Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

04 червня 2013 року до Краснолиманського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (далі ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго") про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної порушення умов виконання договору, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 12.09.2011 року між ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" в особі Краснолиманського РЕМ та позивачем було укладено договір № №230700007Ф про користування електричною енергією в будинку за адресою [ADDRESS]. В період з 10 години 25 червня 2012 року по 04 липня 2012 року відповідачем було припинено енергопостачання електричної енергії в будинок по вищезазначеній адресі. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 грудня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2013 року, дії ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" по припиненню енергопостачання електричної енергії в будинок по [ADDRESS], з 25 червня 2012 року по 04 липня 2012 року були визнанні неправомірними. У зв'язку з чим, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та здійснити взаєморозрахунок між ним, як споживачем електричної енергії та енергопостачальником - відповідачем у розмірі 810,67 грн. за рішенням Краматорського міського суду від 07.11.2011 року та наявної суми заборгованості за спожиту електроенергію. 13 серпня 2013 року позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав заяву, в якій вточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача двократну вартість недовідпущеної електричної енергії згідно умов договору №230700007Ф від 12.09.2011 року за період з 25.06.2012року по 04.07.2012 року включно в розмірі 13 536,68 грн. та моральну шкоду -5000 грн. Заявою від 09.01.2014 року [PERSON] зменшив позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача двократну вартість недовідпущеної електричної енергії за період з 25.06.2012 року по 04.07.2012 року включно в розмірі 777,44 грн., моральну шкоду - 5000 грн. та понесені судові витрати які складаються з витрат на проведення судово-економічної експертизи та витрат понесених ним та третьою особою [PERSON] у зв'язку з явкою до суду в розмірі 1441,2 грн. кожним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги викладені в заяві від 09.01.2014 року підтримав і повному обсязі, навів доводи аналогічні викладеним в позовної заяві. Представник відповідача Шепілова О.В., яка діє на підстав доручень від (а.с. 20а т.1) та від 01.01.2014 року (а.с. 9 т.2) позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідно до умов договору про користування електричною енергією № 230700007Ф від 03.02.2009 року укладеного між ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" в особі Краснолиманського РЕМ та позивачем [PERSON] Енергопостачальник прийняв на себе зобов'язання постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 10,0 кВт. В подальшому Споживачу [PERSON] було направлено листа з вказаною датою та роз'ясненнями що до встановлення технічних засобів відповідно до п. 37 ПКЕЕн, яке споживачем було отримано 28.05.2012р року, але представники ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не були допущені споживачем. В зв'язку з чим енергопостачання в період з 25.06.2012року по 04.07.2012 року було припинено правомірно та відповідно до п. 34, п. 35 ПКЕЕн. Тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими. Вважає що позивачу не була заподіяна моральна шкода, крім того, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, не передбачають відшкодування моральної шкоди. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, суду пояснила що перебуває з позивачем в зареєстрованому шлюбі, житловий будинок який розташований за адресою [ADDRESS] належить їй на праві власності; договір № №230700007Ф про користування електричною енергією в будинку був укладений з позивачем 12.09.2011 року. В період з 10 години 25 червня 2012 року по 04 липня 2012 року відповідачем неправомірно припинялась енергопостачання електричної енергії в будинок, що було встановлено рішеннями судів. Просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 714, 1210 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» №575/97-ВР від 16.10.1997 р. із змінами та доповненнями; Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1357 от 26.07.1999р. із змінами та доповненнями; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23.04.2012р. № 497 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 15.06.2012р. № 750 «Про затвердження змін до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Судом встановлено, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» є юридичною особою, діє на підставі статуту (а.с. 148-149, 150 т.1). Між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та [PERSON] двічі укладались договори про користування електричною енергією в будинку, який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 151 т.1) та розташований за адресою [ADDRESS] - № 230700007Ф від 03.02.2009 року (а.с. 216-219 т.1) та № 230700007Ф від 12.09.2011 року (а.с. 220-221 т.1). Відповідно до положень ч.1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" №575/97-ВР від 16.10.1997 року із змінами та доповненнями, споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. За ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів п та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Пунктами 1 та7 договору про користування електричною енергією № 230700007Ф від 03.02.2009 року (а.с. 216-219 т.1) наведено зобов'язання Енергопостачальника надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 10,0 кВт, та наявність трифазного електрообладнанню дозволеного для застосування: - електричний котел - 7,5 кВт.; - побутові електроприлади - 2,5 кВт. Пунктами 1 та 7 договору про користування електричною енергією № 230700007Ф від 12.09.2011 року (а.с. 220-221 т.1) передбачено зобов'язання Енергопостачальника надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 35,0 кВт, та наявність трифазного електрообладнання дозволеного для застосування: - електричний котел - 30 кВт.; - побутові електроприлади - 5 кВт. За пунктом 19 «Відповідальність сторін» договорів про користування електричною енергією № 230700007Ф від 03.02.2009р. та № 230700007Ф від 12.09.2011р., що є ідентичними, енергопостачальник несе відповідальність у разі тимчасового припинення електропостачання з вини Енергопостачальника - у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Згідно п.1 ст. 1210 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок недоліки товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону. Згідно з ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» N 575/97-ВР від16 жовтня 1997 року, з наступними змінами, споживачі електричної енергії мають право на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством. Статтею 24 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що енергопостачальники несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника (згідно з умовами договору на постачання електричної енергії). Пунктом 44 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 от 26.07.1999 року із змінами та доповненнями, у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно пункту 33 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 грудня 2012 року (а.с. 84-87 т.1), яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2013 року (а.с. 88-90 т.1), дії ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" по припиненню енергопостачання поставки електричної енергії в будинок по [ADDRESS], з 25 червня 2012 року по 04 липня 2012 року були визнанні неправомірними. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що у періоді з 25.06.2012 року по 04.07.2012 року у періоді дії договору № 230700007Ф від 12.09.2011р. за адресою [ADDRESS], обсяг недовідпущеної електричної енергії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у особі Краснолиманського РЕМ, розрахованого виходячи із середньомісячного (середньодобового) споживання з дати набрання чинності договору 12.09.2011р. по 08.06.2012 року складає 1367,9 кВт*г. Данні висновок суду підтверджується висновком експерта № 4615/26-4713/26 судово-економічної експертизи від 22 листопада 2013 року, відповідно до якого двократна вартість недовідпущеної споживачу [PERSON] електричної енергії згідно умов договору №230700007Ф від 12.09.2011 року, за період з 25.06.2012року по 04.07.2012 року включно складає 777,44 грн (а.с. 198-201). Представник ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заперечував проти висновків судово-економічної експертизи, якою визначена двократна вартість недовідпущеної споживачу електричної енергії на підставі пункту 33 Правил користування електричною енергією для населення з тих підстав, що експерт невірно провів розрахунок виходячи із середньомісячного (середньодобового) споживання за наявності приладу обліку та відсутності нормативно врегульованої методики проведення зазначених розрахунків. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з наступних підстав. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач для підтвердження розміру двократної вартості недовідпущеної електричної енергії посилається на висновок експерта № 4615/26-4713/26 судово-економічної експертизи від 22 листопада 2013 року. Відповідач, заперечуючи проти визначеного експертом двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, від проведення додаткової чи повторної експертизи відмовився (а.с .19 т.2). Тому суд відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК ухилився від доведення обставин, на які посилався. Суд вважає, що висновок експерта судово-економічної експертизи є науково обґрунтованим, переконливим й мотивованим, тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди заподіяної споживачу [PERSON] у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у переривання електропостачання з вини енергопостачальника підлягають задоволенню в сумі 777,44 грн. Вирішуючи питання в частині заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. суд виходить з наступного. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди заподіяної неналежним виконанням відповідачем умов договору № №230700007Ф про користування електричною енергією позивач посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Аналізуючи зміст ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» суд приходить до висновку, що законом передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). В той же час Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами України не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок неналежного виконання умов договору. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення, не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. До уваги береться мінімальна заробітна плата, що діяла на час, коли відбувалася явка до суду. Час, витрачений у зв'язку із явкою до суду, складається з часу, протягом якого сторона не могла займатися діяльністю, яка дає їй заробіток, зокрема часу, проведеного в судовому засіданні. Цей час можна визначити шляхом додавання часу тривалості усіх судових засідань, в яких сторона брала участь, час чекання початку судових засідань, а також, час, необхідний для доїзду. Відповідно до позиції 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» у цивільних справах компенсація за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять. Згідно з п.1 позиції 5, зазначеного додатку, витратити пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Згідно з п. 140.1.7 ст. 140 Податкового Кодексу України передбачено, що понесені у зв'язку з відрядженням у межах території України витрати, які не підтверджені документально, не можуть перевищувати 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, виплачується компенсація витрат пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, які не підтверджені документально, в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день проведення судових засідань. Згідно з ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2013 рік, у 2013 році установлена мінімальна заробітна плата: у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати компенсація витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту за один день складає: у 2013 році - 1147 х 0,2 = 229,40 грн. у 2014 році - 1218 х 0, 2 = 243,60 грн. Позивач [PERSON] брав участь в судових засіданнях 4 рази протягом 2013 року: 13.08.2013 року, 27.08.2013 року, 02.09.2013 року та один раз у 2014 році - 09.01.2014 року. Таким чином позивач в разі задоволення позовних вимог має право на отримання компенсації витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту в розмірі 1161,2 грн. виходячи з розрахунку: 229,40 х 4 + 243,60 = 1161,2. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що працює на підприємстві ТОВ «Кріста» на посаді генерального директора, однак, з 01.02.2011 року по теперішній час знаходиться в безоплатній відпустці, в підтвердження чого надав суду довідку (а.с 17 т.2). Кожного разу прибував в судові засідання з м. Краматорськ до м. Красний Лиман Донецької області на власному автомобілі. Відстань між населеними пунктами складає 50 км, на дорогу в обидва кінця він витрачав дві години. Тому суд вважає, що при вирішенні питання про розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справи, слід розраховувати не з втрачений заробіток, а компенсацію за відрив від звичайних занять. Суд вважає доводи позивача в частині часу необхідного для явки до суду розумними та обґрунтованими, тому приходить до висновку, що приймаючи участь в судових засіданнях, з урахуванням часу витраченого на дорогу, очікування початку судових засідань, участі в судових засіданнях та розміру мінімальної заробітної плати у 2013 році у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні, розмір компенсації позивача за відрив від звичайних занять підтверджені журналами судових засідань і складає158,45 грн., виходячи з наступного розрахунку: 13.08.2013 року - 2 години 5 хвилин - 2 год + 5 хв. (а.с 119 т.1); 27.08.2013 року - 5 годин 23 хвилини - 2 год. + 3 год. 23 хв. (а.с 154-156 т.1); 02.09.2013 року - 3 години - 2 год. + 1 год. (а.с 166-167 т.1); 12.12.2013 року - 2 години 40 хвилин - 2 год + 40 хв. (а.с 246-247 т.1); 2 год 5 хв. + 5 год. 23 хв. + 3 год. + 2 год 40 хв. = 13 годин 8 хвилин 13 х 6,88 + (6,88/60х8) = 111 грн. 09.01.2014 року - 6 годин 30 хвилин - 2 год. + 4 год. 30 хв. (а.с 20-21 т.2), 6 х 7,3 + (7,3/60х30) = 47,45 грн. 111+ 47,45 = 158,45 грн. Крім того позивачем були понесені судові витрати на проведення судово-економічної експертизи в розмірі 1762,56 грн ( а.с 244 т.1) Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково в розмірі 777,44 грн., що складає 13,46 % від суми 5777,44 грн., з яких 777,44 грн. - вимоги про відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. - моральної шкоди, з відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 13,46 % від 1762,56 грн. (втрати на проведення експертизи) складає 237,24 грн. 13,46 % від 158,45 грн. (компенсація за відрив від звичайних занять) складає 21,33 грн. 13,46 % від 1161,2 грн. (компенсації витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту) складає 156,30 грн. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі, 414,87 грн. (237,24 + 21,33 + 156,30 = 414,87). Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації витрат пов'язаних з явкою до суду та за відрив від звичайних занять третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог [PERSON] не підлягають задоволенню з тих підстав, що в розумінні положень статей 26, 30 ЦПК України треття особа не є стороною по справі та відповідно до статей 85 та 86 ЦПК України непередбачена можливість отримання добових і компенсації за відрив від звичайних занять третій особі, яка не заявляє самостійних позовних вимог. Крім того відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України з ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. за вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, оскільки позивач на час подачі позову був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial