Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства "Максім-А" про розірвання договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2017 між його сином [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано 21.09.2017, на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 0524381000:01:002:0293, що розташована на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на 10 років. [INFO] його син помер і він успадкував вищевказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2020. Листом - повідомленням від 27.10.2020 він повідомив відповідача про перехід права власності на вищевказану земельну ділянку до нього та про бажання розірвати договір оренди землі від 11.09.2017, відповідно до п.36 договору. Однак, відповідач не надав відповіді на його лист та про прийняте рішення щодо припинення права користування земельною ділянкою, чим порушив його права, як власника, оскільки це позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися його власністю. В зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить розірвати договір оренди землі від 11.09.2017, укладений між [PERSON] та відповідачем на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 0524381000:01:002:0293, право оренди по якому зареєстровано 21.09.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за номером запису 22581900 та зобов`язати відповідача повернути йому вищевказану земельну ділянку за актом приймання-передачі в стані придатному для цільового використання, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяви, згідно яких просять розглянути справу без участі позивача та його представника, позов підтримують та наполягають на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без участі відповідача та його представника, позов не визнає в повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2017 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано державним реєстратором 21.09.2017 (надалі Договору), про що свідчить копія даного договору (а.с.10-11), копія акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 11.09.2017 (а.с.12), копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28.09.2017 №98832508 (а.с.13). За умовами Договору [PERSON] надав, а ФГ "Максім-А" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 0524381000:01:002:0293, що розташована на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на 10 років. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 10.09.2018 серія [NUMBER] (а.с.7), [INFO] в с.Бохоники, Вінницького району, Вінницької області [PERSON] помер. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2020, зареєстрованого в реєстрі за №2-728 (а.с. 8) вбачається, що після смерті [PERSON] його батько - [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 2,000 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 0524381000:01:002:0293, розташовану на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2020 №210672415 (а.с. 9), 29.05.2020 державним реєстратором за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. 27.10.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено лист - повідомлення, де останній висловив своє бажання розірвати договір оренди землі, який був укладений з його покійним сином, посилаючись на п.36 договору та просив надіслати на його адресу підписану угоду про розірвання договору оренди землі та акт приймання-передачі земельної ділянки, які також надіслав відповідачу, про що свідчать копія даного листа -повідомлення (а.с.14), копія опису вкладення до 2360002256260 від 21.10.2020 (а.с.15), копія фіскального чеку від 27.10.2020 (а.с.16), копія накладної 2360002256260 від 27.10.2020 (а.с.17). Вищевказаний лист - повідомлення було отримано відповідачем 28.10.2020, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18). Оскільки вимоги позивача відповідачем так і не були виконані, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1, 2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. В свою чергу, пунктом 36 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відтак, оскільки умовами договору оренди землі визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання, і позивач набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця, виявив бажання розірвання договору оренди землі, тому він, як новий власник, має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором. Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що позивач в даний час є власником земельної ділянки, яка знаходиться у володінні та користуванні відповідача, має право вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, бажає розірвати договір, що не суперечить чинному законодавству, тому суд вважає за необхідне відновити його право на користування та розпорядження його власністю у визначений позивачем у позові спосіб. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача, хоч позовні вимоги і не визнав, однак будь-яких доказів на спростування вимог позивача суду не надав. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1681,60 грн ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved