Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

08 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 09 листопада 2011 року органом РАЦ, та стягувати на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". Вимоги обґрунтовані тим, що вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Відповідач є батьком дитини, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання сина не надає. Ухвалою від 13 серпня 2014 року сторонам надавався строк на примирення загальним терміном шість місяців до 12 лютого 2015 року /ас. 24/. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що її чоловік проживає з іншою жінкою і примирення не відбулося. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті " Урядовий кур'єр " № 52(5426) від 21 березня 2015 року / копія ас. 45/, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. У судових засіданнях судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 167844; в сім'ї [INFO] року народився син [PERSON], дитина сторін проживає при матері та знаходиться на її утриманні /копія ас.4, ас. 5/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 - 113, 115, 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Відповідно до положень ст.113 СК України позивачем не заявлено вимоги щодо поновлення дошлюбного прізвища " [PERSON]". Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки дитина сторін проживає з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 08 липня 2014 року. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України "Про судовий збір". При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 243 грн. 60 коп. та 420 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача; 243 грн. 60 коп. в доход Державного бюджету України за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved