Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], від її батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення останніх батьківських прав та стягнення з них аліментів на її утримання, посилаючись на те, що вони ухиляються від свого обов'язку по її вихованню. В позові зазначив, що [PERSON] є дочкою відповідачів, які неналежним чином займаються вихованням дитини, зловживають алкогольними напоями, проживають у квартирі разом з прабабусею [INFO], яка у силу віку не може доглядати за [PERSON]. Квартира перебуває у незадовільному санітарному стані, мати дівчинки часто має нестійке психологічне самопочуття, погрожує закінчити життя самогубством, батько часто відсутній вдома. Органом опіки та піклування було видано висновок про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Просить відібрати малолітню [PERSON], [INFO], у її батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення останніх батьківських прав та стягнути з них аліменти на її утримання з кожного по 1/4 частині всіх видів доходу. Представник позивача в судове засідання подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви в яких визнали позовні вимоги та не заперечували їх задоволення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14 серпня 2018 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з батьками та прабабусею [PERSON] (а.с.12). Висновком від 05.11.2018 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженого рішенням № 369, встановлена доцільність відібрання малолітньої [PERSON] від батьків без позбавлення їх батьківських прав. У висновку зазначено, що відповідачі достатньої участі у вихованні дитини не беруть, [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Крім того 01 листопада 2018 року працівниками служби у справах дітей, ювенальної превенції Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області було відібрано дівчинку у матері та тимчасово влаштовано до Ніжинського міського центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с.13-17). На а.с 18 мається висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп'яніння [PERSON], датований 01 листопада 2018 року, яким встановлено, що остання на день відібрання у неї дочки перебувала в стані алкогольного сп'яніння Відповідно до акту обстеження умов проживання від 31 жовтня 2018 року та акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 01 листопада 2018 року, квартира у якій проживає [PERSON] перебуває у задовільному стані, сім'я має невеликий запас продуктів, зі слів батьків дитина потребує операційного втручання, встановлено наявність небезпечної поведінки матері, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння(а.с.19-22). Як встановлено судом та підтверджується заявами відповідачів про визнання ними позовних вимог, батьки [PERSON] не прагнуть нормалізувати стосунки з дочкою. Відповідачі не приділяють дитині належної уваги та в недостатньому обсязі займаються її вихованням, що є елементами протиправного невиконання ними, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дитини де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини". Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи, що в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, неналежне піклування про здоров'я дитини, не забезпечення дитині необхідного харчування і медичного догляду, суд приходить до висновку про встановлення факту винної поведінки відносно їх ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо виховання малолітньої [PERSON]. Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов'язки стосовно малолітньої дитини, не займаються на належному рівні її розвитком, вихованням, вживають спиртні напої, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України особа, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що майновий стан відповідачів, які є особами молодого та працездатного віку, стан здоров'я дитини та її вік, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, що з відповідачів слід стягнути аліментів на утримання дочки [PERSON] з кожного у розмірі 1/4 частки усіх їх доходів щомісячно і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Враховуючи, що 08 серпня 2018 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області було винесено судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], то стягнення аліментів на користь відповідачки слід припинити. Враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру кожна з яких мала бути оплачена судовим збором в розмірі 704,80 гривень, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з кожного з відповідачів в розмірі 704,80 гривень, на користь держави.

Outcome: approved