Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в інтересах Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення в розмірі 741,13 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності Тихонова О.О., позов підтримала у повному обсязі. Просила суд стягнути заборгованість за водопостачання та водовідведення, яка утворилася внаслідок несплати відповідачем за користування вищезазначеними послугами за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2014 року в розмірі 741,13 грн., що підтверджується витягом з особового розрахунку [NUMBER]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Вказав, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування 1993 року, однак, з 2005 року він зареєстрований за іншою адресою. У вищевказаній квартирі в зазначеній в позові період були відсутні опалювальні та водопостачальні прилади, використовував квартиру для зберігання мотоцикла, а сам він мешкав за іншою адресою, тому вважає позовні вимоги безпідставними, просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] не мешкав, оскільки там були відсутні прилади водопостачання та опалювання, каналізацією користувалися. Вислухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із витягу з особового розрахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] - заборгованість за водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2014 року становить 741,13 грн. Оплата здійснювалась у березні 2012 року, а також з червня по грудень 2013 року (а.с.5-7). З копій квитанцій, наданих відповідачем, вбачається, що ним здійснена оплата за холодну воду за період з червня 2013 року по березень 2014 року (а.с.32-34) Відповідно до довідки ТОВ "Добропільське БТІ" №96 від 20 лютого 2014 року: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13 вересня 1993 року (а.с.34). Згідно із копією особового рахунку [NUMBER] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], проживав з 28.03.95, виписаний 20.04.05 (а.с.9). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Донецькій області: [PERSON] з 05.05.05 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Актом від 20 жовтня 2008 року ПП "БРЕС" вказано, що за адресою: [ADDRESS] - ніхто не проживає і не мешкає, квартира приватизована (а.с.24). В акті від 29 грудня 2010 року АСМД "Сузір'я" вказано, що у квартирі прилади опалювання частково відсутні (а.с.31). Зазначені акти суд не приймає до уваги, оскільки в актах не вказаний період фактичного відсутності мешканців, окрім того, зазначені данні про прилади опалювання, а не водопостачання/водовідведення. Частиною 6 статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування з 1993 року. Факт заборгованості підтверджений доказами. Суд вважає, що на підставі вищенаведеного позовні вимоги в частині заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути витрати по сплаті судового збору. Однак, як вбачається із наданих суду документів: позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу у 2013 році, судовий збір в якому становив за подання вказаної заяви - 114,70 грн., а при звернені із позовом, за правилами ст. 99 ЦПК України, у 2014 році позивачем було сплачено суму судового збору в розмірі 121,80грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають підтверджені документально суми, що становлять: 114,70+121,80=236.50 грн.

Outcome: partial