Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги порушенням відповідачем зобов`язань відповідно до умов договору. В обґрунтування позову зазначено, що 23.05.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є - ПАТ АБ "Укргазбанк", в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 413/П-6, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 32000,00 доларів США, процентна ставка за користування кредитом 12,5 % річних, (п. 1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5 % річних (п. 3.2.8 Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів до 23.05.2019 року. (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 3.3.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати заборгованість за кредитом щомісячно рівними частинами згідно додатку № 1 до цього договору, а саме 23 числа кожного місяці, починаючи з місяця наступного за місяцем отриманням кредиту, що становить 222,00 доларів США, а останній платіж 23.05.2019 року у розмірі 254,00 доларів США. Позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти, однак позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.11.2018 року становить 65573,61 доларів США та 1827529,86 грн., з яких: 28004,00 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 37569,61 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 856432,10 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 971097,76 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, яким суттєво порушуються законні права кредитора, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 65573,61 доларів США та 1827529,86 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 54855,50 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В пункті третьому резолютивної частини позовної заяви є клопотання позивача розглядати справу без участі представника Банку на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, однак поштове повідомлення повернуто на адресу суду з відміткою відділу «за зазначеною адресою не проживає», що за правилами ч.1 ст. 131 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення відповідача. З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи 30.01.2020 року судом було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на викладене, суд ухвалив - розглянути справу за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" до [PERSON] за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є - ПАТ АБ "Укргазбанк", в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 413/П-6, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 32000,00 доларів США, процентна ставка за користування кредитом 12,5 % річних, (п. 1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5 % річних (п. 3.2.8 Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів до 23.05.2019 року. (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 3.3.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати заборгованість за кредитом щомісячно рівними частинами згідно додатку № 1 до цього договору, а саме 23 числа кожного місяці, починаючи з місяця наступного за місяцем отриманням кредиту, що становить 222,00 доларів США, а останній платіж 23.05.2019 року у розмірі 254,00 доларів США. (а.с. 28-34) Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитні ресурси. В свою чергу [PERSON] , в порушення зобов`язань, своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, 14.11.2018 року представником позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» на адресу відповідача [PERSON] надіслано лист-вимогу з вимогою виконати порушене зобов`язання та повністю повернути всю суму кредиту за Кредитним договором, а також сплатити штрафні санкції, протягом 30 календарних днів від дати одержання цієї вимоги. Однак вимога Банку залишена без виконання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 413/П-6станом на 13.11.2018 року становить 65573,61 доларів США та 1827529,86 грн., з яких: 28004,00 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 37569,61 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 856432,10 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 971097,76 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. (а.с. 11-17) Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з виконанням умов кредитного договору, вирішуючи які, суд виходить з наступного. Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.. 629 ЦК України, договори є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст.. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ст.. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1, ч. 3 ст.. 533ЦК України). Згідно зі ст.. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові № 6-1680 цс15 від 10.02.2016 року. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу надавався саме в іноземній валюті - доларах США та що сторонами обумовлено повернення коштів виключно у цій валюті. На здійснення валютних операцій банком отримано у встановленому порядку ліцензію та дозвіл, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19-25). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу ст.. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що боржник [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 54855,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved