Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Ковельське відділення публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Дельта Банк" про захист прав споживачів, стягнення боргу та відсотків за договором банківського вкладу № 007-02505-051114 від 05.11.2012 року. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що між ним та відповідачем - ПАТ КБ "Дельта Банк", в особі представника Ковельського відділення ПАТ КБ "Дельта Банк" Шумилко Людмили Володимирівни, що діяла на підставі довіреності від 17.08.2012 року, 05.11.2014 року було укладено вказаний договір банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція" на строк, що почався із моменту зарахування вкладу на рахунок - 05.11.2014 року по 03.02.2015 року. На виконання умов даного договору (п.п. 1.2, 1.8) позивач передав банку готівкою грошову суму у розмірі 47 000 грн., а відповідач згідно п.п. 1.4, 1.4.1, 1.9 зобов'язався на дату закінчення строку повернути суму вкладу та виплатити вкладникові проценти на суму в кладу в розмірі 25 % річних разом із повернення суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу. 04.02.2015 року він звернувся до банку з письмовою заявою, про повернення вкладу готівкою на загальну суму 47 000 грн., виплату відсотків. Працівники банку відповідача - Ковельського відділення ПАТ КБ "Дельта Банк", де були відкриті і обслуговувались його рахунки, де він фактично вносив гроші, відмовили в видачі вкладу, відмовили йому також у прийнятті заяви. Тобто, йому було відмовлено в задоволенні його законних вимог. 15.05.2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог зазначивши, що в зв'язку з неодноразовою неявкою в судове засідання працівника ПАТ КБ "Дельта Банк" та неможливістю визначення суми відсотків пені, яка підлягає йому виплаті, просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача тіла вкладу, що становить 47 000 грн. При цьому залишає за собою право на звернення до суду з повторним позовом про стягнення відсотків та пені. В зв'язку з неможливістю явки в судове засідання, просить суд ухвалити рішення без нього. Представник відповідача по справі на повторний виклик у судове засідання не з'явився, надіславши письмові заперечення в яких зазначив, що банк вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON], оскільки зазначені в позовній заяві вимоги є некоректними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам матеріального права. Зазначає, що кошти перебувають у власності позивача на його рахунку, а не у власності АТ "Дельта Банк". Таким чином, стягнення коштів з банку за рішенням суду призведе до подвійного стягнення - за рішенням суду банк повинен буде сплатити свої кошти, а також залишиться зобов'язаним виконувати умови договору та повинен буде на вимогу позивача перерахувати кошти з поточного рахунку. Оскільки АТ "Дельта Банк", у межах депозитного договору свої зобов'язання виконав у повному обсязі, банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядженням особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між Банком і клієнтом; будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з банку на користь [PERSON] коштів, які 02.02.2015 року він вже отримав, немає. Зазначає, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не можуть бути захищені в обраний ним спосіб. В позовній заяві взагалі відсутні посилання на норми матеріального права, які регулюють дані відносини та посилання, які можуть бути підставою захисту майнових прав позивача. Тому, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про задоволення в повному обсязі уточнених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу, що становить 47 000 грн., а також судових витрат на користь держави. Судом встановлено, що 05.11.2014 року між сторонами укладено Договір банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція" № 007-02505-051114 на строк, що почався з моменту зарахування вкладу на рахунок - 05.11.2014 року по 03.02.2015 року, відповідно до умов якого (п.п. 1.2, 1.8) позивач передав банку готівкою грошову суму в розмірі 47 000 грн. Згідно п.п. 1.4, 1.4.1, 1.9 банк зобов'язався на дату закінчення строку повернути суму вкладу та виплатити вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 25 % річних разом із повернення суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу. Сума вкладу і відсотки виплачуються шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 26204701521651, відкритий в установі банку. В подальшому ніяких змін та доповнень до договору сторони не укладали та не підписували. Квитанцією № 41246944 від 05.11.2015 року підтверджено факт внесення позивачем коштів в сумі 47 000 грн. на вкладний рахунок згідно договору банківського вкладу (депозиту) від 05.11.2014 року за № 007-02505-051114. 04.02.2015 року позивачем надіслано вимогу на адресу банку відповідача про видачу вкладу в сумі 47 000 грн. з відсотками із суми вкладу у зв'язку з закінченням строку банківського вкладу. Станом на 15.05.2015 року [PERSON] не може отримати вкладені кошти, що підтверджується квитанцією від 15.05.2015 року А6207771, в якій зазначено "транзакцію не дозволено". Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані обома сторонами, доказуванню не підлягають. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Ч. 2 цієї статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. З урахуванням вищенаведеного суд задовільняє в повному обсязі заявлені та уточнені позовні вимоги позивача. Судові витрати у справі згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь держави в сумі 470,00 грн.

Outcome: approved