Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 04 вересня 2006 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 7300 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобовязання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 7885,92 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 4194,15 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 4935,26 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 850,77 грн., всього - 18366,10 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 18366,10 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року (л/с 41) відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 19 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 60), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що в установленому законом порядку кредитний договір між сторонами не укладався. При отриманні кредиту в ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідач підписала лише заяву про видачу кредиту. Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписувала, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності. 23 квітня 2018 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 87-93), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги. Так, позивач наполягає на тому, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. При отриманні кредиту відповідач була належним чином ознайомлена з всіма умовами кредитного договору. Крім того, позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності немає. 11 травня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення (л/с 130), якими вона заперечила проти позову та відповіді на відзив. Свої заперечення відповідач додаткового обґрунтовує тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. 23 травня 2018 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на заперечення (л/с 133-136), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги. Так, позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] повинна сплатити заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2006 року в сумі 18366,10 грн. Про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом відповідач повідомлялась належним чином шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті ПАТ КБ "ПриватБанк" та направлення SMS повідомлень. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] підтримав позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечила з мотивів, викладених нею у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 04 вересня 2006 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 7300 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що між нею та позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не укладався кредитний договір у встановленому законом порядку. Так, укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із заяви позичальника від 04 вересня 2006 року (л/с 11), Умов та правил надання банківських послуг (л/с 13-27), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Універсальна" (л/с 12). Відповідач [PERSON] своїм підписом на заяві позичальника підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також виразила свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 176) вбачається, що для позичальника [PERSON] встановлювався розмір кредитного ліміту: 11 серпня 2006 року - в сумі 1000 грн., з 23 листопада 2006 року - в сумі 2000 грн., з 16 червня 2009 року - в сумі 1800 грн., з 17 жовтня 2011 року - в сумі 1330 грн., з 24 листопада 2012 року - в сумі 5000 грн., з 15 липня 2013 року - в сумі 7300 грн., з 01 грудня 2014 року - в сумі 548,59 грн., з 29 жовтня 2015 року - в сумі 7300 грн. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 20 квітня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180227/3167 (л/с 101) вбачається, що за кредитним договором від 04 вересня 2006 року [PERSON] отримала кредитні картки № 4149605350712360, № 4149437736208719 та № 4149625803489226, остання з яких мала термін дії до останнього дня травня місяця 2018 року. З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 94-100) вбачається, що остання отримувала кредитні кошти, користувалась ними та добровільно сплачувала заборгованість за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" надав належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження того, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином. Відповідно до п.1.1.1.60 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту. Залежно від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та "Памятці клієнта/довідці про умови кредитування" і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.2.1.7 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.1.1.2.1.8 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобовязань за договором клієнт зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту й овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-10) вбачається, що починаючи з 01 березня 2017 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитом в сумі 7885,92 грн. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що при нарахуванні процентів за користування кредитом позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки. Так, в заяві позичальника від 04 вересня 2006 року (л/с 11), яка підписана відповідачем та є складовою кредитного договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], сторони визначили розмір базової процентної ставки на рівні 36 % із розрахунку 360 днів у році. З розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-10) вбачається, що банк нараховував відповідачеві проценти за користування кредитом за процентними ставками: з 11 серпня 2006 року - 36 % річних, з 01 січня 2013 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2 % річних. Крім того, за користування простроченим кредитом банк нараховував проценти за подвійною процентною ставкою, а також нараховував проценти на загальну заборгованість по кредиту та по процентам. Отже, протягом строку дії кредитного договору позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" змінював розмір процентної ставки за користування кредитом. Разом з тим, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг - банк має право змінювати тарифи, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. В редакції Цивільного кодексу України, яка була чинною на час укладення кредитного договору між сторонами (04 вересня 2006 року), не було спеціальних норм щодо зміни відсотків за користування кредитом. Так, на той час лише частиною 2 статті 1054 та частиною 1 статті 1048 ЦК України було визначено, що позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (кредиту), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З 09 січня 2009 року Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України р озмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України ф іксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року в цивільній справі № 6-1374цс17. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджувала, що їй нічого не було відомо про зміни позивачем процентної ставки за користування кредитом. При цьому, в судове засідання позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав достатніх доказів про те, що відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про зміни процентної ставки та прийняла нові умови. Так, представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] пояснив, що про зміни процентної ставки відповідач [PERSON] повинна була дізнатись із загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному сайті банку, але такий спосіб повідомлення не підтверджує факту ознайомлення боржника із зазначеною інформацією. Також представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] пояснив, що відповідача [PERSON] було повідомлено про зміни процентної ставки шляхом направлення SMS повідомлень (л/с 174-175), але суду не надано жодних доказів про те, що боржник отримала ці повідомлення та ознайомилась з ними. За таких обставин суд приходить до висновку, що односторонні зміни позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" процентної ставки за кредитним договором від 04 вересня 2006 року, укладеним між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону та погоджених сторонами умовах, оскільки банк, вчиняючи такі дії, не дотримався відповідної процедури та не переконався в належному повідомленні про це позичальника. Для правильного вирішення даної цивільної справи суд здійснює власний розрахунок по нарахуванню процентів за користування кредитом, виходячи з наданої позивачем інформації: тіло кредиту - 7885,92 грн., розмір процентної ставки - 36 % із розрахунку 360 днів у році, розрахунковий період - 233 календарних дня за період з 01 березня 2017 року (початок виникнення простроченої заборгованості) по 19 жовтня 2017 року (дата, вказана у розрахунку позивача), сума нарахованих процентів - 1837,42 грн. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У звязку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 4935,26 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 850,77 грн. Проте, суд не погоджується з розміром неустойки, нарахованої позивачем. Так, згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника [PERSON] пеню як вид цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту. В той самий час, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника [PERSON] штраф як вид цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи викладене, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] пояснив, що стягнення пені як неустойки за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту було введено банком з 01 травня 2009 року, тобто після укладення між сторонами кредитного договору. Про внесення відповідних змін позичальник [PERSON] не була повідомлена. Крім того, з розрахунку заборгованості за договором (л/с 9-10) вбачається, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснив нарахування пені одночасно за двома різними методиками (в розрахунку: "графа 11 - нарахування пені за прострочене зобов'язання" та "графа 17 - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн."). Таке подвійне нарахування пені не передбачено ні Умовами та правилами надання банківських послуг, ні Тарифами банку. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань в сумі 4935,26 грн. Вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. підлягають задоволенню. Вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення процентної складової штрафу підлягають задоволенню в сумі 486,17 грн., із розрахунку: 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту та по нарахованих процентам за користування кредитом (кредит - в сумі 7885,92 грн., проценти - в сумі 1837,42 грн., всього - 9723,34 грн.). Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. Умовами кредитного договору, укладеного 04 вересня 2006 року між сторонами, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником частинами. Строк дії кредитного договору закінчився 31 травня 2018 року, відповідно до строку дії останньої кредитної картки, виданої відповідачеві [PERSON] (л/с 101). З розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-10) вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла у відповідача 01 березня 2017 року, останній добровільний платіж за кредитним договором відповідач здійснила 23 січня 2017 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувшись з позовом 20 листопада 2017 року, не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2006 року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2006 року: кредит - в сумі 7885,92 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 1837,42 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 486,17 грн., всього - 10709,51 грн. Суд вважає можливим відмовити в задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2006 року: проценти за користування кредитом - в сумі 2356,73 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 4935,26 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 364,60 грн., через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 932,98 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 18366,10 грн., сума сплаченого судового збору - 1600 грн., сума задоволених позовних вимог - 10709,51 грн.).

Outcome: partial