Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючі свої позовні вимоги тим, що 08.06.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування Вінницької міської ради та АТ «ПСК» АТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Вінницької дирекції АТ «УПСК» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно резолютивної частини рішення Ленінський районний суд м. Вінниці вирішив стягнути на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартість, заборгованість за кредитним договором №014/035 38/50456 від 15.10.2007 року. Але державний виконавець Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ виконуючи рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, не врахував, що стягненню підлягає на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартості, заборгованість за кредитним договором №014/035-38/50476 від 15.10.2007 року. Тобто, заборгованість за кредитним договором стягується із спадкоємців позичальника і у зв'язку з цим виконання рішення суду має виконуватись, виключно, за рахунок одержаного у спадщину в натурі майна. Такий висновок слідує з аналізу частини 2 статті 1282 Цивільного кодексу України де визначений механізм задоволення вимог кредитора. Вінницьким міським судом Вінницької області 27 березня 2014 року було постановлено ухвалу, якою роз'яснено рішення наступним чином: «рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи орган опіки і піклування Вінницької міської ради АТ«ПСК» AT «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Вінницької дирекції AT «УПСК»» про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого «стягнення на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартості, заборгованість по кредитному договору №014/035-38/50476 від 15.10.2007 року», повинно проводитись із застосуванням норм ст. 1282 ЦК України, а саме лише за рахунок спадкового майна, яке спадкоємці отримали в натурі». Отже, з урахуванням того, що з боржника стягнути борг, можливо лише за рахунок вартості спадкового майна отриманого в натурі (пенсія не відноситься до спадкового майна), враховуючи скасування постанови від 29.04.2013 року про стягнення 20% з пенсії [PERSON], в рахунок стягнення боргу, та зважаючи на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2014 року про роз'яснення рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, позивач переконаний в тому, що стягувач, в особі ВОД AT «Райффайзен Банк Аваль», безпідставно отримано кошти з пенсії [PERSON] в рамках виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, а тому останній змушений звернутись із вищезазначеним позовом до суду. В ході судового розгляду було замінено первісного відповідача на належногоПАТ "Райффайзен банк Аваль" та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Замостянський ВДВС Вінницького МУЮ В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи до судового засідання не з»явився,хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 08.06.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Вінницької міської ради та АТ «ПСК» АТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Вінницької дирекції АТ «УПСК» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно резолютивної частини рішення суд вирішив стягнути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартість, заборгованість за кредитним договором №014/035 38/50456 від 15.10.2007 року, а саме з: [PERSON] борг в загальній сумі 8884, 27 грн., [PERSON] борг в загальній сумі 8884, 27 грн., [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] борг в загальній сумі 17768,53 грн., [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] борг в загальній сумі 17768,53 грн., [PERSON] борг в загальній сумі 7107,41 грн., [PERSON] борг в загальній сумі 10661,12 грн., а також судовий збір. 03.03.2011 року ухвалою Верховного суду України вищевказане рішення Ленінського районного суду м. Вінниці залишено без змін. 29.04.2013 року державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ Гожою Т.О. при примусовому виконанні рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року (виконавчий лист №2-2156 від 04.10.2010 року) було винесено постанову про утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржнику [PERSON], в розмірі 20% щомісячно. На протязі 13 місяців з моменту ухвалення вказаної постанови, з боржника [PERSON], в рамках виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, було стягнуто кошти в розмірі 4147,16 грн., з яких 100 грн. витрати на проведення виконавчих дій, 339,86 грн. виконавчого збору та боргу на користь ВОД AT «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 3378,19 грн. Але державний виконавець Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ виконуючи рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, не врахував, що стягненню підлягає на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартості, заборгованість за кредитним договором №014/035-38/50476 від 15.10.2007 року. Тобто, заборгованість за кредитним договором стягується із спадкоємців позичальника і у зв'язку з цим виконання рішення суду має виконуватись, виключно, за рахунок одержаного у спадщину в натурі майна. Такий висновок слідує з аналізу частини 2 статті 1282 Цивільного кодексу України де визначений механізм задоволення вимог кредитора. У зв»язку із вказаними обставинами Вінницьким міським судом Вінницької області 27 березня 2014 року було постановлено ухвалу, якою роз'яснено рішення суду наступним чином: «рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи орган опіки і піклування Вінницької міської ради АТ«ПСК» AT «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Вінницької дирекції AT «УПСК»» про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого «стягнення на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із спадкоємців відповідно до розміру часток в спадковому майні, їх вартості, заборгованість по кредитному договору №014/035-38/50476 від 15.10.2007 року», повинно проводитись із застосуванням норм ст. 1282 ЦК України, а саме лише за рахунок спадкового майна, яке спадкоємці отримали в натурі». З урахуванням вищевказаної ухвали про роз'яснення рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, від 08.06.2010 року державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ Гожою Т.О. було скасовано постанову від 29.04.2013 року про утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржнику [PERSON], в розмірі 20% щомісячно. Отже, з урахуванням того, що з боржника стягнути борг можливо лише за рахунок вартості спадкового майна отриманого в натурі (пенсія не відноситься до спадкового майна), враховуючи скасування постанови від 29.04.2013 року про стягнення 20% з пенсії [PERSON], в рахунок стягнення боргу, та зважаючи на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2014 року про роз'яснення рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про безпідставність отримання коштів стягувачем в особі ВОД AT «Райффайзен Банк Аваль» з пенсії [PERSON] в рамках виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2010 року. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і йото юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. На підставі вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення закріплено і в ст. 321 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини банку або іншою суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми в готівковій формі (п. 1.24 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п. 1.23 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Відповідно до п. 2.35 Постанови Національного банку України № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем з будь-яких причин коштів у зазначений строк, вони повертаються у судовому порядку. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що на даний час кошти відповідачем не повернуто, суд приходить до висноску про можливість задоволення позовних вимог позивача у зв"язку з їх обгрунтованістю та доведеністю в ході судового розгляду справи. У зв"язку із задоволенням позову судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved