Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

10.12.2018 позивач ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , СГ «Манятин» про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову вказує на те, що в 2012 році між ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» та [PERSON] укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 10 років. Згодом відповідач у період чинності раніше укладеного договору уклав новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з СГ «Манятин». Вважає, що відповідач не мав права передачі належної йому земельної ділянки в оренду іншій юридичній особі, оскільки з урахуванням додатково укладеної угоди, таке право до 2022 року належало позивачу. В зв`язку з наведеним просив з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 20.01.2016, укладений між [PERSON] та Селянсько(фермерське) господарство "Манятин" ( код ЄДРПОУ 03728860), строком на 15 років щодо земельної ділянки розміром 3,18 га кадастровий номер 6823982200:03:008:0014, розташованої на території Горицької сільської ради Славутського району Хмельницької області з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6823982200:03:008:0014 , зареєстрованого на підставі договору оренди землі №б/н від 20.01.2016, укладеного між [PERSON] та Селянське (фермерське) господарство "Манятин" ( код ЄДРПОУ 03728860), стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, де позов визнає. Представник відповідача СФГ «Манятин» в судове засідання не зявився, про день та час судоовго розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до даних державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження Славутської районної державної адміністрації від 27.01.2005 року № 30 р «а» [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горицької сільської ради Славутського району Хмельницької області. 24.02.2012 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро» укладено договір оренд землі №209, відповідно до якого Орендодавець ( [PERSON] надає, а Орендар (ТОВ «Горинь Агро») приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,18 га, розташовану на території Горицької сільської ради строком на 10 років. Вказаний Договір 23.05.2012 був зареєстрований у встановленому законом порядку за №68239000404753. Згідно листа міськрайонного управління Держгеокадастру в Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.11.2017 р., станом на 01.01.2013 земельна ділянка з кадастровим номером 6823982200:03:008:0014 дійсно перебувала в оренді ТОВ "Горинь Агро". Відповідно до додатково укладеної угоди від 01.03.2018 дію вказаного Договору продовжено до 08.03.2032. 20.01.2016 відповідач передав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 6823982200:03:008:0014 в платне користування строком на 15 років Селянському (фермерському) господарству «Манятин», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2018. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 статті 124 ЗК України, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Одночасне існування двох договорів оренди одної земельної ділянки та їх державна реєстрація суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що [PERSON] , уклавши в 2012 році з ТОВ «Горинь Агро» договір оренди належної йому земельної ділянки, безпідставно, в 2016 році уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки, передавши її в користування СГ «Манятин». Крім того, суд враховує позицію [PERSON] , висловлену в поданій до суду заяві, де він позов визнає повністю. За таких обставин, суд вважає доведеними ті обставини, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним. Питання про стягнення судового збору вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved