Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити йому строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Костопільської районної ради № 81 від 10.06.2013 року "Про звільнення [PERSON] з посади головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, поновити його на посаді головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради з 10 червня 2013 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 23.11.2007 року на підставі рішення Костопільської районної ради Рівненської області №225 він був призначений на посаду головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини". Всупереч чинному законодавству 10.06.2008 року з ним було укладено контракт строком до 10.06.2013 року. 10.06.2013 року під час перебування на лікарняному він був незаконно звільнений із займаної посади редактора на підставі розпорядження голови районної ради за № 81 від 10.06.2013 року. Згідно Статуту редакції газети рішення про призначення та звільнення головного редактора приймається засновником редакції газети - Костопільською районною радою, яка приймає свої рішення на сесії. Жодних рішень про звільнення [PERSON] на сесії районною радою не приймалося. Вважає, що його було звільнено незаконно, а тому просить поновити його на займаній ним посаді. У встановлений законодавством строк до суду не звернувся, оскільки, хворів і, крім того, на нього чинився тиск, щоб він не звертався до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що його звільнення було проведено без погодження із органами спілки журналістів України. Просить позов задоволити. Представник відповідача позов не визнав, вважає позовні вимоги необгрунтованими, оскільки, позивача було звільнено в зв"язку із закінченням контракту, який він сам підписував. Також заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв"язку з пропуском строку позовної давності. Як встановлено судом позивача було призначено на посаду головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради відповідно до рішення районної ради від 23.11.2007 року № 225. 10 червня 2008 року районною радою в особі голови районної ради та позивачем було укладено контракт, згідно якого останній призначається на посаду головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" строком до 10.06.2013 року. Розпорядженням голови Костопільської районної ради від 10.06.2013 року позивача було звільнено з посади головного редактора Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради з 10 червня 2013 року на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України ( закінчення строку контракту). Відповідно до ч. 3 статті 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Пунктом 3 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170 передбачено, що прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 в справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство") зазначив, що контрактна форма трудового договору не може впроваджуватись нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є засновником Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, що підтверджується п.1.2. Статуту редакції районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради. Позивач обіймав посаду головного редактора даної газети, яка є друкованим засобом масової інформації і таким чином, дані правовідносини, крім загальних норм трудового законодавства, повинні регулюватись також нормами спеціального закону, зокрема, Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Статтею 23 вищеназваного Закону встановлено, що редактор (головний редактор) друкованого засобу масової інформації призначається (обирається) на посаду і звільняється з посади в порядку, встановленому засновником (співзасновниками) у статуті редакції відповідно до чинного законодавства України про працю. Статутом редакції районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради, затвердженого Костопільською районною радою 7 серпня 2007 року (рішення № 212) в п. 3.2 передбачено, що призначення на посаду головного редактора і звільнення його з посади належить до виключної компетенції засновника, яким згідно п. 1.2. статуту є Костопільська районна рада. Пунктом 3.3 Статуту встановлено, що головний редактор призначається на сесії районної ради простою більшістю депутатів від загального складу депутатів ради за поданням голови районної ради. Цим же пунктом Статуту передбачено, що право вносити подання засновнику про дострокове звільнення головного редактора мають не менш як третина депутатів від загального складу ради. Вносити пропозицію голові районної ради про дострокове звільнення головного редактора має право трудовий колектив редакції. Кодексом Законів про працю та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" також не передбачено контрактну форму трудового договору як обов'язкову для головного редактора друкованого засобу масової інформації. Таким чином, укладання контракту з головним редактором не передбачено законами України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 в справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство") районна рада, її органи та посадові особи не вправі впроваджувати контрактну форму трудового договору. Статею 43 (п. 7. ч. 1) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання заснування засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень голови районної ради не віднесено вирішення питань про призначення та звільнення керівників комунальних підприємств, установ та організацій, в тому числі керівників засобів масової інформації ради, на відміну від сільського, селищного, міського голови, який згідно із ст. 42 вищеназваного Закону (п. 10 ч. 4) призначає на посади та звільняє з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Пунктом 9 ч. 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень голови районної ради віднесено лише призначення і звільнення керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради. Зважаючи на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення питань, що відносяться до виняткової компетенції Ради, зокрема, щодо призначення і звільнення керівників засобів масової інформації відповідної ради, до повноважень голови ради не належать. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин суд вважає, що звільнення позивача на підставі розпорядження голови районної ради в зв'язку із закінченням строку контракту є незаконним, оскільки його було проведено з порушенням порядку, передбаченого Статутом редакції і Законами України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" та "Про місцеве самоврядування в Україні". Разом з тим, відповідно до ст. 233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском встановленого законом строку, про що було заявлено представником відповідача в судовому засіданні, і належних поважних причин пропуску цього строку він не навів. Із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що копію розпорядження про звільнення та трудову книжку позивач отримав 26 червня 2013 року. В той же день було складено акт прийомки-передачі матеріальних цінностей редакції газети. До суду за захистом порушеного права позивач звернувся лише 18.02.2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 233 КЗпП України. Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Однак, позивачем не надано належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду. Із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що в період з 26.06.2013 року по 18.02.2014 року позивач лише один раз (03.07.2013 р.) звертався в лікувальну установу. Лише наявність у позивача інвалідності, яка йому встановлена 6.05.2011 року, не може служити доказом поважності пропуску строку звернення до суду. Разом з цим, в цей же період позивач звернувся до районного центру зайнятості, де перебував на обліку з 26.06.2013 р. до 03.09.2013 р. та отримав матеріальне забезпечення, в тому числі допомогу по безробіттю. Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку звернення до суду, в тому числі і щодо того що на нього чинився тиск з тим, щоб він не звертався до суду, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску позовної давності. Враховуючи, що позивач пропустив строк звернення до суду і не довів поважність пропуску строку звернення до суду, а представник відповідача зробив заяву про пропущення позивачем строку звернення до суду, то суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed