Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м.Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. В обгрунтування позову зазначає, що на виконання статутної мети КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, встановлених: з 01 липня 2014 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06 червня 2014 року, та з 21 листопада 2014 року затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31 жовтня 2014 року, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість); з 01 травня 2015 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31 березня 2015 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку [ теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ); з 01 липня 2016 року, затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфера енергетики та комунальних послуг №1171 від 31 березня 2015 року зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1411,77 грн/Гкал (з податком н додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 04 листопада 2016 року, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює держави регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31 березня 2015 року зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06 жовтня 2016 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1417 грн/Гкал і податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 31 грудня 2017 року, згідно постанови від 28 грудня 17 року №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 354,69 грн/Гкал); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 50,36 грн за 1 кв.м.; решта витрат, крім паливної складової - 16,69 грн за 1 кв.м.)». Відповідачі оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2019 року виникла заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в сумі 21 081,84 грн (17970,76 грн - за послугу з централізованого опалення та 3 111,08 грн - за послугу з гарячого водопостачання). Просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму боргу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, поданої до квартири [ADDRESS] за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2019 року складає 21 081,84 грн (а.с.8). Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку [ADDRESS] , що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія (а. с.9-14). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. 526 ЦК України та ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії для потреби опалення виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2019 року. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до довідок, наданих відділом реєстрації місця проживання громадян за адресою, за якою виник борг з оплати комунальних послуг відповідач [PERSON] зареєстрований з 22 грудня 2015 року по теперішній час та відповідач [PERSON] - з 01 листопада 2016 року по теперішній час (а.с.18, 19). Позивачем не надано доказів належності квартири [ADDRESS] відповідачу по справі - [PERSON] , а також не підтверджено, що він у період з 01 грудня 2013 року по 21 грудня 2015 року був споживачем послуг позивача щодо постачання теплової енергії за вищевказаною адресою. Також, позивачем не надано доказів належності квартири [ADDRESS] відповідачу по справі - [PERSON] , а також не підтверджено, що вона у період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2016 року була споживачем послуг позивача щодо постачання теплової енергії за вищевказаною адресою. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 01 квітня 2019 року, що складає 14 213,91 грн, а також стягненню з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 21 грудня 2015 року по 31 жовтня 2016 року, що складає 2 940,77 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 915,97 грн, з відповідача [PERSON] - 648,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial