Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07 квітня 1999 року, яке було видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів його батьку [PERSON], його матері [PERSON] та йому - [PERSON], на праві приватної спільної сумісної власності належить трьохкімнатна квартира [NUMBER] загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., яка розташована на третьому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS]. Дане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням № Ж706 від 16 лютого 1999 року. Вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №171П-119. [INFO] року його батько [PERSON] помер. Оскільки в спільної власності не були встановлені частки, його матір [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визначення часток померлої та інших співвласників в спільному сумісному майні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2012 року вказаний позов був задоволений в повному обсязі та було визначено, що його батьку [PERSON] на час смерті належало 1/3 частина вищезгаданої квартири, його матері [PERSON] та йому, також належить по 1/3 частині вищевказаної квартири кожному. Дане право приватної спільної часткової власності було зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 14 березня 2009 року за реєстраційним №23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2009 року, яке посвідчено державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстровано в реєстрі за №2-5916, спадкоємцем 1/3 частини вказаної квартири, що належала при житті його батьку [PERSON], є його дружина, та його матір, [PERSON] Право приватної спільної часткової власності на вказану 1\\3 частину квартири було зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 02 листопада 2009 року за реєстраційним № 23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119. Таким чином, його матері [PERSON] належало 2\\3 частини вищевказаної квартири. [INFO] року його матір [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 2/3 частин вищевказаної квартири [NUMBER], яка розташована в будинку [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги за законом є він, а також його рідни сестри - відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає. Він, а також відповідачі по справі звернулись до Другої криворізької державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини, але 17 травня 2014 року їм відмовлено у зв'язку з виниклою суперечкою між спадкоємцями з приводу їх прав на частки у спадщині. Причиною суперечки є те, що відповідачі по справі мають бути усунені від права на спадкування з наступних підстав. У квітні місяці 2011 року його матір перенесла тяжку хворобу - атеротромботичний інфаркт головного мозку, в зв'язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Міська лікарня №16» м. Кривого Рогу з 24 квітня по 07 травня 2011 року та з 28 липня по 13 серпня 2011 року. В зв'язку з наявною тяжкою хворобою його матір з квітня місяця 2011 року по день її смерті знаходилась у безпорадному стані, не мала можливості самостійно пересуватися, в ній була відсутня рухомість лівих кінцівок, тому вона потребувала постійного догляду та допомоги. Після того, як матір тяжко захворіла, він з першого дня її хвороби переїхав на постійне місце проживання за її адресою та по день смерті постійно її доглядав, придбавав медичні препарати, продукти харчування, готував їжу, отримував пенсію матері за наданою нею довіреністю, а після того, як матір померла, самостійно, за власні грошові кошти здійснив її поховання. Відповідачі по справі, які були освідомленні про тяжку хворобу матері, мали час та матеріальні можливості надати їй допомогу, але від цього самоусунулися, і матеріальної допомоги на утримання тяжко хворої матері не надавали, а також не підтримували її морально, що хвора матір тяжко переживала, тобто відповідачі ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві - його матері, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, тому він вимушений звернутись до суду та просити суд усунути від права на спадкування відповідачів. В жовтні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічним позовом вказали, що відповідач [PERSON] їх рідний брат. [INFO] р. померла їхня матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] власником яких вона була на час смерті. Ця квартира в 1999 р. була приватизована батьками та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.04.1999 р. Вони втрьох були співвласниками квартири в рівних частинах. Після смерті батька мати успадкувала належну йому 1/3 частину квартири і стала, таким чином, власником 2/3 часток. Після смерті матері, в установлений законом шестимісячний строк вони, а також відповідач, звернулись в Другу криворізьку державну нотаріальну контору, за місцем відкриття спадщини, з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці 1 черги за законом, що підтверджується витягом з Спадкового реєстру. Заповіту мати не залишила. Ніяких непорозумінь та спору з приводу отримання спадщини на той час між ними не було. 17 травня 2014 року вони та відповідач звернулись до державного нотаріуса Другої криворізької нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за кожним. В нотаріальній конторі відповідач відмовився від отримання свідоцтва про право на спадщину, їх право на частину квартири не визнав і заявив, що квартира належить тільки йому. З цієї причини нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва, посилаючись на суперечку між спадкоємцями з приводу їх прав на частку у спадщині, про що видав 17.05.2014 р. відповідну постанову. В червні 2014 року відповідач звернувся до суду з позовом про позбавлення їх права на спадщину і визнання права власності на частину квартири, яка належала матері. Згідно правоустановчих документів, які надаються, [PERSON] належало 2/3 частини квартири [ADDRESS] загальна площа якої 64,0 кв.м.,житлова площа - 36,6 кв.м. Вартість 2/3 частин цієї квартири, згідно наданого висновку експерта складає 85004 грн. Вони та відповідач, як спадкоємці 1 черги за законом, мають рівне право на цю частину квартири, по 2/9 кожний, вартість яких відповідно до висновку експерта складає - 28 335 грн. Їм двом, в порядку спадкування належить 4/9 частини, а відповідачу 2/9, в порядку спадкування та 1/3, як співвласнику цієї квартири, всього 5/9 частин. Так як їх право на вказану частку квартири, в порядку спадкування, відповідач не визнає звернувся до суду з тим, що б їх взагалі усунути від спадкування, вони змушені в судовому порядку визнавати своє право на вказану частку квартири після смерті матері. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримали та просила позов задовольнити в повному обсязі, а саме усунути від права спадкування за законом [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним, право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS], яка розташована на третьому поверсі дев'ятиповерхового будинку, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею, 36,6 кв.м., після померлої [INFO] року [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. З зустрічної позовною заявою не згодні в повному обсязі, просили суд відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не згодні, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини викладені в запереченні, яке знаходиться в матеріалах справи. Свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та визнати право власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, у зустрічному позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - відмовити в повному обсязі. Висновки суду ґрунтуються на наступному: В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою померлої. Вона приходила до неї додому приблизно 1 раз на місяць, підстригала її. Їй постійно дзвонив [PERSON]. [PERSON] бачила лише 1 раз. Померла погано себе почувала, тягала ногу. У померлої була дома близько 10 разів, при ній вона була весела, ходила сама, їла, усе вона розуміла. Позивач був у померлої кожного дня, а [PERSON] приїжджала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що їх родину знає з дитинства. Після того, як мати захворіла, позивача бачив кожного дня. 7 років він на Зарічному не живе. 1-2 рази на місяць приїздив до матері. В квартирі померлої був приблизно один раз на місяць. На похоронах були всі діти. Він бачив померлу перед смертю, вона як завжди лежала, а якщо ходила то ледве-ледве. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з жовтня 2010 року знала померлу. В 2013 році вона перенесла інсульт. Вона тоді працювала у Меди-Комі і їй подзвонив позивач і попросив про допомогу. Вона викликала своїх співробітників і вони відвезли її до 16 лікарні. До смерті вона пересувалась погано, позивач ходив їй за харчами. [PERSON] бачила тільки на похоронах. [PERSON] бачила кілька разів, вона приїздила до матері на вихідних. Організацією поховання займався позивач. На день смерті вона з позивачем мешкала разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є племінницею померлої. Останні два роки тітка хворіла, погано ходила. Коли вона приїздила до тітки, то [PERSON] там була постійно, а інколи був [PERSON] В день смерті була [PERSON], [PERSON] був в шахті, [PERSON] у лікарні. Похованням займалися всі разом, а проживала тітка з [PERSON], а [PERSON] лише приїздив. В момент смерті [PERSON] була в Зеленодольську. Коли стався другий інсульт, [PERSON] теж була в Зеленодольську. Особисто вона з [PERSON] займалась похоронами. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала разом з [PERSON] і знає її родину. Останні два роки мати [PERSON] хворіла, вона їй допомагала, навіть переїхала до неї. Похованням займались дочки, чим займався [PERSON] вона не знає. Вона знає все зі слів [PERSON], вона бачила як [PERSON] доглядала за мамою, бо в неї поряд живе племінниця. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07 квітня 1999 року, яке було видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві приватної спільної сумісної власності належить трьохкімнатна квартира [NUMBER] загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., яка розташована на третьому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS]. Дане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням №Ж706 від 16 лютого 1999 року. Вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №171П-119. [INFO] року [PERSON] помер. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2012 року було визначено, що [PERSON] на час смерті належало 1/3 частина вищезгаданої квартири, [PERSON] та [PERSON], належить по 1/3 частині вищевказаної квартири кожному. Дане право приватної спільної часткової власності було зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 14 березня 2009 року за реєстраційним №23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстровано в реєстрі за №2-5916, спадкоємцем 1/3 частини вказаної квартири, що належала при житті [PERSON], є [PERSON] Право приватної спільної часткової власності на вказану 1\\3 частину квартири було зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 02 листопада 2009 року за реєстраційним №23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119. [INFO] року його матір [PERSON] померла. Позивач [PERSON] особисто доглядав за матір'ю до її смерті, на момент смерті їй було 66 років, вона хворіла, перенесла атеротромботичий інфаркт головного мозку у вигляді грубого лівостороннього гемипареза. [PERSON] мешкав разом з [PERSON], піклувався про неї та вів спільне господарство, що підтверджується актом, засвідченим підписом начальника дільниці "Уют-2011". Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, як і є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. [PERSON] заповіту за життя не склала. Відповідно до норм ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В даному випадку спадкоємцями першої черги спадкового майна після смерті [PERSON], померлої [INFO] року є її діти: доньки [PERSON], [PERSON], та син - [PERSON], який на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] 17.05.2014 до Другої криворізької державної нотаріальної контори звернулись [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] для оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій [INFO] року матері - [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] їм було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, в зв'язку з виникшею суперечкою між спадкоємцями з приводу їх прав на частки у спадщині. Суд критично відноситься до пояснень [PERSON], викладених в запереченні, оскільки з матеріалів справи встановлено, що остання мешкала за адресою: [ADDRESS], а тому не могла надавати матері постійного належного догляду та піклуватися про неї. Позивач [PERSON] мешкав постійно з матір'ю, надавав їй належний догляд, харчування та лікування. Всі витрати по похованню також були покладені на нього. Даний факт був підтверджений показами як позивача [PERSON] так і показами відповідачів - [PERSON] та [PERSON] Як зазначається в ч. 1 ст. 3 СК, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст.15 СК, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування встановлених законом наслідків. Згідно із ст. 202 СК України - повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які являються непрацездатними та потребують такої допомоги. Відповідно до вимог ст. 203 СК України - дочка, син, крім сплати аліментів, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних хворобою, інвалідністю або немічністю, але відповідач ніяких обов'язків щодо своєї матері не виконував. Зокрема, у відповідності з ч. 3 ст. 1224 ЦК, батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, не мають права на спадкування за законом. Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», це правило ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. У відповідності з п.24 Постанови №7, хоча позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, відповідно до статті 1224 ЦК особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування. Суд також може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухилялися від виконання своїх обов'язків по утриманню матері (Спадкодавця), не надавали їй постійного догляду та лікування, а отже між ними та Спадкодавцем були відсутні зв'язки, характерні для сімейних відносин, то суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про виключення з числа спадкоємців на підставі ч. 3 ст. 1224 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, за рішенням суду усуваються від права на спадкування за законом особи, які ухилились від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був безпорадному стані. Вимога про усунення від спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Зазначені обставини підтверджуються поданням нотаріусу копії рішення суду. Померла [PERSON] перебувала у похилому віці. Померла у віці 66 років. В її віці, вона хворіла на ряд захворювань, притаманних саме людям похилого віку. Із-за цього вона потребувала постійного догляду, лікування, матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України позивач [PERSON] за рішенням суду може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, оскільки він протягом тривалого часу опікувався своєю матір'ю, забезпечував її постійним доглядом, надавав допомогу, займався її лікуванням, виконував всі хатні справи, купував продукти харчування. Враховуючи зазначені обставини справи, норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] і наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Суд прийшов до висновку про те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного побуту та взаємності прав та обов'язків , відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частику квартири в порядку спадкування за законом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому безпідставні, і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved