Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 07.11.2018 ФГ "Слобідське" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. У обґрунтування позовних вимог ФГ "Слобідське" зазначило, що 26 лютого 2014 року укладено договір, відповідно до якого [PERSON] надає, а ФГ "Слобідське" в особі голови ФГ Вакуляка В.М. приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,7301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, строком на десять років. 26 лютого 2014 року проведено державну реєстрацію зазначеного договору, а 04 березня 2014 року сторонами договору складено акт про передачу та прийом земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала, а ФГ "Слобідське" прийняло в користування земельну ділянку площею 1,7301 га на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Позивач зобов'язання за договором виконує, разом з тим відповідач в серпні 2017 року звернулася до позивача з пропозицією розірвати договір оренди землі від 26.02.2014 у зв'язку з наміром самостійно обробляти належну їй земельну ділянку. Пропозиція [PERSON] була відхилена господарством, після чого [PERSON] здійснила самовільний захват орендованої ФГ земельної ділянки і почала перешкоджати орендарю користуватися нею. Так, навесні 2018 року, до початку польових робіт, позивачем було виявлено, що [PERSON], незважаючи на те, що договір оренди землі від 26.02.2014 є чинним, оскільки угоди про розірвання договору чи припинення його дії між позивачем і відповідачем не укладалися і зобов'язання за ним мають виконуватися належним чином, переорала спірну земельну ділянку та засіяла пшеницею, а в подальшому із членами сім'ї зібрала врожай, тобто своїми діями позбавила позивача права користування орендованою земельною ділянкою. З приводу неправомірних дій відповідача, ФГ "Слобідське" в квітні 2018 року звернулося до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке 18.05.2018 провело позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 1,7301 га з кадастровим номером [NUMBER], в результаті якої встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки. 18 липня 2018 року керівник ФГ "Слобідське" при об'їзді полів виявив, що невідомі особи збирають врожай на спірній земельній ділянці, про що повідомив у поліцію. За результатами даного звернення Шаргородським ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області встановлено, що врожай пшениці на орендованій ФГ "Слобідське" земельній ділянці зібрав син відповідача [PERSON] - [PERSON] ФГ "Слобідське" на підставі договору оренди є землекористувачем, має право самостійно, згідно з умовами договору, господарювати на цій земельній ділянці, і відповідно до вимог ст.95 ЗК України та ст.25 ЗУ "Про оренду землі", має право власності на посіви і насадження сільськогосподарських культур на ній, та на отриману від господарювання продукцію. Відповідно до вимог ст.152 ЗК України, позивач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також на відшкодування збитків. Частиною 2 ст.27 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що позивач, як орендар земельної ділянки на підставі чинного договору оренди, має право на витребування орендованої земельної ділянки з чужого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею. Просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони останній здійснювати будь - які дії на земельній ділянці площею 1,7301 га з кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, до моменту припинення дії договору оренди землі, укладеного 26 лютого 2014 року між [PERSON] та ФГ "Слобідське", зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та стягнути з відповідача на користь підприємства судові витрати. У судове засідання представник ФГ "Слобідське" не прибув. Від представника позивача - адвоката Дудчика О.М., який діє на підставі ордера серії ВН № 083885 від 06.11.2018 (а.с.23) до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника ФГ "Слобідське", позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.56). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 26.12.2018 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не заперечував факту, що відповідач без згоди орендаря у 2018 році самостійно обробляла належну їй земельну ділянку і продовжує обробляти ії надалі, оскільки спірна земельна ділянка є її власністю і вона бажає господарювати на ній сама, договору оренди землі від 26.02.2014 [PERSON] не підписувала, у 2017 році зверталася до голови ФГ "Слобідське" з пропозицією розірвати договір, на що останній не погодився. Представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. В суді представник відповідача [PERSON] також підтвердив, що ухвалу про відкриття провадження у даній справі від 14.12.2018, з пропозицією надати відзив на позовну заяву та подати зустрічний позов, [PERSON] отримала 21 грудня 2018 року, але своїм правом на подачу відзиву і пред'явлення зустрічного позову не скористалась через скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви, клопотання сторін Учасники справи, заяв і клопотань, пов'язаних з розглядом справи, не заявляли. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 11 годину 30 хвилин 11 січня 2019 року, з повідомленням (викликом) сторін, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву та, у разі необхідності подати зустрічний позов (а.с.27). Ухвалу суду від 14.12.2018 направлено на адресу відповідача, яку вона отримала 21.12.2018 (а.с.30). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, зустрічного позову не пред'явила. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення судом не встановлено. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин У справі, яка розглядається судом, встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7301 га на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Шаргородською державною нотаріальною конторою 16.07.2013 (а.с. 6). Право власності [PERSON] на земельну ділянку позивачем не оспорюється. 26 лютого 2014 року між [PERSON] та ФГ "Слобідське" укладено договір оренди землі, відповідно до п.п.1,2 якого [PERSON] надає, а ФГ "Слобідське" в особі голови ФГ Вакуляка В.М. приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 1,7301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, строком на десять років (а.с.7 - 9). Зазначений договір оренди землі від 26 лютого 2014 року, відповідно до вимог ст.6 ЗУ "Про оренду землі", зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.02.2014 державним реєстратором [PERSON], номер запису про інше речове право - 4861951, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.11 - 13). Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки від 04.03.2014 орендодавець [PERSON] передала земельну ділянку розміром 1,7301 га в адмінмежах Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського вирорбництва орендареві - ФГ "Слобідське", терміном на десять років (а.с.10). Договір оренди землі від 26 лютого 2014 року, укладений між сторонами даного цивільно - правового спору є чинним, угода про його розірвання між сторонами договору не укладалась, в судовому порядку договір не розривався і не визнавався недійсним. Таким чином, між ФГ "Слобідське" та [PERSON] склалися та існують на даний час договірні відносини, що породжують взаємні права та обов'язки, передбачені Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За загальними правилами, встановленими у статтях 509, 526 ЦК України зобов'язання, які виникли між сторонами даного цивільно - правового спору, мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства…" Навесні 2018 року позивачем було виявлено, що відповідач [PERSON] спірну земельну ділянку переорала та засіяла її пшеницею, а в подальшому зібрала врожай, і продовжує використовувати орендовану ФГ земельну ділянку по даний час. Вказаного факту в судовому засіданні не заперечував представник відповідача [PERSON], який підтвердив, що [PERSON] використовує належну їй на праві власності земельну ділянку і буде використовувати надалі, оскільки це її власність і вона бажає господарювати на ній самостійно. З приводу дій відповідача, ФГ "Слобідське" в квітні 2018 року звернулося до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке 18.05.2018 провело позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 1,7301 га з кадастровим номером [NUMBER], в результаті якої встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки (а.с. 16 - 19). 18 липня 2018 року представник ФГ "Слобідське" звернувся до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про те, що невідомі особи самовільно збирають врожай на орендованій господарством земельній ділянці. За результатами розгляду заяви Шаргородським ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області встановлено, що урожай пшениці на орендованій ФГ "Слобідське" земельній ділянці зібрав син [PERSON] - [PERSON] (а.с.20). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Фактичним обставинам, встановленим судом відповідають договірні правовідносини щодо речового права на чуже майно, права оренди земельної ділянки, порядок виконання зобов'язань відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, які регулюються ст.ст.13, 41, 68 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ЗУ "Про оренду землі", ЗК України, ЦК України, Договором оренди землі від 23.04.2014. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання… Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конституція України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі "Науменко Світлана проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух …(рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 у справі "Донадзе проти Грузії"). Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Згідно положень ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 93 ЗК України та ст.1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької і іншої діяльності. Згідно ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України). На підставі ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У силу ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст.17 ЗУ "Про оренду землі", в редакції яка діяла на час укладення договору, передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Статтею 24 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець зобов'язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає вимогам договору оренди і не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Вказаний обов'язок передбачений і п.29 договору оренди землі від 26.02.2014 (а.с.8). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства… Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.13, ч.1 ст.14 ЗУ "Про оренду землі"). Право оренди земельної ділянки позивачем ФГ "Слобідське" сторонами не оспорюється і доказуванню не підлягає. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями (ч.ч.1, 2 ст.27 ЗУ "Про оренду землі"). Вказана норма ЗУ "Про оренду землі" кореспондується із нормою ст.391 ЦК України щодо права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивачем у такому позові може бути і суб'єкт зобов'язальних прав, що пов'язані з орендою, в даному випадку - це орендар земельної ділянки - ФГ "Слобідське". Згідно положень ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також на відшкодування збитків. Частиною 2 статті 27 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки на підставі чинного договору оренди, має право на витребування орендованої земельної ділянки з чужого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею. Предметом позову є вимога позивача ФГ "Слобідське" про усунення з боку відповідача [PERSON] перешкод у здійсненні ним права користування майном - шляхом утримання від користування, обробітку, засіву спірної орендованої земельної ділянки. Підставою позову ФГ "Слобідське" слугують посилання позивача на належне йому право користування та розпорядження майном, а також дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Згідно вимог діючого законодавства, об'єктом даної категорії позовів є усунення триваючого правопорушення, яке збереглося до моменту подання позову до суду. При розгляді даного цивільно - правового спору, позивачем доведено наявність об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей та встановлено судом наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії [PERSON] є неправомірними, між її діями та позбавленням можливості орендаря використовувати об'єкт оренди є безпосередній причинний зв'язок і вина відповідача, що є підставою для цивільно - правової відповідальності [PERSON] VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем надано належні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження того, що [PERSON] чинить перешкоди ФГ "Слобідське" у використанні об'єкту оренди за договором від 26.02.2014 згідно з його умовами та метою, дії останньої є неправомірними, отже право ФГ "Слобідське" як орендаря на користування орендованою земельною ділянкою порушено і підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у користуванні нею. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ФГ "Слобідське" судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 1762,00 грн (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved