Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2007 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини доходу, видано виконавчий лист. 03.04.2014 року ним був отриманий розрахунок заборгованості по аліментам за яким заборгованість по аліментам становить 18 006 грн. 91 коп. Він не згодний із вказаним розрахунком, оскільки у ньому не враховано платіж за серпень 2011 року у розмірі 337 грн. 43 коп.; не враховано відмітку Заводського ВДВС, за якою борг станом на 23.04.2012 року становить 4080 грн. та ту обставину, що у оскаржуваному розрахунку борг на 30.04.2012 року становить 5439 грн. 41 коп.; не враховано те, що його було звільнено з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» і він отримував допомогу по безробіттю; розрахунок заборгованості по аліментам виконаний не вірно, бо розрахунок здійснено із суми середньої заробітної плати будь- якого працівника для даної місцевості, а не з мінімальної заробітної плати. Просить скасувати розрахунок заборгованості по аліментам, покласти зобов'язання на виконання нового розрахунку. У судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] суду пояснив, що розрахунок заборгованості по аліментам на суму 5439 грн. 41 коп. він отримав 07.06.2012 року, його не оскаржував. У теперішній час він не оскаржує вказаний розрахунок, але він також виконаний не вірно, бо у розрахунок не ввійшла сума 337 грн. яку він сплатив у якості аліментів. Представник відповідача Хортицького ВДВС ЗМУЮ проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що на виконанні у ВДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 частини. 04.02.2014 року від стягувача надійшла заява про здійснення розрахунку по аліментам. 10.02.2014 року такий розрахунок було здійснено на підставі наданих боржником квитанцій і встановлено, що сума заборгованості становить 18 006 грн. 91 коп. Копію розрахунку боржник отримав 03.04.2014 року. Розрахунок виконаний на підставі Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 195 СК України. При виконанні розрахунку враховано платіж на суму 337 грн. 43 коп., ту обставину, що боржник не працював та отримував державну допомогу по безробіттю за певний період. Крім того, у розрахунку вказано, що згідно розрахунку від 07.06.2012 року заборгованість по аліментам становила 5439 грн. 41 коп., про вказану суму заборгованості боржнику було відомо, але цю суму він не оскаржував після отримання розрахунку. У подальшому до цією суми додано і інші суми у рахунок боргу. Перевірити правильність нарахування суми 5439 грн. 41 коп. не є можливим, оскільки усі документи у ВДВС зберігаються три роки і час їх зберігання вже сплинув. Вважає, що позов заявлено позивачем безпідставно, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що посилання позивача на неврахування у розрахунку заборгованості по аліментам суми 337 грн. є безпідставними, ця сума не може бути врахована при здійсненні розрахунку заборгованості, оскільки вказана сума була утримана підприємством із заробітної плати боржника. Вона повністю згодна з доводами представника відповідача по справі, тому просить позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню у зв'язку з наступним. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від його доходу ( а.с.30) та на підставі рішення суду видано виконавчий лист ( а.с.31). За вказаним виконавчим листом 10.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Хортицького району, на підставі заяви стягувача, було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.33,50,66). Заборгованість по аліментам розрахована державним виконавцем за період з травня 2012 року по січень 2014 року ( а.с.33, 50,66). Крім того, до вказаної вище суми заборгованості включена сума заборгованості у розмірі 5439 грн. 41 коп., відповідно до розрахунку державного виконавця від 07.06.2012 року за період з серпня 2011 року по квітень 2012 року, заборгованість станом на 30.04.2012 року ( а.с.74). Супровідним листом від 07.06.2012 року [PERSON] було повідомлено про нараховану суму заборгованості по аліментам у розмірі 5439 грн. 41 коп., розрахунок, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав особисто 07.06.2012 року ( а.с.73). Розрахунок заборгованості по аліментам на суму 5439 грн. 41 коп. [PERSON] не оскаржував, що підтвердив позивач у судовому засіданні. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості по аліментам, [PERSON] оскаржує розрахунок заборгованості за період з 26.04.2007 року по 07.03.2011 року та з 08.03.2011 року по час виконання розрахунку ( а.с.1-3, 100-101), але період з вересня 2008 року по квітень 2010 року у розрахунок заборгованості не ввійшов. Період з серпня 2011 року по квітень 2012 року ввійшов у розрахунок заборгованості по аліментам від 07.06.2012 року, який позивачем не оскаржувався у встановленому законом порядку, що підтвердив позивач у судовому засіданні. За період з травня 2012 року по січень 2014 року позивачем не надано жодного доказу, який спростовував би виконаний розрахунок заборгованості по аліментам. На час подачі позову до суду- 14.04.2014 року, строк позовної давності щодо оскарження розрахунку на суму 5439 грн. 41 коп. минув, його у встановленому законом порядку позивач не оскаржував, позивач і його представник вважають, що ними строк звернення до суду щодо оскарження розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.01.2014 року, у який ввійшла сума 5439 грн. 41 коп., не пропущено. Доводи позивача і його представника на те, що при здійсненні вказаного розрахунку не враховано усі сплачені боржником суми, не враховано суму 337 грн. 43 коп., ні позивачем ні його представником не підтверджені. Крім того, строк зберігання завершених виконавчих проваджень у ДВС становить три роки і на час подачі позивачем позову до суду- 14.04.2014 року, строк їх зберігання закінчився. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до норм ст. 194 СК України, ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення дій, або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати виходячи з правил ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови КМУ від 26.02.1993 року № 146 із наступними змінами "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому державний виконавець не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Згідно ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати виходячи з правил ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993р. № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Позивачем суду не надано жодного доказу який би свідчив про те, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби не вірно виконала розрахунок заборгованості по аліментам, частина доводів, на які посилається позивач і його представник, стосуються періоду заборгованості за який виконано розрахунок суми боргу від 07.06.2012 року, який [PERSON] отримав 07.06.2012 року та з яким був згодний, оскільки його не оскаржував у встановленому законом порядку. Розрахунок заборгованості за період з травня 2012 року по січень 2014 року виконаний на підставі наданих довідок, з урахуванням сум, які боржник повинен був сплачувати та які сплатив, що вбачається з розрахунку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Характерною рисою зобов'язань з утримання є їх довгочасний характер. Цей момент позначається й на особливостях захисту майнових прав учасників сімейних відносин. Вимога про стягнення аліментів може бути подана протягом усього строку існування права на утримання. Право на утримання не погашається давністю, оскільки потреба в матеріальному утриманні об'єктивно існує протягом тривалого часу. Тож положення Сімейного кодексу України не містять передумов для звільнення боржника від заборгованості по аліментам, оскільки такий обов'язок боржника є триваючим, а нарахування по зобов'язанню припиняється по досягненню дитиною 18-річного віку. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та у обраний позивачем спосіб, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову та вважає його таким, що направлений на порушення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини.

Outcome: dismissed