Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У вересні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до державного реєстратора Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни, [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ОСББ «Дім Комфорт», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання недійсними свідоцтв на право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те що є власником квартири [ADDRESS] . 08.06.2016 у вказаному будинку були проведені загальні збори, які включали вирішення питання про розпорядження спільним майном, а саме допоміжними приміщення № [NUMBER] та [NUMBER], що розташовуються на технічному 17 поверсі будинку. Під час обговорення голова правління ОСББ «Дім комфорт» Демчик В.М. повідомив про те, що вказані приміщення зареєстровані як житлові квартири, а тому не є спільною сумісною власністю власників квартир будинку. Разом з тим позивач ставить під сумнів законність передачі в приватну власність вказаних квартир з огляду на наступне. 25.06.2007 Державною приймальною комісією складено Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта у [ADDRESS] . Як зазначено у акті будинок має 16 поверхів, 229 житлових квартир. Будинок передано на баланс ТОВ «Українське спеціальне житлово-експлуатаційне сервісне підприємство». За даними первинної технічної інвентаризації будинку [ADDRESS] , яку проводило БТІ в 2007 році оспорювані приміщення значились як допоміжні. Рішенням установчих зборів від 28.04.2009 у будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Комфорт», яке за актом прийому передачі від 21.12.2010 від ТОВ «УСПЖЕСП» прийняло будинок на баланс. Під час поточної інвентаризації 18.06.2009 встановлено, що частина допоміжних технічних приміщень на 17 поверсі будинку були самочинно реконструйовані в житлові квартири, які БТІ умовно позначило як квартири № [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] . БТІ проінформувало позивача, що до БТІ не були надані документи, які підтверджують законність реконструкції. Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.12.2009 у справі № 14/585 визнано право власності на спірні приміщення за Акціонерним товариством закритого типу «Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна-реставрація», що стало в подальшому підставою для реєстрації права власності на квартири № [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] за вказаною юридичною особою. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2012 у вказаній справі скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2009, провадження у справі припинено. Встановлено, що Акціонерним товариством закритого типу «Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна-реставрація» не надано доказів набуття права власності на спірні квартири та доказів на підтвердження віднесення вказаних приміщень до житлового фонду. Судом також встановлено, що спірні квартири складаються з приміщень, які є технічними допоміжними приміщеннями, що знаходяться у спільній сумісній власності співвласників будинку та окремій приватизації не підлягають. 16.05.2013 під час проведення зборів ОСББ «Дім Комфорт» обговорювалось питання щодо Постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2012 у справі № 14/585, запропоновано вирішити питання, що квартири № [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] належать до об`єктів спільної сумісної власності членів об`єднання як допоміжні приміщення, право на управління яким належить об`єднанню. Втім 31.07.2013 державний реєстратор Максименко Л.А. приймає рішення про державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу на оспорювані приміщення № [NUMBER] та [NUMBER]. Позивач як на підставу позову посилається на те, що загальні збори ОСББ «Дім Комфорт» не приймали рішень про передачу спірних приміщень, квартир № [NUMBER],[NUMBER] у приватне користування. Тому рішення про державну реєстрацію права власності на зазначене майно є протиправним. Ухвалою суду від 01.11.2018 позов [PERSON] до державного реєстратора Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв на право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - залишено без руху. Ухвалою суду від 21.01.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження на 05.06.2019 05.06.2019 ухвалою судді Трусової Т.О. суддю Трусову Т.О. відведено від розгляду вказаної справи. 06.06.2019 протоколом авторозподілу справу перерозподілено на суддю Комаревцеву Л.В., підготовче судове засідання призначено на 01.07.2019 01.07.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСББ «Дім Комфорт». 27.06.2019 відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] надано суду відзив у якому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступні обставини. Оспорювані позивачем свідоцтва не є правочинами, а відтак не породжують виникнення у позивача відповідного права, оскільки фіксують факт його наявності, а тому не можуть бути визнані недійсними. В тому числі спірними свідоцтвами не було порушено права позивача, оскільки на момент їх видачі спірні квартири не перебували в спільній сумісній власності власників квартир багатоквартирного будинку. Крім того відповідачі вказують, що право власності на квартири № [NUMBER], № [NUMBER] було ними набуто на підставі договору купівлі продажу майнових прав № 1 від 19.07.2011 та договору купівлі продажу майнових прав № 2 від 19.07.2011, укладеного з Акціонерним товариством закритого типу «Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна-реставрація». Об`єктом майнових прав є двокімнатна квартира № [NUMBER] площею 99.4 кв. м., що розташована в будинку [ADDRESS] та двокімнатна квартира № [NUMBER] площею 68.8 кв. м., що розташована в будинку [ADDRESS] . 30.10.2012 КМБТІ відповідачам було видано технічний паспорт на вказану квартиру, за даними якого технічна інвентаризація була проведена 18.06.2009. При цьому жодних відміток щодо відсутності будь-яких дозвільних документів в даному технічному паспорті відсутні. Відповідачі стверджують, що приміщення квартир № [NUMBER] та [NUMBER] ніколи не використовувалось для обслуговування будинку, в ній відсутнє будь-яке технічне обладнання будинку. Беручи до уваги наведені обставини відповідач зазначає, що правомірно набув право власності на спірне майно та особисто реєстрував право власності, надавши при цьому необхідні документи. (т.1 а.с. 124-131,186-192, т.2 а.с.22-29,82-88). В тому числі відповідачами 27.06.2019 (т. 2 а.с. 1-3,88-88,133-135) подано заяву про застосування строків позовної давності. Представником третьої особи Головного территориального управління юстиції у місті Києві 09.07.2019 подано пояснення на позов, відповідно до яких представник третьої особи просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на законність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Ухвалою підготовчого судового засідання від 18.09.2019 розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Представник відповідачів та третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві проти задоволення позову заперечували, пославшись на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи ОСББ «Дім Комфорт» в судовому засіданні при винесення рішення поклався на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . 08.06.2016 у вказаному будинку були проведені загальні збори, які включали вирішення питання про розпорядження спільним майном, а саме допоміжними приміщення № [NUMBER] та [NUMBER], що розташовуються на технічному 17 поверсі будинку. Під час обговорення голова правління ОСББ «Дім комфорт» Демчик В.М. повідомив про те, що вказані приміщення зареєстровані як житлові квартири, а тому не є спільною сумісною власністю власників квартир будинку. Разом з тим позивач, як на підставу позову посилається на те, що загальні збори ОСББ «Дім комфорт» не приймали рішень про передачу спірних приміщень № [NUMBER] та [NUMBER] у приватне користування, а відтак реєстрація вказаних приміщень за відповідачами є неправомірною. Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2013 [PERSON] подано заяву про державну реєстрацію та їх обтяжень (щодо виникнення права власності) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.07.2013 за реєстраційним номером 2341607. З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що між Акціонерним товариством закритого типу «Українське спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно- виробниче товариство «Україна-Реставрація» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 19.07.2011, згідно якого відповідно до пункту 1.1 Продавець передає Покупцю свої майнові права у будинку, який знаходиметься по [ADDRESS] , а Покупець приймає майнові права та зобов`язується сплатити Продавцю ціну договору. Згідно акту прийому-передачі квартири від 19.07.2011 ПрАТ «Україна-Реставрація» передає, а [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS] . У витязі з переліку довірителів (інвесторів) по будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом по [ADDRESS] від 25.07.2013 № 15 зазначено, що [PERSON] є інвестором квартири [ADDRESS]. В матеріалах реєстраційної справи також міститься довідка, видана [PERSON] про те, що він здійснив 100% внесення коштів, що становить 50 000 гривень за майнові права квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 19 липня 2011 року, додаткової угоди від 18.12.2012. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 27.06.2007 № 661 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», новозбудованому житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 17.12.2007 № 1335 «Про внесення змін до розпорядження від 27.06.2007 № 661» в зв`язку з допущеною технічною помилкою, внесено зміни в розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 27.06.2007 № 661 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», а саме: у пункті 2 та в додатку до даного розпорядження, поштову адресу: [ADDRESS]-читати як , [ADDRESS] . Щодо документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об 'єкта в матеріалах реєстраційної справи також міститься декларація про початок виконання будівельник робіт від 10.08.2012 № КВ 08312137501 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 14.09.2012 № КВ 14312163882, в яких зазначено вид робіт-«Реконструкція квартири [NUMBER] ». Згідно пункту 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (далі-Порядок № 1141) під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цих прав; іпотеку та суб`єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав. Пунктом 11 Порядку № 1141 зазначено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами: за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи: для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, податковий номер; для фізичної особи (громадянина України, який через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомив про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, номер і серія паспорта громадянина України; для юридичної особи (резидента та нерезидента) - найменування юридичної особи та податковий номер; за адресою об`єкта нерухомого майна/місцезнаходженням земельної ділянки - назва адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ, м. Севастополь), району, населеного пункту або селищної, сільської ради. Державний реєстратор, здійснивши відповідні пошуки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановила, що на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано за жодною особою. Беручи до уваги наведене, оскільки відповідачем подано всі необхідні документи, державний реєстратор правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. В тому числі, як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2013 [PERSON] подано заяву про державну реєстрацію та їх обтяжень (щодо виникнення права власності) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.07.2013 за реєстраційним номером 2341197. За даними реєстраційної справи вбачається, що між Акціонерним товариством закритого типу «Українське спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно- виробниче товариство «Україна-Реставрація» (далі-Продавець) [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 19.07.2011 далі-Покупець), згідно якого відповідно до пункту 1.1 Продавець передає Покупцю свої майнові права у будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , а Покупець приймає майнові права та зобов`язується сплатити Продавцю ціну договору. Згідно акту прийому-передачі квартири від 19.07.2011 ПрАТ «Україна-Реставрація» передає, а [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS] . В матеріалах реєстраційної справи також міститься довідка, видана [PERSON] про те, що він здійснив 100% внесення коштів, що становить 50 000 гривень за майнові права квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 19 липня 2011 року, додаткової угоди від 18.12.2012 року. У витязі з переліку довірителів (інвесторів) по будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом по вул. Бориспільській, 12-В від 25.07.2013 № 16 зазначено, що [PERSON] є інвестором квартири [ADDRESS] . Щодо документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси: Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 27.06.2007 № 661 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», новозбудованому житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом поштову адресу: [ADDRESS] . Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 17.12.2007 № 1335 «Про внесення змін до розпорядження від 27.06.2007 № 661» в зв`язку з допущеною технічною помилкою, внесено зміни в розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 27.06.2007 № 661 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», а саме: у пункті 2 та в додатку до даного розпорядження, поштову адресу: [ADDRESS]-читати як , [ADDRESS] . В тому числі матеріали містять декларацію про початок виконання будівельних робіт від 18.08.2012 № КВ 08312137900 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 14.09.2012 № КВ 14312163881, в яких зазначено вид робіт «Реконструкція квартири [NUMBER]». Беручи до уваги наведене, оскільки відповідачем подано всі необхідні документи, державний реєстратор правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що право власності відповідачів на спірні приміщення набуто на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав, які є чинними. З огляду на викладене, як станом на день укладання договорів купівлі-продажу майнових прав, так і на день видачі свідоцтв на право власності, спірні приміщення не відносились до категорії допоміжних приміщень, не були об`єктом спільної сумісної власності мешканців будинку, а відтак права позивача реєстрацією майна порушені не були. В тому числі, документи на підставі яких проводилась реєстрація на квартири не оскаржувались, є чинними. Суд вважає важливими посилання позивача на обставини, встановлені рішенням Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2012, відповідно до якого скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2009, провадження у справі припинено. Встановлено, що Акціонерним товариством закритого типу «Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна-реставрація» не надано доказів набуття права власності на спірні квартири та доказів на підтвердження віднесення вказаних приміщень до житлового фонду. Судом також встановлено, що спірні квартири складаються з приміщень, які є технічними допоміжними приміщеннями, що знаходяться у спільній сумісній власності співвласників будинку та окремій приватизації не підлягають. Разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Як на підставу заявленого позову позивач посилається на те, що загальні збори ОСББ «Дім комфорт» не приймали рішень про передачу спірних приміщень № [NUMBER] та [NUMBER] у приватне користування, а відтак реєстрація вказаних приміщень за відповідачами є неправомірною. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав доказів того, що спірні приміщення № [NUMBER] та [NUMBER] були спільною сумісною власністю власників квартир будинку. Обставини, які встановлені судом при розгляді справи, а саме те, що спірні квартири складаються з приміщень, які є технічними не породжують прав спільної сумісної власності. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних дій, рішень або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні рішення або дії суб`єкта владних повноважень впливають на їх правове становище. З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Позивач не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси в зв`язку з вчиненими відповідачами реєстраційними діями, а судом не встановлено порушення його прав, свобод та законних інтересів спірними рішеннями відповідачів. Таким чином, підстави для задоволення заявлених вимог [PERSON] відсутні. Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки права позивача при вчиненні відповідачами оспорюваних реєстраційних дій не порушено, а відтак підстави для застосування строку позовної давності відсутні. З огляду на викладене, суд відхиляє подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав іх недоведеності. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed