Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що, працював у відповідача з 02.1984 по 06.1993 рр. та з 06.1993 по 11.1999 рр. В наслідок праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, в 1999 році йому встановили професійні захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія, в 2014 р.- пневмоконіоз.. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2014р. встановлено, що на протязі 15 років і 8 місяців він виконував роботи в умовах, які характеризувались значною кількістю небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували гранично допустимий рівень. Вважає, що йому спричинена моральна шкода саме з вини підприємств відповідача ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]», оскільки внаслідок втрати професійної працездатності в звязку з отриманням профзахворювань, втрати здоровя, у нього змінився спосіб та ритм організації життєвої діяльності, він відчуває задишку при фізичному навантажені, слабкість. Просив стягнути моральну компенсацію з кожного відповідача 243600 гр.. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» в особі [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтувала розмір моральних страждань та переживань. Таким чином, ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» не повинен виплачувати позивачу моральну шкоду. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки позивач працював на РУ ХХ партзїзду з 28.02.84 р. по 31.12.87 р.( правонаступник ПАТ «Євраз [PERSON]» ), з 01.01.90 р.по 17.05.93 р.на РУ «Суха Балка» ( правонаступник ПАТ «Євраз [PERSON]») підземним крепільщиком, з 28.06.93 р. по 23.11.99 р. на ПАТ «Євраз [PERSON]» підземним крепільщиком. 29 липня 2014 року Висновком Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інстітут медицини праці Академії медичних наук України» №27/1055 позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія (1999 р.); пневмоконіоз. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2014р. встановлено, що на протязі 15 років і 8 місяців Позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались значною кількістю небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували гранично допустимий рівень. Внаслідок цього Позивач отримав професійні захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія (1999 р.); пневмоконіоз. За результатом вторинного огляду обласною МСЕК №6 від 04.12.2014р. [PERSON] безстроково встановлено втрату професійної працездатності на 45 відсотків (повторно: 30% - радикулопатія, первинно: 15% - пневмоконіоз). Відповідно наданих виписних епікризів з медичних установ, встановлено, що у позивача в наслідок отримання профзахворювань відбулося погіршення стану здоровя, він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини. Згідно медичних документів позивач відчуває задишку при фізичному навантажені, сухий кашель, біль у грудній клітці, в області серця, загальну слабкість, підвищена втома, біль в суглобах. В судовому засіданні знайшло підтвердження, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивачу була заподіяна шкода здоровю, винними в отриманні профзахворювань є підприємство відповідач ПАТ««ЄВРАЗ [PERSON]», адміністрація якого не забезпечила позивачу безпечні умови праці і порушило вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці". Позивач отримав профзахворювання, втратив працездатність в розмірі 45% на безстроково, постійно проходить стаціонарне лікування в звязку з погіршенням в стані здоровя, переносить фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками профзахворювань порушено звичайний спосіб та ритм життя позивача, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]», що позивач був ознайомлена із шкідливими умовами праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу, як одних із шкідливих факторів, що стали причиною профзахворювань позивача, перевищували гранично - допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.10.2014 р, виписки із історії хвороби [PERSON], суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У позивача змінився спосіб та ритм організації життєвої діяльності, він відчуває задишку при фізичному навантажені, сухий кашель, біль у грудній клітці, в області серця, загальну слабкість. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 04.12.2014 року встановлено 45% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві відповідача і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково. Суд приймає до уваги, що позивач з 23.11.1999 р.. звільнений з роботи за станом здоровя, професійне захворювання радикулопатія, встановлено йому в 1999 році, за результатом вторинного огляду обласною МСЕК №6 від 04.12.2014р. [PERSON] безстроково встановлено втрату професійної працездатності 45 відсотків, з них повторно: 30% - радикулопатія, первинно: 15% - пневмоконіоз). Враховуючи всі встановлені обставини, суд вважає, що з відповідача ПАТ ««ЄВРАЗ [PERSON]» слід стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 15\~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд

Outcome: partial