Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було згодом уточнено, в якому просить суд визнати договір про здачу житлового приміщення в піднайм, укладений 28.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Уточнений позов [PERSON] мотивований тим, що 28.05.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір про здачу жилого приміщення в піднайм в якому зазначено, що приміщення здається строком на "постійно". Цей договір був посвідчений Усатівською радою Біляївського району Одеської області. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, позивач вважає, що вказаний договір є недійсним, адже, на його думку, він складений з істотними порушеннями чинного Законодавства - відсутній предмет договору, а саме: не зазначена адреса будинку та на яких підставах він належить позивачеві. Крім того, позивач наголошує, що на момент укладання договору було порушено одну з істотних умов, а саме: нотаріальне посвідчення. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю (а.с.37). Відповідачка надала до суду заяву про визнання уточнених вимог позивача в якій просила суд справу розглянути без її участі (а.с.38). Від третьої особи - Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області - до суду надійшов лист про визнання вимог позивача та клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с.26). Врахувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 28.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про здачу житлового приміщення в піднайм, відповідно до якого позивач, який є основним наймачем житла, здав у тимчасове користування житлове приміщення (а.с.7). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із аналізу вказаного договору вбачається, що в ньому не зазначено предмету піднайму - така позиція в п.3 договору залишається не заповненою. Таким чином суд вважає, що вказаний договір не містить в собі доказів того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, адже зазначення повної адреси предмету піднайму є істотною умовою та необхідним для договорів даного виду. Таким чином, суд знаходить припустимим застосування в цьому випадку положень ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам). Крім того, відповідно до ст.ст.793 - 794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що спірний договір піднайму укладений безстроково, тобто на строк більше ніж три роки, отже, за умови недодержання сторонами вимог вказаних вище норм Закону про його нотаріальне посвідчення, слід вважати спірний договір нікчемним. Судом також встановлено, що відповідно до довідки №2607, виданої 11.07.2013 року виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.6), за адресою: [ADDRESS], проживають піднаймач [PERSON] та її донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 27.06.2006 року ВРАЦС Тарутинського РУЮ Одеської області, відповідний актовий запис №32 (а.с.8). Відповідачка за вказаною адресою також є зареєстрованою, що підтверджується довідкою Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області інд.19 вих.№9579 від 21.11.2013 року (а.с.18). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №33866823, виданого 18.04.2012 року КП "Одеське МБТІ та РОН", позивач [PERSON], на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.03.2012 року (а.с.12-13), є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до статей 317, 319, 321 та 391 Цивільного кодексу України, власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи, що суд приходить до висновку про відсутність правових підстав користування відповідачкою вказаним житловим приміщенням через визнання недійсним договору піднайму, суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням та вважає за можливе застосувати в даному випадку положення ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved