Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

10.06.2014 р. до суду з вищевказаним позовом звернулась [PERSON], в якому вказує, що за свого життя її тітка [PERSON] (яка померла [INFO]) мала разом з нею та її (позивача) донькою [PERSON] на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. 14.11.1997 р. [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідала позивачці на випадок своєї смерті належну їй на праві особистої власності зазначену квартиру. Заповіт не змінювався і не скасовувався. На час смерті тітки позивачка проживала разом з нею та була зареєстрована в цій квартирі, що підтверджується реєстрацією Шосткинського МВ УДМС в Сумський області, а тому, відповідно до ст. 1268 ЦК України, позивачка є такою, що прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців після смерті тітки, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру Шосткинської міськдержнотконтори. Відповідно до ст. 1297 ЦК України позивач звернулась до нотаріуса за отриманням Свідоцтва про право на спадщину на частину спірної квартири, однак отримала відмову у вчиненні даної нотаріальної дії, мотивованої тим, що спадкодавцем за життя не було зареєстроване Свідоцтво про право власності на квартиру у відповідному реєстраційному органі, про що свідчить відсутність реєстрації права власності в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. З урахуванням викладеного позивач просить суд встановити факт володіння та належності 1/3 частки квартири [ADDRESS] на праві власності [PERSON], померлій [INFO] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.02.2007 р., яке було видане Комунальний підприємством ПВО «Енергія», а також визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину вищевказаної квартири після смерті тітки [PERSON], що померла [INFO] Сторони в судове засідання не з'явились, надали відповідні заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому позивач та треті особи підтримують позовні вимоги, представник відповідача проти позову не заперечує. Суд вважає можливим слухати справу без участі сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів щодо спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, а саме: копію Свідоцтва про право власності на житло, копію Свідоцтва про смерть [PERSON], копію заповіту [PERSON], інформаційну довідку із Спадкового реєстру, лист Шосткинської міськдержнотконтори про те, що заповіт є чинним, оскільки не змінювався і не відмінявся, висновок № 90/2014 від 22.05.2014 р., копію сторінок паспорту [PERSON], копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб про підтвердження дошлюбного прізвища позивачки, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2014 року, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно дослідженого Свідоцтва про право власності на житло частки співвласників визначені по 1/3 кожному. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, до належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення факту належності об'єкта нерухомого майна померлому з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене, а також визнання позову відповідачем суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved