Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

В.о. прокурора міста Суми Мостовий М.В. звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно зі ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст.20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону, прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках. Статтею 36-1 названого Закону визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Встановлено, що ректор Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка [PERSON] наказом №83-к від 28.08.2013 року звільнив з 30.08.2013 року, у зв'язку із змінами в організації праці, а саме скорочення чисельності і штату працівників університету з виплатами, передбаченими чинним законодавством, [PERSON], прибиральницю центрального корпусу. Не погодившись з прийнятим рішенням адміністрації Університету [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2014 року у справі №592/10442/13-ц позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ про звільнення, поновлено [PERSON] на посаді прибиральниці з 30.08.2013 року. Стягнуто з Університету на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2013 року по 17.03.2014 року у розмірі 8203,97 грн. з утриманням необхідних податків та платежів, моральну шкоду у розмірі 300 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Ухвалою Ковпаківського районного суд від 24.04.2014 року виправлено допущену помилку в рішенні суду від 17.03.2014 року, в частині зменшення суми стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 8146,60 грн. з утриманням необхідних податків та платежів. Судове рішення набрало законної сили. Наказом №35-к від 04.04.2014 [PERSON] на виконання судового рішення поновлена на посаді прибиральника службових приміщень господарського відділу Університету. Згідно відомості на виплату грошей за квітень 2014 року №ПУ-0005299 Університет нарахував [PERSON] 8146,60 грн. та з відрахуванням необхідних податків та зборів здійснив їй виплату в сумі 7290,38 грн. Посилаючись на положення п.8 ч. 1 ст.134, ст. 237 КЗпП України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", зазначає, що трудовим законодавством обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону, незалежно від форми вини. Відповідно до ст.1 Закону України „Про вищу освіту" вищий навчальний заклад державної форми власності - вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади. У зв'язку з цим Сумський Державний Педагогічний Університет імені А.С. Макаренка є державним закладом, а спірні фінансово-економічні відносини зачіпають інтереси держави, оскільки сплачені кошти на відшкодування шкоди, виділені з Державного бюджету України, та її неповернення порушує фінансово-економічні основи і гарантії держави. Просить стягнути з [PERSON] на користь Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка 8146,60 грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної університету внаслідок оплати незаконно звільненому працівнику [PERSON] часу вимушеного прогулу. В судовому засіданні старший прокурор прокуратури м. Суми Кулинич Л.С. з зазначених підстав позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка, будучі належним чином повідомленим про що мається відповідне поштове повідомлення у судове засідання не з'явився. Заяв про перенесення розгляду справи до суду не надходило. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та просив залишити його без задоволення. Пояснив, що дійсно у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників університету ним 28.08.2013 року був підписаний наказ № 83 про звільнення з роботи прибиральниці центрального корпусу університету [PERSON] Це рішення було нею оскаржено і рішенням Ковпаківського районного суду від 17.03.2014 року [PERSON] була поновлена на роботі і на її користь був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8146,6. грн. Погоджуючись з таким рішенням суду університетом [PERSON] була надана попередня робота з виплатою присудженої їй суми 8146,60 грн. за рахунок спеціального фонду університету (КЕКВ-2111 «Зарплата»), а не за рахунок загального фонду, який виділяється МОН України і гарантується державою. Спеціальний фонд (спецкошти) формується університетом за рахунок освітніх послуг та інших платних послуг у відповідності з Постановою КМУ України № 796 від 27.08.2010 року «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності». Спеціальний фонд у відповідності з кошторисом використовується частково на виплату зарплати, матеріальну допомогу, премії, на оплату комунальних послуг та інші виплати, необхідні для життєдіяльності та розвитку університету. Стосовно державного бюджету (загальний фонд) то його витрати чітко регламентуються кошторисом і оплачувати час вимушеного прогулу він просто не дає можливості, а тому твердження в.о. прокурора про оплату [PERSON] часу вимушеного прогулу з коштів Державного бюджету України, про те, що спірні фінансово-економічні відносини зачіпають інтереси держави, просто не відповідають дійсності, а тому це не давало прокурору право звернення до суду з цього питання, тобто він є неналежним позивачем в даній справі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що ректор Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка [PERSON] наказом №83-к від 28.08.2013 року звільнив з 30.08.2013 року, у зв'язку із змінами в організації праці, а саме скорочення чисельності і штату працівників університету з виплатами, передбаченими чинним законодавством, [PERSON], прибиральницю центрального корпусу (а.с. 4). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2014 року у справі №592/10442/13-ц визнано незаконним наказ про звільнення, поновлено [PERSON] на посаді прибиральниці з 30.08.2013 року. Стягнуто з Університету на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2013 року по 17.03.2014 року у розмірі 8203,97 грн. з утриманням необхідних податків та платежів, моральну шкоду у розмірі 300 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Судове рішення набрало законної сили (а.с. 7-9). Наказом №35-к від 04.04.2014 року [PERSON] поновлена на посаді прибиральника службових приміщень господарського відділу Університету. Згідно відомості на виплату грошей за квітень 2014 року №ПУ-0005299 Університет здійснив виплату [PERSON] в сумі 7290,38 грн. (а.с. 5, 12). Згідно наказу № 60-к від 17.06.2014 року по СДПУ ім. Макаренка внесено зміни до наказу від 04.04.2014 року № 35-к «Про поновлення на роботі і впорядкування умов праці [PERSON].» у зв'язку з допущеною помилкою в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2014 року у справі №592/10442/13-ц та п. 3.1 викладено в новій редакції « 3.1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2013 року по 17.03.2014 року у розмірі 8146 грн. 60 коп. з утриманням необхідних податків та платежів» (а.с. 6). У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При зверненні до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. П. 8 ст. 134 КЗпП України встановлює повну матеріальну відповідальність службових осіб, винних у незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу. Матеріальна відповідальність у цьому випадку настає за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству виплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові, який виконав розпорядження про переведення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку (при незаконному переведенні на іншу роботу). Відповідно до положень ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Судом встановлено, що виплати присуджені [PERSON] за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2014 року у справі №592/10442/13-ц здійснені за рахунок спеціального фонду університету (КЕКВ-2111 «Зарплата»), а не за рахунок загального фонду, який виділяється МОН України і гарантується державою. Спеціальний фонд формується університетом за рахунок освітніх послуг та інших платних послуг у відповідності з Постановою КМУ України № 796 від 27.08.2010 року «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, щоо належать до державної і комунальної форми власності». Спеціальний фонд у відповідності з кошторисом використовується частково на виплату зарплати, матеріальну допомогу, премії, на оплату комунальних послуг та інші виплати, необхідні для життєдіяльності та розвитку університету. Дана обставина також підтверджена письмовими поясненнями від 05.08.2014 року начальника планово-фінансового відділу університету [PERSON], переліком змін до штатного розпису Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка з 17.03.2014 року. У постанові Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 р. N 2 вказано, що у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси та брати участь у цих справах. Такий випадок передбачений, зокрема, в законі від 5 листопада 1991 року "Про прокуратуру". Відповідно до ст.20 Закону України «Про прокуратуру» від. 05.11.1991 року N 1789-XII при виявленні порушень закону, прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках. Статтею 36-1 названого Закону визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Статтею 37 передбачено право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства Генеральному прокурору України, прокурорам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), міжрайонним прокурорам, прокурорам міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх першим заступникам і заступникам. У практичній роботі працівники прокуратури керуються Наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року N 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень». Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Отже на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність наявності порушень інтересів держави, оскільки спірні фінансово-економічні відносини не зачіпають інтереси держави, сплачені кошти на відшкодування шкоди, виділені не з Державного бюджету України, а з спеціального фонду, який формується Сумським державним педагогічним університетом імені А.С. Макаренка за рахунок освітніх послуг та інших платних послуг у відповідності з Постановою КМУ України № 796 від 27.08.2010 року та її неповернення не порушує фінансово-економічні основи і гарантії держави. Суд констатує відсутність права прокурора на звернення до суду з даним позовом та приходить до висновку, що позовні вимоги в.о. прокурора міста Суми в інтересах держави в особі Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка до [PERSON] про відшкодування шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням працівника задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed