Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав та законних інтересів споживача. В обґрунтування позову зазначив, що 04.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №22033863 на загальну суму 225093 гривень 00 копійок. Протягом 2007 - 2008 років [PERSON] щомісячно сплачував обов`язкові платежі відповідно до кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, але у зв`язку з погіршенням фінансового стану родини, хворобою, відсутності роботи, шахрайських дій по відношенню до [PERSON] , з боку третіх осіб, утворилася заборгованість по кредитному договору №22033863. Проте, до 2020 року з боку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , як до позичальника-споживача фінансових послуг, ніяких паперових листів з вимогами щодо негайного повернення суми кредитних зобов`язань не надходило. Наприкінці 2019 року позивачу випадково стало відомо про те, що із заробітної плати почали стягувати грошові кошти на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до постанови приватного виконавця Мосейко А.П. у виконавчому провадженні №58618878 від 15.10.2019 року, за виконавчим листом від 20.08.2013 року, який виданий на виконання заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12.06.2013 року у справі №199/2185/13-ц. 04.05.2020 року [PERSON] письмово звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу копії заочного рішення суду від 2013 року. Після отримання рішення суду позивачу стало відомо про те, що у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна №199/2185/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 497240 гривень 94 копійки, за кредитним договором №22033863 від 04.10.2007 року, але у зв`язку зі спливом 5 річного терміну зберігання, справа у 2019 році була знищена, а у суді залишилися тільки процесуальні документи самого суду. 29.05.2020 року у зв`язку із втратою усіх документів по кредиту №22033863 [PERSON] письмово звернувся до центрального базового відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» (пр. Яворницького, буд. 33 м. Дніпро, 49057) із заявою, щодо отримання письмової інформації та копій документів по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року. 05.06.2020 року позивач отримав формальну відповідь від АТ «Райффайзен Банк Аваль», якою, на його думку, було фактично відмовлено в отримані інформації, а саме у надані копії кредитної справи та роздруківок платежів по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, за період із 04.10.2007 року по 12.06.2013 рік. Крім цього, АТ «Райффайзен Банк Аваль» у своій відмові вказує, що кредитна справа передана третій стороні, а саме ТОВ «Вердикт Капітал». 26.06.2020 року [PERSON] вдруге письмово звернувся до стягувана АТ «Райффайзен Банк Аваль» із проханням надати усі копії кредитної справи, як стороні по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, а саме: - копію витягу з договору відступлення права вимоги, яка подавалась до суду представником АТ «Райффайзен Банк Аваль»; - копію кредитного договору №22033863 від 04.10.2007 року на загальну суму 225093 гривень 00 копійок; - копію роздруківки щомісячних платежів по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, за період з 04.10.2007 року по 12.06.2013 рік; - копію розрахунку суми боргу за заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.06.2013 року у сумі 497240 гривень 94 копійки, а саме: дані про непогашену суму (тіло) по кредиту №22033863; дані про несплачені проценти по кредиту №22033863; дані про нараховану пеню по кредиту №22033863; дані про нараховані штрафи по кредиту №22033863; дані про зміну річної процентної ставки по кредиту №22033863; - копію витягу з договору відступлення права вимоги, яка подавалась до суду представником АТ «Райффайзен Банк Аваль»; - копію договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт-Капітал» про відступлення права вимоги по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року; - копію витягу додатку №1 до договору відступлення прав вимоги по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року; - копію платіжного доручення за договором про відступлення прав вимоги по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року; - копію фінансового документу ТОВ «Вердикт Капітал» про перерахування коштів у повному обсязі по угоді факторингу, відповідно до суми боргу [PERSON] , згідно з відступленням права вимоги, на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль». 03.07.2020 року [PERSON] отримав другу аналогічну формальну відповідь-відмову за №97-5-4/2139 від АТ «Райффайзен Банк Аваль», тому позивач вважає це порушенням його прав та законних інтересів, як споживача та як сторони по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд просив суд: - визнати дії (бездіяльність) АТ «Райффайзен Банк Аваль» про відмову в наданні необхідної інформації [PERSON] , як споживачу та як стороні по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, як дії що порушують його цивільні права та законні інтереси, як споживача та сторони по кредитному договору; - припинити дії (бездіяльність) АТ «Райффайзен Банк Аваль», які порушують право та законні інтереси особи позивача - споживача [PERSON] , як сторони по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, на отримання відповідної інформації; - визнати право позивача - споживача [PERSON] на право отримання інформації а саме, копій необхідних документів, які мають відношення до кредитного договору №22033863 від 04.10.2007 року; - зобов`язати АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконати свій обов`язок та надати усі необхідні копії документів, що мають відношення до кредитного договору №22033863 від 04.10.2007 року, стороні у кредитному договорі [PERSON] .. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, надав до суду повідомлення про відступлення права вимоги у якому зазначив, що 02.08.2019 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-15, відповідно до якого ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №22033863 від 04.10.2007 року, тому з метою отримання будь-якої інформації необхідно звертатися до нового кредитора - ТОВ «Вердикт Капітал». Крім цього справу просив розглянути за відсутності представника банку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №22033863 на загальну суму 225093 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних з кінцевим терміном повернення 03.10.2014 року. 12 червня 2013 року заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №22033863 від 04.10.2007 року в розмірі 497240 гривень 94 копійки, яка складається з: непогашена сума кредиту - 213317,82 грн.; несплачені проценти - 133923,12 грн.; пеня - 150000 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 гривень, а всього 500681 (п`ятсот тисяч шістсот вісімдесят одна) гривень 94 копійок. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2019 року змінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі №199/2185/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №22033863 від 04.10.2007 року, а саме: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Позивач вказує, що 29.05.2020 року у зв`язку з втратою усіх документів по кредиту №22033863 [PERSON] письмово звернувся до центрального базового відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» (пр. Яворницького, буд. 33 м. Дніпро, 49057) із заявою щодо отримання письмової інформації та копій документів по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року. У відповідь на його звернення менеджером з підтримки процесів розгляду звернень відділу якості, контролю та обробки скарг Управління інформаційного обслуговування клієнтів Департаменту каналів продажів та дистрибуції АТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] , [PERSON] надано листа від 05.06.2020 року №97-5-4/1819 у якому повідомлено, що право вимоги за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Банком (з усіма додатковими договорами - та угодами до нього) відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал», про що [PERSON] було письмово проінформовано у листі-повідомленні Банку, у зв`язку із чим відносини між [PERSON] та Банком, як кредитором, припинились. Також у вказаному листі роз`яснено необхідність звернення до нового кредитора у разі виникнення питань за кредитним договором, у т.ч. стосовно розміру зобов`язання, розрахунку заборгованості, порядку погашення боргу, реквізитів, за якими необхідно здійснювати подальше погашення та документів зазначених у зверненні. 26.06.2020 року [PERSON] вдруге надав письмове звернення до АТ «Райффайзен Банк Аваль». Менеджером з підтримки процесів розгляду звернень відділу якості, контролю та обробки скарг Управління інформаційного обслуговування клієнтів Департаменту каналів продажів та дистрибуції АТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] було розглянуто звернення [PERSON] , яке надійшло до Базового відділення Банку 26.06.2020 року за вх. №К-132, стосовно надання інформації про кредитному договору, про що [PERSON] було надано листа №94-5-4/2139 від 03.07.2020 року у якому повторно зазначено, що право вимоги за кредитним договором, укладеними між [PERSON] та Банком (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал», про що [PERSON] було письмово проінформовано у листі-повідомленні Банку. Також, у вказаному листі роз`яснено, що у разі виникнення питань за кредитним договором, у т.ч. стосовно розміру зобов`язання, розрахунку заборгованості, порядку погашення боргу, реквізитів, за якими необхідно здійснювати подальше погашення та документів зазначених у зверненні, необхідно звертатись до нового кредитора (а.с.8). Ухвалою суду від 20.04.2021 року витребувано із Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» належним чином завірені копії документів, які відносяться до кредитного договору №22033863 від 04.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль». На виконання ухвали суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано з електронного архіву копії документів: кредитний договір №22033863 від 04.10.2007 року; договір застави №832 від 04.10.2007 року; паспортні дані [PERSON] ; заяву-анкету про отримання кредиту під заставу; довідку про доходи; заключення про надання споживчого кредиту від 02.10.2007 року; заяву [PERSON] ; договір купівлі-продажу №102 від 04.10.2007 року; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстр, змін); протокол засідання Кредитного комітету №2011 від 22.10.2008 року; протокол засідання Кредитного комітету №429 від 17.09.2008 року. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановленіЗУ "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 8ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. У ст. 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року N 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4ст. 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.19 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Тобто, права на інформацію є про продукцію передбачено законодавством про захист прав споживачів. В даному випадку' продукція це надання послуги споживчого кредитування. Рішення Конституційного Суду України Справа N 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011, зазначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів (стаття 1, частина четверта статті 13, частини перша, четверта статті 42 Конституції України) (254к/96-ВР). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України (254к/96-ВР) має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України (254к/96-ВР) і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України) (254к/96-ВР). У рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону (закон "Про захист прав споживачів"), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положень Закону "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги законодавства про захист прав споживачів розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. Верховний суд України, в постанові по справі N 758/9298/15-ц, вказав, що "У ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи повинні розкривати інформацію, що надається клієнтам відповідно до ст. 12 цього Закону. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 5 щодо офіційного тлумачення положень п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. З ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (з наступними змінами) у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти, так їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. В Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 р. по справі N 1-10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. У ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 15 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено право необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідно до ст. ст. 6, 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" клієнт має право доступу до інформації щодо кредитного договору. Згідно ст. 5 Закону України Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів... Відповідно до ст. 2 Про звернення громадян від 02.10.96 р. законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону. Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заява (клопотання) і скарги (ст. З Закону України "Про звернення громадян"). Законодавством України "Про звернення громадян" передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави. Згідно із статтею 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян"). Згідно з положеннями статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (стаття 20 Закону України "Про звернення громадян"). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. З урахуванням вкладених обставин та норм законодавства, суд приходить до висновку, що права та законні інтереси позивача [PERSON] , як споживача та як сторони по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року не були порушені. АТ «Райффайзен Банк Аваль» у встановлений ЗУ "Про звернення громадян" строк надано змістовну та обґрунтовану відповідь на звернення [PERSON] та роз`яснено його право на звернення до нового кредитора для надання інформації стосовно кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року, оскільки 02.08.2019 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-15, у зв`язку із чим відносини між [PERSON] та Банком, як кредитором припинились. Крім цього, на виконання ухвали суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано з електронного архіву надано копії документів, а саме: кредитний договір №22033863 від 04.10.2007 року; договір застави №832 від 04.10.2007 року; паспортні дані [PERSON] ; заяву-анкету про отримання кредиту під заставу; довідку про доходи; заключення про надання споживчого кредиту від 02.10.2007 року; заяву [PERSON] ; договір купівлі-продажу №102 від 04.10.2007 року; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстр, змін); протокол засідання Кредитного комітету №2011 від 22.10.2008 року; протокол засідання Кредитного комітету №429 від 17.09.2008 року (всього на 35 аркушах). Позивач [PERSON] не позбавлений права звернутися до нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» із зверненням про надання йому копії усіх необхідних документів по кредитному договору №22033863 від 04.10.2007 року. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає порушення прав позивача, як споживача послуг, яке б підлягало захисту в судовому порядку, таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Крім того, оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору (ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про судовий збір"), а відповідач звільняється на підставі положення ст. 141 ЦПК України, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed