Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Скалатської міської ради Підволочиського району, третя особа -\~ реєстраційна служба Підволочиського рай управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 83,9 кв.м. по вул. Шевченка, 26 в м. Скалат Підволочиського району, що належав [PERSON], померлому 28 грудня 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що зазначене майно належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Підволочиською державною нотаріальною конторою 05 березня 1986 року № 305. Спадщину прийняли, за їх заявою приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 339/2014. 03 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, зокрема по ? частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 26 в м. Скалат Підволочиського району. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належні їм частки нотаріусом відмовлено у звязку із невідповідністю розміру площі спадкового майна, зазначеного у договорі купівлі продажу, до розміру, вказаного у технічному паспорті на будинковолодіння. Крім того причиною відмови стало те, що згідно інформації БТІ спадкодавцем здійснено самочинне будівництво, а саме зведено добудову до житлового будинку без належного на те дозволу чи затвердженого проекту, внаслідок чого особа не набуває право власності на нього. Проте, зважаючи на те, що спадкодавець користувався вказаним нерухомим майном понад 25 років, жодних претензій ні зі сторони власників сусідніх будинків, ні міської ради, ні архітектурної інспекції щодо порушень прав інших власників чи знесення, перебудови побудованого поза проектом нерухомого майна не було, підстав для звернення до територіальних органів Держархбудінспекції України для узаконення самочинного будівництва на безоплатній основі у відповідності до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків немає, оскільки до 05.08.1992 року не існувало норм щодо необхідності введення обєкта в експлуатацію, іншим чином захисти їх право неможливо,- а тому просять позов задовольнити. В судове засідання позивачі не зявилися, подали заяву згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області та представник третьої особи -\~ реєстраційної служба Підволочиського рай управління юстиціїу судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву згідно якої заявлені позовні вимоги позивача визнають та просять справу розглянути у їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Як убачається із договору купівлі - продажу від 05 березня 1986 року [PERSON] купив належний [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Скалат по вул. Шевченка № 26 Тернопільської області, зокрема: на земельній ділянці 910 кв.м. розташований один цегляний будинок, житловою площею 20,0 кв.м., зазначений в плані під літ. «А», слідуючі господарські будівлі: сарай зазначений в плані під літ. «В», підвал, паркан і замостка. Цей жилий будинок належить [PERSON]П на підставі свідоцтва про право власності, виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою 17 грудня 1983 року за реєстром № 2019 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою 17 грудня 1983 року за реєстром № 2021, зареєстрованого в ЮТІ 30 січня 1984 року. Згідно довідки, виданої Підволочиським БТІ 20 жовтня 2045 року № 117, та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 20 жовтня 2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Скалат по вул.. Шевченка, 26, Підволочиського району, житловою площею 48,10 кв.м., загальною площею 83,90 кв.м., зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 1986 року № 372. В будинковолодінні є в наявності самовільно переобладнані приміщення прибудова під літ. «А» площею 47,0 кв.м. та під літ. «а - 1» площею 13,5 кв.м., вчинені у 1989 році. [PERSON] помер 28 грудня 2013 року в м. Скалат Підволочиського району, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД № 162449, видане Скалатською міською радою Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 40. Згідно довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради від 11 березня 2014 року № 24 на день смерті [PERSON] разом з ним у житловому будинку по вул.. Шевченка № 26 у м. Скалат Підволочиського району були зареєстровані співжителька [PERSON], [INFO], дочка [PERSON],[INFO], та онуки [PERSON], [PERSON] У відповідності до договору про поділ спадкового майна від 03 липня 2014 року НАА 618072 укладеного між [PERSON], та [PERSON], які є спадкоємцями майна свого батька [PERSON], померлого 28 грудня 2013 року, [PERSON] перейшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,51 га, розташована на території Подільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, та ? частка житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться під № 26 по вул.. Шевченка в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області; [PERSON] - ? частка житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться під № 26 по вул.. Шевченка в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області. 30 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на належні їм частки будинковолодіння № 26 по вул.. Шевченка в м. Скалат Підволочиського району. При огляді предявлених спадкоємцями документів на спадкове майно нотаріусом виявлено розбіжності щодо площ житлового будинку та надвірних будівель, зокрема: відповідно до договору купівлі продажу на земельній ділянці розташований один цегляний будинок, жилою площею 20,0 кв. м., зазначений в плані під літ. «А», і слідуючі господарські будівлі: сарай, зазначений в плані під літ. «В», підвал, паркан і замостка. Згідно інформації БТІ та технічного паспорта випливає, що [PERSON] було проведене самочинне будівництво, - збудовано прибудову до житлового будинку під літ. «а» (житлова площа 48,10 кв. м., загальна площа 83, 9 кв.м., яка не зазначена у документі, що вказаний вище), веранду, яка зазначена під літ. «а1», а також підвал. Зважаючи на викладене, та враховуючи, що у відповідності до ст. 376 ЦКУ особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил не набуває права власності на нього, - у вчиненні нотаріальної дії [PERSON], та [PERSON] відмовлено, що стверджується постановою приватного нотаріуса № 15/02-31 від 30 січня 2015 року. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,51 га, та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться під № 26 по вул.. Шевченка в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області, поділені між спадкоємцями згідно договору поділу спадкового майна 03 липня 2014 року НАА 618072. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні [PERSON] та [PERSON] відмовлено, оскільки згідно предявлених документі виявлено, що спадкодавцем здійснено самочинне будівництво. Крім того з інформаційної довідки БТІ Підволочиського району № 117 від 20 жовтня 2014 року судом встановлено, що у житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться під № 26 по вул.. Шевченка в м. Скалат самовільно переобладнані приміщення прибудова під літ. «А» площею 47,0 кв.м. та під літ. «а - 1» площею 13,5 кв.м., які вчинені у 1989 році. Згідно ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 5\~ст. 376 ЦК України\~передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу\~\~на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який набрав чинності 26 травня 2015 року, передбачено безплатний та швидкий спосіб легалізувати самочинне будівництво, якщо будівельні роботи проводилися в період з 5 серпня 1992-го по 12 березня 2011 року. Оскільки до 05.08.1992 року не існувало норм щодо необхідності введення обєкта в експлуатацію, на сьогодні для реєстрації права власності на таке майно достатньо мати технічний паспорт із зазначенням дати будівництва, та документ, який підтверджує право власності на землю. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення статті 376 ЦК України поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. При вирішенні справ цієї категорії та застосуванні статті 376 ЦК суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень ЦК,\~Земельного кодексу України\~(далі - ЗК), законів України\~від 16 листопада 1992 року № 2780-XII\~"Про основи містобудування"\~(далі - Закон № 2780-XII),\~від 20 травня 1999 року № 687-XIV\~"Про архітектурну діяльність"\~(далі - Закон № 687-XIV),\~від 16 вересня 2008 року № 509-VI\~"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву",\~від 25 грудня 2008 року № 800-VI"Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва",\~від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності"(далі - Закон № 3038-VI),\~від 22 травня 2003 № 858-IV\~"Про землеустрій",\~від 19 червня 2003 року № 963-IV\~"Про державний контроль за використанням та охороною земель" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об'єктів нерухомості. Застосування зазначених нормативних актів має здійснюватися із дотриманням вимог про дію актів цивільного законодавства у часі. Пунктом 2 Постанови передбачено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Згідно п. 12 Постанови у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376\~ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до роз'яснень, наданих Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01 вересня 2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Скалат по вул.. Шевченка, 26, Підволочиського району, житловою площею 48,10 кв.м., загальною площею 83,90 кв.м., що розташований на земельній ділянці розміром 910 кв. м. згідно договору купівлі продажу від 05 березня 1986 року, не належать до самочинного будівництва, оскільки у відповідності до інформації БТІ добудови здійснені у 1989 році на відведеній для цього земельній ділянці. У даному випадку документом достатнім для визнання права власності та є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації із зазначенням дати будівництва, та документ, який підтверджує право власності на землю. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі прав та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON]є підставним і підлягає до задоволення шляхом визнання за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 28 грудня 2013 року в м. Скалат, права власності по ? частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 83,9 кв.м. в м. Скалат по вул. Шевченка, 26,Підволочиського району Тернопільської області. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved