Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Представник ПАТ ,,Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність , виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2008 року між АКІБ ,,Укрсиббанк" (на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ ,,Укрсиббанк" змінило назву на ПАТ ,,Укрсиббанк") та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11397994000 відповідно до якого позивач надавав позичальнику кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.09.2029 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ ,,Укрсиббанк" та [PERSON] 25.09.2008 року було укладено договір іпотеки № 94301 згідно якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме : двокімнатна квартира [ADDRESS]. 08.12.2011 року ПАТ ,,Укрсиббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами ПАТ ,,Дельта Банк", що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому передачі Документації. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та проценти відповідно до умов договору не сплатив. У зв'язку з чим наявна заборгованість в сумі 183509,79 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.12.2014 року є еквівалентом 2883067,44 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив, подавши до суду заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.09.2008 року між АКІБ ,,Укрсиббанк" (на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ ,,Укрсиббанк" змінило назву на ПАТ ,,Укрсиббанк") та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11397994000 відповідно до якого позивач надавав позичальнику кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.09.2029 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ ,,Укрсиббанк" та [PERSON] 25.09.2008 року було укладено договір іпотеки № 94301 згідно якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме : двокімнатна квартира [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 25.09.2008 року , зареєстрованого в реєстрі № 3547. 08.12.2011 року ПАТ ,,Укрсиббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами ПАТ ,,Дельта Банк", що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому передачі Документації. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та проценти відповідно до умов договору не сплатив. У зв'язку з чим наявна заборгованість в сумі 183509,79 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.12.2014 року є еквівалентом 2883067,44 грн. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ ,,Дельта Банк" підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 39 Закону України „Про іпотеку" випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України „Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів"). Крім того, 29.12.2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" щодо посилення захисту прав позичальників" за змістом якого, абзац перший пункту 1 викладений у такій редакції: "1) не може бути примусово або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріусу стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", а також не може бути проведене у будь-якому порядку примусове виселення мешканців такого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті". Відповідно до ст.. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже, зважаючи на те, що положення Закону України "" Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"" чітко закріплює заборону національних органів щодо звернення стягнення на майно в період дії мораторію , виходячи із умов , що в ньому наведені та в даному випадку скасовує відповідальність відповідачів, суд вважає, що рішення суду слід зупинити до припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-VII від 03.06.2014 року, оскільки у протилежному випадку це призведе до порушення прав відповідачів, які закріплені у Конвенції та Конституції України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 3654 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial