Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача у відмові виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попереднього власника; зобов`язати відповідача виключити з особового рахунку [PERSON] ( [ADDRESS] ) заборгованість попереднього власника квартири у розмірі 2 453 грн 17 коп., яка виникла за період до 02 грудня 2020 року; оплату, проведену у травні 2021 року у розмірі 900 грн 00 коп. визнати переплатою та зобов`язати Рівненське обласне виробничо комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" внести коригування у особовий рахунок [PERSON] ( [ADDRESS] ) та стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правової допомоги в розмірі 3000 грн 00 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 02.12.2020 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського міського округу Матвеєвою О.В. №1946 на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, виданого головним виконавцем Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України І.Матвійчук. На підставі вищезазначених документів за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] (квартира загальною площею 52,1 кв м) в Державному реєстрі речових прав від 02.12.2020. [PERSON] набув нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] 11.02.2021 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] - між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Коломиє О.В. На підставі вищезгаданого договору 11.02.2021 право власності [PERSON] припинено. За період з 02.12.2020 по 11.02.2021 згідно рахунків в особовому кабінеті та платіжних доручень від 10.02.2021 [PERSON] виниклу за період володіння квартирою, повністю оплачено. Стверджує, що попередній власник ( [PERSON] ) знялась з реєстрації добровільно 24.12.2020. Станом на 02.12.2020 попередній власник [PERSON] мала заборгованість зі сплати послуг у розмірі 2525,17 гривень, до якої позивача та [PERSON] не мали жодного відношення та послуг не споживали. Повідомляє, що відповідачем у лютому 2021 року було висунуто вимогу обов`язкової повірки лічильника, для укладання нового договору постачання послуг. Після проведення повірки борг було збільшено на 900 гривень, через фактичну різницю у показниках. Позивач також зазначає, що він приймав квартиру із фактичними показниками 1406, а за період з 02.12.2020 по 11.02.2021 [PERSON] сплатила заборгованість без урахування лічильника по нормі споживання суми, які були надані відповідачем. В травні при укладанні нового договору посадові особи відповідача змусили сплатити фактичну різницю від даних, що містяться на обліку відповідача - 1146 із даними, отриманими після повірки - 1406. Таким чином, [PERSON] вже сплатив за 260 кубічних метрів водопостачання/водовідведення, які він не споживав. Заборгованість виникла до державної реєстрації права власності з [PERSON] та має бути стягнута з минулого власника - [PERSON] . Крім того повідомляє, що у травні 2021 представник позивача звернувся до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (далі - РОВКП ВКГ) «Рівнеоблводоканал» з вимогою щодо укладення договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та визнання того, що заборгованість, яка виникла до 02.12.2020 несе попередній власник [PERSON] . У відповідь на вказаний лист відповідачем було зазначено, що обнулення боргу по особовому рахунку є неможливим та вказано, що відповідач розглядає можливість звернутися в судовому порядку з позовом щодо стягнення заборгованості з [PERSON] із залучення [PERSON] як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою від 08 липня 2021 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Представники сторін у судове засідання не зявилися, хоч про дату, час та місце розгляд усправи повідомлялися належним чином, про що свідчить підписи представників у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 02.12.2020 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського міського округу Матвеєвою О.В. №1946 на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, виданого головним виконавцем Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України І.Матвійчук. На підставі вищезазначених документів за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] (квартира загальною площею 52,1 кв м) в Державному реєстрі речових прав від 02.12.2020. [PERSON] набув нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] 11.02.2021 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] - між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Коломиє О.В. Згідно вказаного 11.02.2021 право власності [PERSON] припинено. За період з 02.12.2020 по 11.02.2021 згідно рахунків в особовому кабінеті та платіжних доручень від 10.02.2021 [PERSON] виниклу за період володіння квартирою, було повністю оплачено. Листом № 1738/01-11 від 24 травня 2021 року РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» на звернення позивача повідомив, що що обнулення боргу по особовому рахунку є неможливим та вказано, що відповідач розглядає можливість звернутися в судовому порядку з позовом щодо стягнення заборгованості з [PERSON] із залучення [PERSON] як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із положеннями ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З наведених вище норм закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності в договорі щодо відчуження нерухомого майна умови про обов`язок нового власника майна повертати борг попереднього власника, новий власник не зобов`язаний їх оплачувати. Згідно з п.10 договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2021 року продавець зобов`язався сплатити заборгованість з комунальних послуг та інші витрати з утримання квартири. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу, та представником відповідача не наведено доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення, яка виникла у попереднього власника квартири, позовні вимоги про зобов`язання РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» виключити з особового рахунку [PERSON] ( [ADDRESS] ) заборгованість попереднього власника квартири у розмірі 2 453 грн 17 коп., яка виникла за період до 02 грудня 2020 року, визнання оплати, проведеної у травні 2021 року у розмірі 900 грн 00 коп. переплатою та зобов`язання Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" внести коригування у особовий рахунок [PERSON] ( [ADDRESS] ) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача, викладені у листі № 1738/01-11 від 24 травня 2021 року, щодо покладання на позивача обов`язку стягнути заборгованість з попередніх власників не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав таким особам послуг з водопостачання та водовідведення, а отже, не має права вимагати їх оплати. Право на звернення до суду з вимогами до попередніх власників про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, яка виникла до моменту набуття позивачем квартири у власність, належить саме РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал». Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у відмові виключення з обліку по собовому рахунку заборгованості попереднього власника, суд вважає, що позивачем не доведено наявність порушеного права відповідачем, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом. При цьому суд зазначає, що права позивача будуть повністю відновлені шляхом задоволення позовних вимог про зобов`язання РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» виключити з особового рахунку [PERSON] ( [ADDRESS] ) заборгованість попереднього власника квартири у розмірі 2 453 грн 17 коп., яка виникла за період до 02 грудня 2020 року, визнання оплати, проведеної у травні 2021 року у розмірі 900 грн 00 коп. переплатою та зобов`язання Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" внести коригування у особовий рахунок [PERSON] ( [ADDRESS] ) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Статтею 88 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині. З огляду на викладене вище позов [PERSON] до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення. За правилами ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на оплату професійної правової допомоги в розмірі 3000 грн 00 коп., суд дійшов наступного висновку. Віповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»). Оцінюючи обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, складність справи, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому підлягає відшкодуванню у заявленому розмірі.

Outcome: partial