Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 7,410 га, яка належала померлій на праві приватної власності на підставі державного акту №195-р, виданого Солонянською районною державної адміністрацією. У період з 1964-1985 роки позивач мешкав разом з матір'ю, після чого поїхав з селища та навідував матір один раз на рік. За час свого життя мати жодного разу не згадувала, що має у власності земельну ділянку, тому про існування спадкового майна він дізнався лише в 2016 році. За життя його мати заповіт не складала, оскільки її смерть була раптовою. 10 листопада 2016 року позивач письмово звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з адвокатським запитом щодо можливості отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері [PERSON], враховуючи що строк для прийняття спадщини був пропущений. 18 листопада 2016 року [PERSON] отримав письмове роз'яснення нотаріуса, що згідно ст.1272 ЦК України він має право звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивачем було пропущено строк подачі заяви до нотаріальної контори з поважних причин, тому він вирішив звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно розписки про отримання повістки про виклик до суду (а.с.26), в судове засідання 10 лютого 2017 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з тим, що інтереси позивача в судовому засіданні представляє його повноважний представник - адвокат Фельський С.Л., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2016 року (а.с.23-24), то суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача в судовому засіданні 10 лютого 2017 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав визначити позивачеві додатковий строк терміном на три місці для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після померлої матері - [PERSON], посилаючись на те, що з моменту смерті матері, а також за її життя позивач не знав про наявність у неї земельної ділянки, а державний акт на право власності на вказану земельну ділянку випадково знайшов в 2016 році. Тому вважає, що строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса він не звертався. Представник відповідача - виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.27) у судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви просив розглянути справу без їхнього представника (а.с.31). Третя особа - державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, згідно поданої заяви прохав розглянути справу у відсутність нотаріуса (а.с30). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, а відповідно до п. 5 цих Положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином (а.с.7) померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.8) та спадкоємцем першої черги за законом на її майно. Згідно довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 26 жовтня 2016 року №193/0325 позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав в с.Малозахарине Солонянського району Дніпропетровської області разом з матір'ю [PERSON] в період з 1964 по 1985 року (а.с.10). Однак позивач своєчасно протягом шести місяців з дня смерті матері не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка складається з земельної ділянки площею 7,410 га, що належала померлій на підставі державного акту [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження Солонянської районної державної адміністрації №195-р від 21 березня 2002 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №173 (а.с.9). Оскільки судом було встановлено, що спадщина після [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася до 01 січня 2004 року, і строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати правила ЦК УРСР, а не правила книги шостої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 цього Кодексу строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідженими судом доказами встановлено, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки з моменту відкриття спадщини до закінчення шестимісячного строку мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак доказів звернення до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а також доказів відмови нотаріуса, щодо вчинення певних дій суду не надав, а з позовом до суду звернувся лише в грудні 2016 року, після спливу тринадцяти років після смерті матері. Сам по собі факт не знання про наявність спадкового майна, а також не проживання за місцем знаходження спадкового майна, на думку суду не є підставою вважати, що позивачем пропущено шестимісячний строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважної причини. Незнання про існування спадкового майна, а саме земельної частки (паю), як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана судом поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, що підтверджується правовим висновком ВСУ у справах №6-1215цс16, № 6-1486цс15. Так, ВСУ зробив висновок про те, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до роз'яснень, зазначених в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити, оскільки позивачем та його представником не надано, не дивлячись на неодноразові роз'яснення суду щодо обов'язку позивача надавати докази на підтвердження заявленого позову, будь-яких об'єктивних, достовірних та відносних до даної справи доказів, в тому числі і на підтвердження того, що перешкоджало його зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яка може бути направлена до відповідної нотаріальної контори і поштою, тому суд не може визнати зазначенні обставини, як поважні, оскільки вони не є об'єктивними, непереборними істотними труднощами для позивача, а інших поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено, що є підставою для відмови в позові. Крім того, позов обґрунтовано статтями ЦК України та позивач просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, однака вказані норми законодавства не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки регулюються нормами ЦК УРСР про продовження строку для прийняття спадщини. Також позивач не надав суду доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та доказів отримання відмови у видачі такого свідоцтва. На підставі викладеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до норм ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню позивачу та стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed