Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та зобов'язання Одеського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на цю квартиру. У судовому засіданні представник позивача подала заяву про залишення без розгляду заявленого позову в частині зобов'язання Одеського міського управління юстиції зареєструвати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач підтримала свого представника, в іншій частині позовних вимог просила позов задовольнити. В судові засідання 24.04.2014 р. та 16.06.2014 р. представники відповідача не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Позивач та її представник проти заочного розгляду справи не заперечували. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 28 грудня 2012 року померла мати позивача - [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 28 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис № 12397 і видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: грошові вклади та квартиру [ADDRESS], в якій померла була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті. Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується записом про мати у свідоцтві про її народження. Відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємицею першої черги. Крім позивача до кола спадкоємців першої черги належать також батько позивача (чоловік померлої) - [PERSON] та рідна сестра позивача (донька померлої) - [PERSON]. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: з 14 грудня 1982 року батько позивача [PERSON] (протягом останніх 10 років не проживає), з 1 червня 1998 р. позивач (проживає з моменту народження - 3 лютого 1982 р.) та син позивача [PERSON] з 17 травня 2006 року. До своєї смерті в цій квартирі мешкала і спадкодавець. Тож в силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті матері позивач прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 18 червня 2013 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття мною спадщини, на підставі чого нею було заведено спадкову справу № 1/2013. Того ж дня інші спадкоємці відмовилися від своїх часток у спадковому майні, про що свідчить відповідний запис у свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.10.2013 р. Таким чином позивач є єдиною спадкоємицею за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Інших осіб, які б претендували на майно немає, а тому позивач є єдиною спадкоємицею відкритої спадщини. На спадкове майно, що складається з грошових вкладів матері позивача, позивачу 21.10.2013 р. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру позивачу було відмовлено та листом за вих. № 171/02-14 від 21.10.2013 надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві, зареєстрованого в передбаченому законом порядку, і рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що квартира [ADDRESS], належала моїй матері-спадкодавцеві підтверджується документально. Так, спірна квартира розташована у кооперативному будинку ЖБК "Політехнік-2" . Відповідно до даних довідки № 4 від 28.02.2013 р. по даній квартирі в 1989 році було повністю сплачено пай та паєнакопичення в сумі 4534 крб. 13 коп. Про факти сплати паю та паєнакопичень свідчать також квитанції від 14 травня 1982 року № 419 та від 13 травня 1991 року № 512. Відповідно до даних ордеру № 039588. 2282 від 14 травня 1982 року, виданого [PERSON] начальником бюро обміну житловими приміщеннями виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів, вона та 2 особи, які мешкають з нею (донька та чоловік) мають право вселення у порядку обміну з громадянином [PERSON] на житлову площу 27.4 кв.м у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 п. 27 постанови Ради міністрів Української РСР "Про затвердження примірного статуту житлово-будівельного кооперативу" від 30.04.1985 р. № 186, що діяла на момент виникнення у спадкодавця права власності на спірну квартиру, заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до п. 38 Постанови угода про обмін жилими приміщеннями, в тому числі й між членами того ж самого кооперативу, набирає чинності з моменту одержання ордерів, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час володіння моїм спадкодавцем квартирою, в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників подружжя, що проживає спільно, їх неповнолітні діти можуть мати лише одну квартиру. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Придбання моєю матір'ю спірної квартири здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та постанови Ради міністрів Української РСР "Про затвердження примірного статуту житлово-будівельного кооперативу" від 30.04.1985 р. № 186. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Вищезазначені документи свідчать про належне володіння матір'ю позивача - спадкодавцем майна, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 267 ЦК України до заяв про захист цивільного права або інтересу позовна давність не застосовується Таким чином, виникла ситуація при якій, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цім майном, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через органи нотаріату. Спроба позивача зареєструвати право власності на спірну квартиру на підставі наявних документів у Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області зазнала невдачі, оскільки даним органом за № 8312162 від 25 листопада 2013 року було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. За таких обставин, виходячи з приписів ст. 16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. У відповідності до 4.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно пі ч.2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права на спадкування. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON]

Outcome: approved