Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

В лютому 2021р. позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 1-д «Про оголошення догани» від 8.12.2020року в частині оголошення догани [PERSON] , директору фінансовому, визнати незаконним та скасувати наказ № 9-К «Про звільнення» від 15 січня 2021р. в частині звільнення [PERSON] , директора фінансового, поновити її на роботі на посаді директора фінансового Закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також заборгованість по заробітній платі в розмірі 505 грн. 07 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що працювала в Закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» з 2001 по 2021р.р. та обіймала посади в.о. головного бухгалтера, головного бухгалтера, проректора з фінансово-економічної роботи-головного бухгалтера, фінансового директора та директора фінансового вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». 08 грудня 2020 року Закладом вищої освіти "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" видано наказ № 1-д "Про оголошення догани", згідно якого [PERSON] , директору фінансовому, оголошено догану за свідомий бойкот і невиконання наказів, розпоряджень і вказівок президента щодо виконання службових обов`язків. 15 січня 2021 року Закладом вищої освіти "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" видано наказ № 9-К "Про звільнення", згідно якого [PERSON] , директора фінансового, звільнено з 15.01.2021 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, як такої до якої раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 стаття 40 КЗпП України). Наказ № 9-К прийнятий, враховуючи вже оголошену [PERSON] догану наказом від 08.12.2020р. № 1-Д, а також факт порушення правил внутрішнього розпорядку, зафіксований актом від 14.01.2021 року. Позивачка вважає вказані накази незаконними, оскільки свої трудові обов`язки вона виконувала належним чином, в тому числі накази та розпорядження президента та не порушувала правила трудового розпорядку, тому просить накази про оголошення догани та про її звільнення визнати незаконними та скасувати, поновивши її на займаній посаді. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (том 1 а.с. 95-96). 28.04.2021р. від відповідача надійшов відзив, згідно якого відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що дисциплінарні стягнення у вигляді оголошення догани та звільнення були застосовані до позивачки відповідно до норм чинного законодавства, оскільки позивачка не виконала п. 2 Розпорядження від 29.10.2020р. «Про запровадження системи внутрішнього контролю в Університеті «Україна», що полягало у ненаданні відповідних документів, необхідних для перевірки бухгалтерських рахунків 376, 377 до 3.11.2020р., не погодила наказ від 29.10.2020р. № 179 «Про запровадження системи внутрішнього контролю в Університеті «Україна»; не погодила наказ «Про адміністрування автоматизованої системи «Акцент» від 7.12.2020р. № 206, пояснення з цього приводу позивачкою надані не були, за що їй було оголошено догану. Підставою для винесення наказу «Про звільнення» від 15.01.2021р. № 9-К було невиконання позивачкою вимог Розпорядження від 29.10.2020р. 67-Р, невиконання наказу від 4.12.2020р. № 179; невиконання Наказу від 14.12.2020р. № 212, невиконання Наказу від 23.10.2020р. № 174; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, зафіксоване актом від 14.01.2021р. Так, наказом від 14.12.2020р. № 212 позивачку визнано відповідальною та зобов`язано надати Центру внутрішнього аудиту документи згідно з Додатком № 1 та надати доступ до бухгалтерських регістрів в електронному та паперовому вигляді або до електронної бази даних програми «Акцент», проте вимоги вазаного наказу виконані не були. Від ознайомлення зі службовою запискою від 12.01.2021р. № 13 та необхідність надання пояснень до 15.00 13.01.2021р. [PERSON] відмовилась. Факт порушення правил внутрішнього розпорядку щодо відсутності позивачки на робочому місці 14.01.2021р. о 12.30 год. та вживання спиртних напоїв зафіксований актом від 14.01.2021р. Таким чином, у зв`язку з систематичним порушенням трудової дисципліні, що полягає у невиконанні наказів керівника, порушення правил трудової дисципліни до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення 15.01.2021р. Крім того, вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, оскільки згідно акту від 15.01.2021р. [PERSON] відмовилась від ознайомлення з актом про звільнення, а тому, звернувшись до суду з даним позовом 17.02.2021р. позивачкою пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк, що є підставою для відмови в позові (т. 1 а.с. 132-135). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року за клопотанням представника позивачки у зв`язку зі складністю справи, необхідністю виклику свідків, значенням даної справи для позивачки та погодженням представника відповідача постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 82-83). 7.07.2021р. від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому вона проти доводів відповідача заперечує, посилаючись на те, що строки звернення до суду з даним позовом позивачкою пропущені не були, оскільки копію наказу про звільнення вона отримала поштою лише 9 лютого 2021р., о тому позов пред`явлено протягом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України - в місячних строк з дня вручення копії наказу про звільнення. Крім того, позивачка не мала можливості виконати вимоги Розпорядження від 29.10.2020р. 67-Р з поважних причин, зокрема, у зв`язку з перебуванням на лікарняному та через встановлення занадто коротких строків для підготовки, завірення та подання фінансових документів за період з 2015 - 2020р.р. Щодо непогодження наказу від 29.10.2020р. № 179 «Про запровадження системи внутрішнього контролю в Університеті «Україна», то до кола посадових обов`язків [PERSON] не входить «погодження» наказів. Крім того, даним наказом зобов`язано [PERSON] та [PERSON] надавати Центру внутрішнього аудиту щодня (до 11.00) інформацію, передбачену Додатком 2, щоквартально (до 25 числа місяці, на наступає після закінчення кварталу) Додаток 3,4. Тобто даний наказом фактично відбулася зміна істотних умов праці [PERSON] , оскільки доповнено її функції новими обов`язками - звітувати перед новоствореним Центром внутрішнього аудиту. Також Центру внутрішнього аудиту було передано частину функцій Департаменту фінансово-господарської роботи - вести договірну роботу та зберігати укладені університетом договори. Таким чином, у серпні-вересні 2020р. в університеті відбулася зміна в організації праці, проте, такі зміни відбувались баз дотримання порядку, передбаченого ст. 32 КЗпП України. Тобто не підписання наказу № 179 від 29.10.2020р. [PERSON] не може кваліфікуватись як винна умисна поведінка, яка призвела до порушення трудової дисципліни, оскільки [PERSON] не зобов`язана була погоджуватись на змінені умови праці, що проводились з порушенням КЗпП України. Твердження відповідача про невиконання вимог наказу № 174 від 23.10.2020р. та наказу № 212 від 14.12.2020р. є безпідставними, оскільки 15.12.2020р. [PERSON] листом повідомила про часткове виконання вимог наказу № 212 від 14.12.2020р. та надання фінансових документів, а також неможливість виконання наказу № 212 від 14.12.2020р. в частині (подання консолідованої інформації за 2020р. після завершення фінансового року та підготовку відповідної звітності до подачі в контролюючі органи, а також про відсутність можливості надання кодів доступу адміністратора до БД «Акцент» по причині їх відсутності, оскільки ні вона, ні співробітники департаменту фінансово-господарсьвої діяльності не мали належної кваліфікації для адміністрування електронних баз даних). Таким чином, [PERSON] фактично виконала вимоги наказу № 212 від 14.12.2020р. і повідомила про це керівника університету листом від 15.12.2020р. Доводи відповідача щодо порушення трудової дисципліни [PERSON] , відсутність на робочому місці о 12.30год. 14.01.2021р. та вживання спиртних напоїв вважає безпідставними, оскільки згідно наказу № 225 від 18.12.2020р. в Університеті «Україна» установлений режим дистанційної роботи із застосуванням електронних комунікаційних технологій, графік чергувань працівників станом на 15.01.2021р. затверджений не був, обставини вживання позивачкою алкоголю є надуманими і не підтвердженими належними доказами (т. 2 а.с. 14-22). 20.09.2021р. від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому він вважає твердження представника позивачки у відповіді на відзив необґрунтованими та вважає, що брак часу у [PERSON] не є поважною причиною для невиконання розпорядження від 29.10.2020р., оскільки 30.10.2020р. вона мала можливість оцінити певний об`єм роботи, який потрібно було виконати до 3.11.2020р., проте жодних повідомлень до керівництва про неможливість виконання за браком часу від неї не надходило. Погодження наказів позивачкою передбачено Інструкцією з діловодства, зокрема, п.п. 2.55-2.57, а також тим, що попередні накази нею погоджувались. При цьому в разі відмови у погодженні позивачкою мали бути подані письмові зауваження. Посилання позивачки на зміну умов праці внаслідок доповнення її трудових функцій - звітування перед Центром внутрішнього аудиту є безпідставним, оскільки вказані обставини не є істотними умовами праці в розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Також вважає безпідставним твердження позивачки про відкликання електронного підпису банківських та фінансових документів та неможливість, з зв`язку з цим, доступу до АС «Акцент», оскільки відсутність електронного підпису банківських та фінансових документів не впливає на наявність чи відсутність доступу до АС «Акцент» (т. 2 а.с. 65-68). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 82-83). В судовому засіданні представник позивача та позивачка позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та запереченні. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засідання, наказом № 71-к від 15.06.2001р. [PERSON] прийнята на посаду в.о. головного бухгалтера та з цього часу працювала у відповідача на посадах головного бухгалтера, проректора з фінансово економічної роботи - головного бухгалтера, фінансового директора-головного бухгалтера, фінансового директора, директора фінансового (т. 1 а.с. 23-24 - копія трудової книжки). Наказом № 1-д "Про оголошення догани" від 08 грудня 2020р. [PERSON] оголошено догану за невиконання п. 2 Розпорядження від 29.10.2020р. № 67-Р, непогодження наказу від 29.10.2020р. № 179 та неподання письмових зауважень відповідно до п. 1.9 Наказу від 25.11.2020р. № 202, непогодження з 28.10.2020р. змісту типового договору (контракту) (т. 1 а.с. 25-26). Наказом № 9-К від 15.01.2021р. «Про звільнення» [PERSON] звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, як таку, до якої раніше застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ч. 40 КЗпП України) (т. 1 а.с. 27). Вирішуючи питання про правомірність дій роботодавця при накладенні дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення працівника [PERSON] суд виходить з наступного. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з цим саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України). У випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, він може бути звільнений роботодавцем на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок. Чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків. Отже, при вирішенні питання про правомірність звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України доказуванню підлягають: факт вчинення працівником дисциплінарного проступку - протиправного винного невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків, факт застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування за попереднє порушення трудової дисципліни, обґрунтування висновку про те, що подальше залишення такого працівника на роботі суперечить інтересам виробництва. У наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на систематичне порушення трудових обов`язків з боку працівника (постанова Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №172/1113/16-ц). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з?ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку. До працівника за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Щодо наказу № 1-д "Про оголошення догани" від 08 грудня 2020р. судом встановлено наступне. Розпорядженням від 29.10.2020 року № 67-Р з метою здійснення оперативного контролю (відповідно до розпорядження № 40-р від 14.08.2020р.) за фінансово-господарською діяльністю зобов`язано [PERSON] надати Центру внутрішнього аудиту документи, зокрема, оборотно-сальдові відомості, розшифровки дебіторської та кредиторської заборгованості за кожен квартал, договори позички та фінансової допомоги, касові документи, журнали-ордери за рахунками 376, 377, за кожен квартал за період з 01.01.2015р. по 30.10.2020р. включно в строк до 3.11.2020р. Як зазначено позивачкою та не заперечується представником відповідача, вказане розпорядження було отримано в п`ятницю, 30.11.2020р., проте уже в понеділок 2.11.2020р. у позивачки підвищилась температура, у зв`язку з чим вона звернулась до лікаря та здала тест на COVID-19, який виявився позитивним і з 4.11.2020р. по 23.11.2020р. [PERSON] перебувала на лікарняному (т. 1 а.с. 33-36). Даний факт також підтверджується і наказом № 282-К, згідно якого запроваджено з 3.11.2020р. працівникам департаменту фінансово-господарської діяльності дистанційну роботу на дому до офіційних результатів тесту на гостру респіраторну хворобу COVID-19 [PERSON] , директора фінансового (т. 1 а.с. 32), а також наказом від 285-К від 5 листопада 2020р. про направлення на самоізоляцію з 5.11.2020р. по 16.11.2020р. працівників, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19 (т. 2 а.с. 43). Таким чином, наданими доказами підтверджуються доводи позивачки про неможливість виконання розпорядження від 29.10.2020 року № 67-Р в строк до 3.11.2020р., дане розпорядження не було виконано у зв`язку з її хворобою, тобто з поважних причин, іншого строку для виконання вказаного розпорядження відповідачем встановлено не було, а тому його невиконання не може бути підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Також підставами для застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді догани зазначено ухилення від погодження та підписання наказу № 179 від 29.10.2020 року «Про запровадження системи внутрішнього контролю в Університеті «Україна», наказу від 7.12.2020р. «Про адміністрування автоматизованої системи «Акцент». Як вбачається з пояснювальної [PERSON] від 9.12.2020р., наказ № 179 від 29 жовтня 2020р. надіслано на її електронну адресу лише 4.12.2020р. о 14.54год., що практично унеможливило його виконання до 4.12.2020р. (т. 1 а.с. 47). Про те, що вказаний наказ розісланий відділом організаційної роботи і контролю тільки 4.12.2020р. зазначено і в наказі про оголошення догани. При цьому матеріали справи не містять будь-яких відомостей, яким чином і коли позивачці пропонувалось погодити та підписати наказ № 179 від 29.10.2020р. та наказ № від 7.12.2020р. «Про адміністрування автоматизованої системи «Акцент» і що вона умисно ухилялась від цього. Дане підтверджується і службовою запискою [PERSON] від 23.12.2020р. (а.с. 50-51). Крім того, позивачка заперечує той факт, що до кола її посадових обов`язків (до трудової функції) входить «погодження» наказів про запровадження системи внутрішнього контролю в Університеті «Україна», наказів про адміністрування автоматизованої системи «Акцент», змісту типового договору (контракту) з головним бухгалтером ТВСП, відповідачем же не надано посадової інструкції директора фінансового, а тому суд вважає, що відповідачем не доведено факту винного вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, а саме «непогодження» наказів, що стало однією з підстав для оголошення догани. Посилання представника відповідача на те, що обов`язок погодження наказів закріплений в п.п. 2.55 - 2.57 Інструкції з діловодства у Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна» суд не приймає до уваги, оскільки в даній інструкції не зазначено обов`язку конкретної посадової особи (в даному випадку - директора фінансового) погоджувати певні документи, і відомостей про ознайомлення позивачки з вказаною інструкцією суду не надано (т. 1 а.с. 168-182). Таким чином, відповідачем не надано доказів, що підтверджують вину позивачки та факт неналежного виконання покладених на неї трудових обов`язків, як складових дисциплінарного проступку, а тому наказ № 1-д від 8.12.2020р. в частині оголошення догани [PERSON] підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Щодо наказу № 9-К "Про звільнення" від 15 січня 2021 року слід зазначити наступне. З наказу № 9-К вбачається, що причинами звільнення [PERSON] зазначено, що станом на 15 січня 2021 року не виконані вимоги розпорядження від 29.10.2020 № 67-Р, наказу від 04.12.2020 року № 179, наказу від 14.12.2020 року № 212, наказу від 23.10.2020 року № 174, які передбачали заходи ліквідації перешкод проведення незалежного аудиту фінансово-господарської діяльності університету (т. 1 а.с. 27). Враховуючи, що за невиконання вимог розпорядження від 29.10.2020р. № 67-Р станом на день видачі наказу про звільнення позивачка уже була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, зазначення невиконання даного розпорядження як однієї з підстав для звільнення суперечить ч. 2 ст. 149 КЗпП України, відповідно до якої за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Наказом № 212 «Про здійснення аудиторської перевірки» від 14.12.2020 року розпочато проведення незалежного зовнішнього аудиту фінансової звітності Університету «Україна» за період з 01.01.2019 року по 14.12.2020 року (а.с. 32 том №1). Зазначеним наказом позивачку зобов`язано надати Центру внутрішнього аудиту документи, згідно з додатком № 1 та доступ до бухгалтерських регістрів в електронному і паперовому вигляді або до електронної бази даних програми «Акцент» (т. 1 а.с. 44). Про виконання вказаного наказу [PERSON] 14 грудня 2020р. було надано пояснення щодо надання та місця знаходження зазначених в Додатку 1 до наказу документів, а також про неможливість виконання наказу № 212 від 14.12.2020 року в частині подання консолідованої інформації за 2020 рік після завершення фінансового року та підготовку відповідної звітності до подачі в контролюючі органи, про відсутність можливості надання кодів доступу адміністратора до БД «Акцент» по причині їх відсутності, оскільки ні вона, ні співробітники департаменту фінансово-господарської діяльності не мали належної кваліфікації для адміністрування електронних баз даних (т. 1 а.с. 49). Вищезазначене свідчить про виконання наказу № 212 від 14.12.2020 року позивачкою в тій частині, що знаходиться в її компетенції, про що керівництво університету проінформоване листом від 15.12.2020 року (вх. № 562). З акту про відмову від ознайомлення під особистий підпис [PERSON] та [PERSON] вбачається, що комісія у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було запропоновано [PERSON] ознайомитись під особистий підпис зі службовою запискою [PERSON] від 12.01.2021р. «Щодо стану виконання наказу від 14.12.2020р. № 212» та надати пояснення з приводу фактів, викладених в ній до 15.00.13.01.2021р. (т. 1 а.с. 155). При цьому самої службової записки [PERSON] від 12.01.2021р. «Щодо стану виконання наказу від 14.12.2020р. № 212» суду надано не було, а з наданого [PERSON] пояснення № 17 від 13.01.2015р. на вказану службову записку вх. 13 від 12.01.2021р. вбачається, що надати певні документи вона не має можливості, оскільки вони перебувають в захопленому корпусі «А». Бухгалтерські регістри Університету «Україна» формувалися виключно в електронному вигляді за допомогою АС «Акцент». На даний час відсутня можливість використання програми БД «Акцент» і про виникнення проблем з її адмініструванням вона неодноразово повідомляла в усній формі, а також службовою запискою від 30.11.2020р. (т. 1 а.с. 54). З службової записки [PERSON] від 30.11.2020р. вбачається, що вона повідомила Президента Університету «України» про відсутність адміністратора бази даних, який обслуговував АС «Акцент», загрозу виходу з ладу та зупинки її роботи, а також про відсутність доступу у працівників до внутрішньої її частини (т. 1 а.с. 37). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що виконання в повному обсязі наказу від 14.12.2020р. № 212 [PERSON] не виявилося можливим з підстав, що від неї не залежали, а тому суд не вбачає в діях [PERSON] умисного винного ухилення від виконання своїх посадових обов`язків в частині виконання наказу № 212 від 14.12.2020р. Наказом від 23.10.2020р. № 174 «Про делегування повноважень» делеговано керівникам напрямків повноваження щодо затвердження положень про структурні підрозділи університету та затвердження посадових інструкцій працівників університету. Керівникам напрямків переглянути наявні положення про підпорядковані структурні підрозділи університету, посадові (робочі) інструкції підлеглих працівників, внести до них необхідні зміни та доповнення, розробити відсутні і подати на затвердження до 1 грудня 2020р. (т. 1 а.с. 144, т. 2 а.с. 28). Однак, з даного наказу не вбачається, що саме повинна була виконати [PERSON] як директор фінансовий і що нею не було виконано до 1 грудня 2020р. Крім того, з даного наказу не вбачається факт ознайомлення з ним позивачки під особистий підпис, як цього вимагає п. 4 наказу. Наказу № 179 від 4.12.2020р., про невиконання якого зазначено в наказі про звільнення позивачки, а також і доказів його невиконання відповідач суду не надав. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачці пропонувалось надати письмові пояснення щодо невиконання наказів № 179 від 4.12.2020р., № 174 від 23.10.2020 року, зокрема, що позивачку було ознайомлено із службовою запискою начальника юридичного відділу Шамрая В.Г. від 15.01.2021р., яка передувала винесенню наказу № 9-К від 15.01.2021р. про звільнення (т. 1 а.с. 137-140), чим порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Верховним Судом України у постанові Судової палати у цивільних справах від 19.10.2016р. у справі № 6-2801цс15 зазначено, що відповідно до ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Також у наказі № 9-К зазначено, що він прийнятий, враховуючи вже оголошену позивачці догану наказом від 08.12.2020р. № 1-Д, а також факт порушення правил внутрішнього розпорядку, зафіксований актом від 14.01.2021 року . З акту № 1 від 14.01.2021р. вбачається, що комісією виявлено відсутність на робочих місцях в своєму кабінеті директора фінансового [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] . В подальшому в одному з кабінетів фінансово-господарськох діяльності були виявлені 7 посадових осіб університету, які сиділи за столом і вживали спиртні (алкогольні) напої, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 56). З копії пояснення від 15.01.2021р., підписаної [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що згідно наказу № 225 від 18.12.2020р. в Університеті «Україна» установлений режим дистанційної роботи із застосуванням електронних комунікаційних технологій. Станом на 15.01.2021р. графік чергування працівників департаменту фінансово-господарської діяльності не затверджений. О 12.25год. всі вийшли в сусідній кабінет, щоб пообідати, при цьому спиртних напоїв ніхто не вжавав. Після 12.30год. всі повернулись до своїх кабінетів та перебували на робочих місцях. Обідня перерва в Університеті складає 45 хв. і у зв`язку «плаваючим» графіком роботи, який передбачає можливість виконання трудових обов`язків і в обідню перерву, зазвичас працівники самостійно вирішують, коли можна пообідати. За весь час роботи в Університету це був перший випадок складання акту про порушення трудової дисципліни, вважають, що це пов`язано з неприязне ним відношенням до працівників департаменту начальника юридичного відділу Шамрая В.Г. (т. 1 а.с. 57-58). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили зазначені в даному поясненні обставини та пояснили, не дивлячись на впровадження наказом від № 225 від 18.12.2020р. в Університеті дистанційного режиму роботи вони 14.01.2021р. вийшли на роботу для виконання своїх трудових обов`язків. Близько 12.30 год. зібрались в одному кабінеті, щоб пообідати і були присутні під час складання акту, перевірка здійснювалась вперше, алкогольних напоїв ніхто не вживав, дисциплінарних стягнень до них застосовано не було. [PERSON] вважають висококваліфікованим спеціалістом, однак протягом останнього часу на їх Департамент систематично здійснювався психологічний тиск зі сторони керівництва, що ускладнювало нормальне функціонування всього департаменту, а також призвело до звільнення більшості працівників департаменту за власним бажанням після звільнення відповідачем головного бухгалтера та фінансового директора. Також зазначили, що АС «Акцент» вийшла з ладу, однак коли вона і функціонувала, кожен працівник під своїм паролем мав доступ до неї лише в частині, необхідній для виконання своїх обов`язків, а не до системи в цілому. Враховуючи той факт, що наказом № 225 від 18.12.2020р. в Університеті «Україна» був встановлений режим дистанційної роботи на виконання Постанови Кабінету міністрів України від 1236 від 9.12.2020р., зокрема, п. 20 Постанови, згідно якого рекомендовано у період з 11 січня до 22 січня 2021р. включно установити для працівників режим дистанційної (надомної) роботи, відсутність графіку чергування працівників департаменту фінансово-господарської діяльності Університету «Україна» на даний період, відповідно до якого позивачка 14.01.2021р. була зобов`язана знаходись на робочому місці, відсутність доказів вживання спиртних напоїв на робочому місці, суд вважає, що перевірка присутності працівників на робочих місцях 14.01.2021р. не узгоджується з наказом № 225 від 18.12.2020р., а тому не може бути прийнятий до уваги зазначений в наказі про звільнення Акт перевірки від 14.01.2021 року в якості доказу порушення [PERSON] правил внутрішнього розпорядку. Також суд звертає увагу на те, що в порушення ч. 3 ст. 149 КЗпП України при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем не було враховано попередню роботу позивачки. Так, з матеріалів справи вбачається та не спростовується представником відповідача, що за час роботи в Університеті позивачка протягом 2010-2021р. неодноразово нагороджувалась грамотами та дипломами, постійно підвищувала свою кваліфікацію на професійні навички (а.с. 65-90), будь-яких дисциплінарних стягнень не мала. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що звільнення позивачки на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України було здійснено відповідачем без дотримання вимог трудового законодавства, оскільки факти невиконання без поважних причин своїх трудових обов`язків [PERSON] , та наявність її вини відповідачем не доведено, не надано доказів того, що при накладенні дисциплінарних стягнень на позивачку у повній мірі було дотримано передбачені ст.ст. 147, 148, 149 КЗпП правила та порядок застосування дисциплінарних стягнення, в тому числі і щодо врахування попередньої роботи позивачки, а тому звільнення [PERSON] не можна вважати законним. За положеннями ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність визнати незаконним наказ № 9-К від 15.01.2021р. Закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» з посади директора фінансового на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України та поновити позивачку на роботі. Твердження представника позивача про те, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі і дане є підставою для відмови в позові суд вважає безпідставним, оскільки копію наказу про звільнення [PERSON] отримала поштою лише 9 лютого 2021р., а тому позов пред`явлено протягом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України - в місячних строк з дня вручення копії наказу про звільнення (т. 1 а.с. 62-64). При цьому суд не приймає до уваги наданий відповідачем акт, складений 15.01.2021р. о 16.44год. про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом № 9-К від 15.01.2021р. про звільнення, оскільки зі змісту вказаного акту не вбачається, що [PERSON] пропонувалось отримати його копію, як це передбачено ст. 47 КЗпП України. Крім того, [PERSON] пояснила, що її не повідомили, з чим мали намір ознайомити в кінці робочого дня 15.01.2021р., а відповідачем доказів зворотнього не надано. Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. При цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен визначатись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (п. 21 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як убачається з наданої відповідачем копії довідки про заробітну плату, за останні повні два місяці роботи - листопад та грудень 2020 року заробітна плата [PERSON] склала відповідно 18 000грн. та 20 336грн. (т. 2 а.с. 69). Виходячи із загальної кількості у ці місяці робочих днів - 43, та виходячи з зазначеної відповідачем в довідці заробітної плати, середньоденна заробітна плата становить (18 000+20336): 43=891,53 Однак, відповідачем не надано відомостей про число відпрацьованих [PERSON] днів у листопаді та грудні з урахуванням того, що в ці місяці вона перебувала на лікарняному, та розміру заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні, що не дає можливості суду перевірити розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий позивачкою, здійснений відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку. Відповідачем, не дивлячись на непогодження з цим розрахунком у відзиві (т. 1 а.с. 135), доказів на його спростування суду не надано, а тому суд, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, приймає до уваги здійснений позивачкою розрахунок середньоденної заробітної плати. Таким виходячи з того, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 818,18грн., кількість календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком становить 198 (з 16.01.2021 по 1.11.2021р.), розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 161 999,64грн. (818,18 х 198). Отже, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 161 999,64 грн. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 України, суд допускає негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць, що становить 17 181,78грн. (818,18 х 21день). Вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати в розмірі 505грн. 07коп. задоволенню не підлягає, оскільки відомостей щодо здійснення розрахунку при звільненні з метою їх перевірки матеріали справи не містять і відповідного клопотання про витребування таких доказів у відповідача позивачкою заявлено не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з задоволених вимог про визнання незаконними наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2528 грн. (908 + 1620). На підставі викладеного,

Outcome: partial