Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому зазначила, що з 20 жовтня 1996 року вона була прийнята на посаду директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею. 31.10.2014 року наказом Міністерства освіти і науки України № 560-К від 30.10.2014 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 7 ст. 36 КЗпП України, достроково розірвавши дію контракту від 18.02.2012 року. Вказане звільнення її з посади Директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею вважає незаконним та безпідставним виходячи з наступного: По-перше : Відповідачем було порушено гарантії Кодексу законів про працю України щодо заборони звільнення в період тимчасової непрацездатності. Звільнення за пунктом 7 частини 1 статті 36 КЗпП України проведено в період її тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам частини 4 статті 40 КЗпП України, відповідно до якої, встановлено імперативну заборону на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Починаючи з 30 жовтня 2014 року і по теперішній час вона перебуває на лікарняному. Також, зазначає, що з наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було, та копії їх їй не видавались, а лише надіслані електронною поштою. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. По-друге: в наказі №560-К Міністерства освіти України від 30.10.2014 року зазначено, що [PERSON] звільнено з займаної посади в зв'язку достроковим розірванням дії контракту відповідно до пункту 7 частини ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: - набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. Жодних вироків щодо неї судами не приймались, а тим більш не застосовувались такі міри покарання як позбавлення волі або інші покарання, які виключають можливість продовження даної роботи. Таким чином, з викладеного вбачається, що Відповідач-1 звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення її не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні позивач та представнимк позивача позовні вимоги підтримали повністю, обгрунтувавши їх обставинами викладеними в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача Міністерства освіти та науки України, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи в судове засідання не з"явилися, надали письмові заперечення згідно яких просять в позові відмовити, мотивувавши свої заперечення тим що, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 по справі № 387/1028/14-п [PERSON] [INFO] визнано винною у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено статтею 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у формі штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (170 грн.) Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. - без змін. Згідно з абзацом другим пункту 2 статті 22 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Представник відповідача Піщанобрідського аграрного ліцею в судове засідання не з"явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, надали заяву про слухання справи без участі їх представника. Суд вважає, що в справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності представників відповідачів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу заступника Міністра освіти і науки, молоді та спорту №38-к від 01.02.2012 р. про призначення директорів професійно- технічних навчальних закладів Кіровоградської області за результатами конкурсного відбору [PERSON] призначено директором Піщанобрідського професійного аграрного ліцею на строк до 01.02.2017 року, а отже, являється посадовою особою. Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП та останню визнано винуватою у вчиненні корупційного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн. Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року залишено без змін. Постанова суду першої інстанції набрала законної сили 16.09.2014 року та 07.10.2014 року судом була направлена до Департаменту освіти і науки Кіровоградської ОДА, який рішення суду отримав 13.10.2014 року, що вбачається із супровідного листа суду №6330 від 07. 10. 2014 року та почтового повідомлення. Відповідно до листка непрацездатності серії АГН №287451 Добровеличківської ЦРЛ, [PERSON] перебувала на лікарняному з 30.10.2014 року по 08.11.2014 року. Як вбачається з копії наказу №561-к Міністерства освіти та науки України від 30.10.2014 року " Про звільнення [PERSON]" відповідно до п.7 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та ст.24 Закону України "Про професійно-технічну освіту", згідно з абз.2 ч.2 ст.22 Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції", враховуючи подання департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації від 15.10.2014 №01-09/307/1-11 звільнено 31 жовтня 2014 року [PERSON] з посади директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею, достроково розірвавши дію контракту від 18.01.2012 року, підстава, постанова Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року, постанова апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року. Згідно п. 18 постанови Пленуму ВСУ якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Матеріалами справи підтверджується, що наказом №561-к Міністерства освіти та науки України від 30.10.2014 року " Про звільнення [PERSON]" відповідно до п.7 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та ст.24 Закону України "Про професійно-технічну освіту", згідно з абз.2 ч.2 ст.22 Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції", враховуючи подання департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації від 15.10.2014 №01-09/307/1-11 звільнено 31 жовтня 2014 року [PERSON] з посади директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею, достроково розірвавши дію контракту від 18.01.2012 року, підстава, постанова Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року, постанова апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року. Проте, змістом п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору в зв'язку з набранням законної сили вироку суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. Матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності з ухваленням, відносно неї, обвинувального вироку, а тому цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню в частині звільнення за п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП Україн. Але, в наказі за яким припинено трудовий договір з [PERSON] та звільнено її з посади директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею з 31 жовтня 2014 року за п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України також є зазначення що звільнення відбулося згідно з абз.2 ч.2 ст.22 Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції", враховуючи подання департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації від 15.10.2014 №01-09/307/1-11 на підставі постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року, постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року, які набрали законної сили 16.09.2014 року. Зі змісту п. 7-1 ч.1 ст. 36 КЗпП України вбачається, що підставою припинення трудового договору є набрання законної сили судового рішення, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов"язане з порушенням обмежень. Таким чином, в зазначеному наказі обставинам, які стали підставою звільнення, дана неправильна юридична кваліфікація, а тому, суд вважає, що необхідно змінити формулювання причин звільнення і привести наказ №561-к Міністерства освіти та науки України від 30.10.2014 року " Про звільнення [PERSON]" за яким [PERSON] звільнено за п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України, у відповідність з чинним законодавством про працю. Встановив вказані обставини, суд вважає що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п. 7-1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а саме припинення трудового договору у зв"язку з притягненням позивача до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, пов"язане з порушенням обмежень, та позов про поновлення на роботі не підлягає задоволенню на підставі наступного. Так, 17 травня 2012 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України № 4711-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції." На підставі вищевказаного закону були внесені зміни в Кодексі законів про працю України, відповідно до яких у статті 36 частина перша була доповнена пунктом 7-1 такого змісту: набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов"язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України " Про засади запобігання і протидії корупції". Та після частини першої доповнена новою частиною такого змісту: "у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили". Тобто, вказані доповнення підлягають безумовному беззаперечному виконанню у разі набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. Аналогічні правила містяться у п. 2 ст. 22 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", при цьому в законі не розмежовано саме за які корупційні правопорушення притягнуто особу до відповідальності. Таким чином, вказаний Закон, який є спеціальним, встановив імперативну норму, що виражає у категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії і не допускає ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов 'язків суб'єктів, та яка підлягає виконанню у разі доведення вини особи у вчиненні корупційного правопорушення. Інакше: вказана норма прямо вказала правила поведінки. Як вбачається з рішень судів першої та апеляційної інстанції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які набрали законної сили та обставини встановлені вказаними рішеннями мають для даної справи преюдиційне значення, що передбачено ч.3 ст. 61 ЦПК України, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за порушення ч.1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". В обгрунтування незаконності свого звільнення позивач посилається на положення викладені у методичних рекомендаціях Мінюсту України від 16.10.2013 року, однак, у вищевказаних рекомендаціях зазначено, що порушення вимог стосовно повідомлення про конфлікт інтересів є суттєвим порушенням вимог антикорупційного законодавства щодо запобігання корупції, а також згідно положень розділу 11 наявність конфлікту інтересів не обов'язково призводить до фактів корупції, однак істотно підвищує ризик вчинення корупційних діянь та є по суті їх передумовою. В даному випадку позивача було притягнено до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-7 глави 13-А "Адміністративні корупційні правопорушення". Постанова суду про притягнення позивача до адміністративої відповідальності за корупційне правопорушення набрала законної сили. Також позивач стверджує, що дане корупційне правопорушення не пов'язане з порушенням обмежень встановлених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Дійсно лише наявність конфлікту інтересів не є порушенням обмежень встановлених законом у випадку виконання вимог закону викладених у ст.14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Однак, позивач вчинила корупційне правопорушення, яке полягає у тому, що вона знаючи про наявність конфлікту інтересів впродовж 2013 та 2014 років здійснювала преміювання [PERSON], не повідомила про це у порушення вимог ст.14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Доводи позивача про незаконність її звільнення, оскільки таке було проведено під час тимчасової непрацездатності позивача не можуть бути взятими до уваги судом з наступних підстав. Відповідно до ст.40 КЗпП України дійсно не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, якщо таке звільнення проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Така підставі для припинення трудового договору передбачена п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України. Однак, трудовий договір з позивачем було припинено на підставі п. 7-1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст.47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення, копія наказу видається на вимогу працівника. Трудовий договір з позивачем було припинено на підставі п. 7-1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а не у випадках передбачених п. 4 ч.1 ст.36 КЗпП України. Копію наказу (розпорядження) про звільнення їй повинні були видати тільки на її вимогу. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що вона зверталася за видачею наказу і його не отримала, обгрунтування позову у цій частині суд вважає не доведеним. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Міністерства освіти та науки України, Піщанобрідського аграрного ліцею, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задовільнити частково, а саме визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти та науки України № 560-К від 30.10.2014 року, яким звільнено 31 жовтня 2014 року [PERSON] з посади директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею за п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України в частині звільнення за п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України; змінити формулювання звільнення [PERSON] в наказі № 560-К від 30.10.2014 року Міністерства освіти та науки України, виклавши його в наступній редакції: [PERSON], директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею звільнити з роботи з 31 жовтня 2014 року за п. 7-1 ч.1 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з набранням законної сили постанови суду про її притягнення до відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; в іншій частині позову відмовити.

Outcome: dismissed