмета іпотеки за згодою сторін складає 265 200 грн. Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору у випадку настання однієї з подій, зазначених у пунктах п.2.2, 2,3 цього договору, іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса чи шляхом позасудового врегулювання. 02.10.2018 року позивач на адресу [PERSON] , надіслав вимогу про усунення порушень за кредитним договором вих.№ 10/3514 від 02.10.2018 року, що отримана 08.10.2018 року. Проте жодних дій, спрямованих на виконання умов Кредитного договору чи Іпотечного договору Іпотекодавцем вчинено не було. Частинами 1, 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предметі іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом (ч.3 ст.109 ЖК УРСР). Аналогічна норма міститься в ст.40 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов?язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч.2 ст.39 цього Закону відповідне рішення може бути прийнято судом (за заявою іпотеко держателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 09.09.2015 року справа № 6-455цс15. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення стягнення на жиле приміщення, що було придбано громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою цього жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки [PERSON] було придбано за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє міс проживання. В статті 3 вказаного Закону встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здійснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців. За таких обставин та враховуючи, що відповідачі у встановлений законом строк добровільно не звільнила спірне житлове приміщення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved