Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 вересня 2019 року між АТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10015/0365 філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №365/822, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 42600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 вересня 2024 року. Відповідач взятих на себе за умовами договору зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15 липня 2020 року складає 31295,14 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 25.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Розгляд цивільної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено сторонам, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за їхніми клопотаннями. У встановлений судом строк відповідач, який, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, 24.09.2020 року отримав позовну заяву з додатками та ухвалу суду, будучи в такий спосіб належним чином повідомлений про розгляд справи в спрощеному порядку, не надав суду відзиву на позов та не подав жодних заяв чи клопотань. В свою чергу представник позивача також не надав жодних клопотань. За таких обставин справа розглянута у відсутності сторін, без проведення судового засідання, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 13 вересня 2019 року між АТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10015/0365 філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №365/822, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 42600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 вересня 2024 року. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконує, що призвело до утворення заборгованості. Заборгованість за договором від 13 вересня 2019 року, укладеного між АТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10015/0365 філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] становить 31295,14 грн., яка складається з наступного: 26840 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 3963 грн. 27 коп. - проценти за користування кредитом; 13 грн. 24 коп. - загальна сума пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів; 207 грн. 68 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 49 грн. 62 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 178 грн. 43 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 42 грн. 90 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved