Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

23 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23 грудня 2014 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1-12/14, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 200 000,00 грн. на строк до 22 грудня 2024 року. В забезпечення виконання кредитних зобов"язань позичальника також було укладено договір поруки від 23 грудня 2014 року з [PERSON], відповідно до умов якого він зобов"язувався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов"язань перед кредитором в повному обсязі. Крім цого, 23 грудня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON], в забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, передала ПАТ "КРЕДОБАНК" в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Станом на 13 листопада 2017 року заборгованість за кредитним договором №1-12/14 від 23 грудня 2014 року [PERSON] перед банком складає 213 260,75 грн. Взяті на себе зобов"язання позичальник не виконує, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 213 260,75 грн. та судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Суд встановив, що 23 грудня 2014 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1-12/14, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 200 000,00 грн. на строк до 22 грудня 2024 року. Згідно п.1.1 кредитного договору, банк зобов"язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) у розмірах та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до п.2.4 кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п.2.5 кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок №2203501578696. Згідно до п.2.6 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівкової формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Згідно до п.3.2 кредитного договору, за користуванням кредитом встановлюється змінювана процента ставка, а п.3.3. кредитного договору, обумовлено значення первинної процентної ставки, в розмірі 20,49 % річних. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування (п.2.1.), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань за кредитним договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої до кредитному договору процентної ставки, але не менше 10 грн. за кожний день прострочення. Одночасно з укладенням кредитного договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 23 грудня 2014 року, за яким останній поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань відповідача [PERSON] Згідно до п.2.6 договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитом. Відповідно до п.4.2 договору поруки, поручитель підтверджує, що йому відомі всі умови кредитного договору в тому числі умови застосування (встановлення, зміна) змінюваної процентної ставки за користування кредитом по кредитному договору. Крім того, 23 грудня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON], в забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, передала ПАТ "КРЕДОБАНК" в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Дотепер відповідачі неналежно виконують свої зобов"язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 13 листопада 2017 року заборгованість за кредитним договором №1-12/14 від 23 грудня 2014 року [PERSON] перед банком складає 213 260,75 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 188 301,22 грн., прострочених відсотків у сумі 24 959,53 грн., пені у сумі 4995,90 грн. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та кредитним договором. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст.1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов"язки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов"язань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобов"язання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги і до поручителя. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов"язання внаслідок односторонньої відмови від зобов"язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов"язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідачами не надано жодних доказів на обґрунтування своєї позиції, як того вимагають приписи ст. 76 ЦПК України. Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч.1 ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку про їх задоволення у заявлений позивачем спосіб. Згідно вимогст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved