Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

08 січня 2020 позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2020 позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. 06.02.2020 задоволено заяву про забезпечення позову. Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 100744 долари США, 3% річних в розмірі 9025,56 долари США, відсотки за безпідставно утримувані кошти в розмірі 47479,41 долари США, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 01.01.2016 [PERSON] отримав борг по розписках із зобов`язанням повернути в строк до 01.01.2017: грошові кошти в розмірі 50000,00 долари США; грошові кошти в розмірі 20744.00 долари США; грошові кошти в розмірі 35000,00 долари США. 19.08.2016 борг в розмірі 5000,00 відповідачем повернуто, а решту позичених коштів відповідачем не повернуто. Відповідач 25.02.2020 звернувся до суду із клопотанням відповідно до якого просив поновити процесуальний строк для подання відзиву. Вказав у відзиві про те, що не отримував від позивача жодної копійки, розписки було написано під тиском у квітні 2016 року, а не 01.01.2016. Розписки були написані з метою залучення коштів до статутного капіталу ТОВ «КІК АВТО», яким спільно володіли відповідач, [PERSON] , [PERSON] , для поповнення коштів. 20.03.2018 ТОВ «КІК «АВТО» було продано з дебіторською заборгованістю 2 814000,00 грн., грошові кошти в сумі 150000.00 доларів США на рахунок ТОВ «КІК АВТО» не надходили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 17.06.2020 пояснив що розписка була написана відповідачем на прохання позивача, оскільки такий документ потрібен був його дружині. [PERSON] на запитання представника відповідача [PERSON] пояснив, що йому відомо про написання розписки, оскільки він був присутній при її написанні, під час написання розписки гроші не було отримано. Ці суми були зворотньою фінансовою допомогою. Розписки було написано в складському приміщенні, при написанні були присутні свідок, позивач та відповідач. Кошти було внесено на рахунок підприємства. Дружина позивача до підприємства не мала стосунку. Текст розписки було надиктовано позивачем. Розписки написані заднім числом, дата не відповідає даті написання. На запитання головуючого судді Комаревцевої Л.В. свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив про те, що позивач, відповідач та він мали спільний бізнес, який було засновано в 2010 році. У [PERSON] була частка в розмірі 60%, у [PERSON] 30%, а у [PERSON] 10 %. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 17.07.2020 пояснила про те, що якщо розписка написана власноручно, є обов`язок повернути кошти. Розписки містять реквізити, вказівку на отримання грошей. Матеріали справи не містять доказів існування кримінального провадження, за відсутності вироку це не доказує вплив чи незаконні дії. Розписки було написано добровільно, тому на відповідача покладено обов`язок повернути кошти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17.06.2020 пояснив про те, що [PERSON] знає з 2002 року. Працювали в холдингу, компанії. [PERSON] через півроку запропонував заснувати фірму з [PERSON] . Відповідач вказав, що займався запчастинами, [PERSON] постачанням, митницею, [PERSON] аналізом. Час від часу виникала потреба в обігових коштах, які надавав [PERSON] за договором позики на розрахункові рахунки і через рік кошти знімались. Статутного фонду не було. Кошти вкладали втрьох, знімав [PERSON] , але почалась революція. [PERSON] сказав, шо треба перерахувати кошти в доларах. Почав тиснути, щоб фірма повертала. [PERSON] пояснив, що відмовлявся, казав, що розписок не писатиме, оскільки він із [PERSON] також витрачали кошти. [PERSON] зазначив про те, що зробив протокол і віддав [PERSON] . Ніяких коштів не отримували. Через деякий час [PERSON] сказав, що необхідно написати розписки, почав погрожувати. [PERSON] вказав, що посилався на наявність протоколу. Ще деякий час працювали. Обороти були менші, відкрилась контрабанда. [PERSON] продав фірму. Претензій до засновників у нього не було. Через деякий час [PERSON] почав вимагати кошти, тому порушено кримінальне провадження. [PERSON] вказав, що розписки пред`явлено йому бандитами, дані кримінального провадження не розголошуватиме, гроші не брав. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 06.10.2020 [PERSON] вказав, що надав [PERSON] по трьох розписках кошти в борг на суму 105744 долари США. При передачі коштів 01 січня 2016 з [PERSON] були вдвох і розписки було написано того ж дня. Пізніше, на прохання [PERSON] , [PERSON] підписав розписки на звороті. Де [PERSON] підписав розписки не пригадує. Ні під час передачі коштів, ні під час написання розписок ніхто присутній не був. Експерт [PERSON] , який надав висновок експерта за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа від 02.03.2020 №02-03-2020 в судовому засіданні 08.10.2020 вказав, що дослідження на поліграфі спрямоване на встановлення фактів на підставі аналізу реакцій людини. Не досліджуються наміри людини, лише дії в минулому. Респондент давав формулювання на дослідження і підтвердив те, що підекспертний вважає документи фіктивними. [PERSON] в судовому засіданні 30.11.2020 пояснив, що кошти було надано відповідачу особисто, до підприємства не відносились. Це були кошти на придбання квартири. Розписки було написано по факту передачі коштів. 16.12.2020 представником позивача [PERSON] до канцелярії суду надано виступ в дебатах, в якому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, оскільки 01.01.2016 [PERSON] взяв у [PERSON] в борг по трьох окремих розписках грошові кошти на загальну суму 105744 долари США. Зобов`язався повернути до 01.01.2017. Доказом надання коштів є розписки, відповідач написав розписки власноручно, чітко розумів, що бере на себе зобов`язання повернути отримані кошти. Відповідач частково виконав зобов`язання, повернув частину коштів. До звернення з даним позовом до суду відповідач не оскаржував розписок. Свідок [PERSON] не був присутній ані при фактичному написанні розписок, ані при передачі грошових коштів. Представник позивача вказав на те, що поліграф є науково-обгрунтованим інструментом, який використовується поліграфологом в ході тесту з метою перевірки правдивості заяв людини, яка проходить тест. Середня точність поліграфа може перевищувати 85%, не досягне 100%, вважає висновок експерта [PERSON] недопустимим доказом. 16.12.2020 [PERSON] надав виступ у дебатах в порядку ст. 242 ЦПК України , вказав, що ним 02.03.2020 було подано клопотання про призначення судово-технічної експертизи трьох боргових розписок. Сторона позивача заперечувала, оскільки документ може бути пошкоджено. Факт передачі грошей 01.01.2016 не доведено. Позивач обгрунтовуючи правомірність звернення до суду посилається лише на наявність розписок від 01.01.2016. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що розписки писались на прохання [PERSON] весною «заднім числом». Розписки були потрібні дружині [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив про наявність кримінальної справи. В матеріалах справи міститься протокол загальних зборів ТОВ «КІК АВТО» від 01.01.2016, який було складено в м. Бровари про те, що [PERSON] мав намір залучити вказану суму коштів до статуного капіталу ТОВ «КІК АВТО». Участь [PERSON] полягали в тому що згідно до протоколу від 01.01.2016 №1-к саме він мав право від імені товариства укладати розписки для залучення обігових коштів. 20.03.2018 ТОВ «КІК АВТО» було відчужено. На момент продажу ТОВ «КІК АВТО» дебіторська заборгованість становила 2 814000 грн., тобто кошти в сумі 150000 доларів США на рахунок підприємства не надходили. З метою спростування доводів [PERSON] [PERSON] пройшов психофізіологічну експертизу з допомогою поліграфа, експерт керувався Методикою побудови версій відповідно до ЗУ «Про судову експертизу». В матеріалах справи міститься електронна переписка за 20.01.2016 та 11.04.2016 щодо спірних коштів, а саме зміст листа від 20.01.2016: «Сергей! Мною, смотри вложения, были выданы расписки на привлеченные стредства. Необходимо оформить передачу данных сумм от ИНИ ( [PERSON] оформлены лично на меня. Необходимо чтобы документально было зафиксировано привлечение данных средств). Заст. Директора ТОВ «КІК АВТО» [PERSON] І Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01.01.2016 [PERSON] згідно із розписками підтвердив, що отримав у [PERSON] із зобов`язанням повернути в строк до 01.01.2017: грошові кошти в розмірі 50 000,00 долари США ( а.с. 6); грошові кошти в розмірі 20 744.00 долари США ( а.с. 7); грошові кошти в розмірі 35 000,00 долари США ( а.с. 8). Станом на 19.08.2016 позивачем складено розписку в тому, що ним отримано 5 000,00 доларів США. Залишок становить 30000 доларів США ( а.с. 9). Відповідач 25.02.2020 звернувся до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку та надав відзив та вказав про те, що собисто коштів у позивача не отримував, долучив протоколи щодо залучення грошових коштів до спільного підприємства. Згідно із протоколом загальних зборів ТОВ «КІК АВТО» №1-к від 01.01.2016 присутні учасники, які володіють часткою статутного фонду в розмірі: [PERSON] : 60%, [PERSON] : 30, [PERSON] : 10%. За результатами порядку денного прийнято рішення щодо звернення ТОВ «КІК АВТО» до [PERSON] для залучення у третіх осіб коштів в сумі 153904 долари США строком до 12 місяців з наданням права укласти розписки. 20.03.2018 із протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КІК АВТО» №20-03-18 прийнято рішення щодо передачі частки, належної [PERSON] вартістю 100000,00 - [PERSON] , частки, належної [PERSON] вартістю 300000,00 грн. - [PERSON] ,а також частки, належної [PERSON] вартістю 600000,00 грн. - [PERSON] , виведено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із складу учасників Товариства, звільнено [PERSON] з посади директора. Згідно із договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «КІК АВТО» від 20.03.2018 [PERSON] передав у власність [PERSON] частку вартістю 600000.00 грн. та пов`язані з нею корпоративні права. 02.03.2020 представник позивача надала відповідь на відзив та зазначила про те, що спливає термін позовної давності для захисту прав позивача. Повернення боргу в частині 5000.00 доларів США відбулось 19.08.2016, докази, долучені до відзиву відповідачем свідчать лише про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «КІК АВТО», утворення статутного капіталу. Відповідно до протоколу №1-к від 01.01.2016 ТОВ «КІК АВТО» надало [PERSON] від імені Товариства право укласти розписки для залучення обігових коштів в сумі 153 904,00 долари США. Інші протоколи спору не стосуються. Розписки, надані [PERSON] не мають відношення до протоколу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа у справі №753/97/20 №02-03-2020 від 02.03.2020 на підставі заяви [PERSON] поставлено на вирішення психологічної експертизи наступні питання: Чи виявляються в ході дослідження з застосуванням поліграфа у [PERSON] реакції, які свідчать про те, що він не отримував кошти у [PERSON] відповідно до розписок 01.01.2016. Чи виявляються в ході дослідження із застосуванням поліграфа у [PERSON] реакції, які свідчать про те, що розписки про отримання коштів, які датовані 01.01.2016 були ним складені за вказівкою [PERSON] ? Чи виявляються в ході дослідження із застосуванням поліграфа у [PERSON] реакції, які свідчать про те, що розписки про отримання грошових коштів, які датовані 01.01.2016 є фіктивними, тобто не передбачали в моменту укладенні настання зазначених в них наслідків, а саме отримання коштів? Чи виявляються в ході дослідження із застосуванням поліграфа у [PERSON] реакції, які свідчать про те, що розписки про отримання коштів, які датовані 01.01.2016 були складені фактично в квітні? За результатами опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа у [PERSON] виявлені реакції, які свідчать про те, що він не отримував грошові кошти у [PERSON] відповідно до розписок від 01.01.2016. За результатами опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа у [PERSON] виявлені реакції, які свідчать про те, що розписки про отримання грошових коштів, які датовані 01.01.2016 були ним складені за вказівкою [PERSON] . За результатами опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа у [PERSON] виявлені реакції, які свідчать про те, що розписки про отримання грошових коштів, які датовані 01.01.2016 року є фіктивними, тобто не передбачали в моменту укладення настання зазначених в них наслідків, а саме отримання коштів. За результатами опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа у [PERSON] виявлені реакції, які свідчасть про те, що розписки про отримання грошових коштів, які датовані 01.01.2016, були складені фактично в квітні 2016 року ( а.с. 100-124). 16.03.2020 відповідач надав до суду заперечення на відповідь згідно з яким відповідач вказує на те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки суть розписок від 01.01.2016 полягала в залученні коштів до статуного капіталу ТОВ «КІК АВТО» для поповнення обігових коштів, а [PERSON] мав право від імені Товариства укладати розписки для залучення обігових коштів. Відповідно до висновку №40/20 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи розписок від імені [PERSON] , складеного 12.03.2020 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» на підставі заяви [PERSON] , адвоката поставлено питання: Яким є об`єктивний зміст тексту у розписках [PERSON] від 01.01.2016 на суму 25000 доларів США, 50 000 доларів США, 20 744 долари США, які він дав [PERSON] ? Чи випливає з об`єктивного змісту тексту розписок [PERSON] , що він 01.01.2016 взяв гроші на суму 25000 доларів США, 50000 доларів США та 20 744 долари США в борг у [PERSON] із зобов`язанням повернути кошти у строк, вказаний у розписках? Чи випливає з об`єктивного змісту тексту розписок [PERSON] від 01.01.2016 на суму 35000 доларів США, 50000 доларів США та 20 744 долари США, що він взяв кошти від [PERSON] в борг з метою поповнення обігових коштів (рахунків) ТОВ «КІК АВТО». Експертом надано наступні відповіді на питання: В об`єктивному змісті рукописних розписок від 01.01.2016 від імені [PERSON] про отримання грошей у борг у [PERSON] повідомляється про те, що [PERSON] надав розписку [PERSON] у тому, що він одержав від [PERSON] у борг гроші у сумі в доларах США; акцентується увага на тому, що позика грошової суми у доларах є безпроцентною; [PERSON] зобов`язується повернути позичене у повному обсязі до 01.01.2017; повідомляється про те, що повернення позиченого можливе частинами або достроково; підкреслюється, що розписка написана [PERSON] власноручно; вказується дата написання розписки. Розписки відрізняються по суті лише грошовими сумами. За об`єктивним змістом розписок [PERSON] 01.01.2016 узяв у [PERSON] у борг гроші у відповідних сумах із зобов`язанням повернути кошти у строк, вказаний у розписках. З об`єктивного змісту розписок не випливає, що метою узяття [PERSON] в борг у [PERSON] відповідно 35 000 доларів США, 50 000 доларів США та 20 744 доларів США було поповнення обігових коштів (рахунків) ТОВ "КІК АВТО" . ( а.с. 146-154). 04.06.2020 [PERSON] разом з клопотанням про залучення письмових доказів додано лист №24/К-2633 від 26.05.2020 згідно з яким Головним слідчим управлінням Національної поліції України на запит від 19.05.2020 повідомлено про те, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019101050000037 від 13.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями ч.2 ст. 189,ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України ( а.с. 172). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 17.06.2020 пояснив, що йому відомо про факт написання розписок. Проте при написанні розписок гроші не передавались, розписки потрібні були дружині позивача, написано їх було у складському приміщенні. На рахунок спільного підприємства кошти було внесено до написання розписок. Текст розписок було надиктовано [PERSON] . Розписки було написано через півроку заднім числом весною, тому дата написання не відповідає даті у розписках. Спільне підприємство було засновано у 2010 році, було вкладено спільно кошти: [PERSON] 60%, [PERSON] 30 %, [PERSON] - 10%. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч.1,ч.2, ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно із ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно із ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як вбачається з документів (а.с. 6,7,8) строк виконання зобов`язань встановлено до 01.01.2017. З тексту розписок не вбачається мета їх написання. Так, згідно до Висновку №40/20 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи оригіналів трьох рукописних розписок про одержання грошей у борг експертом здійснено переклад текстів документів, які підлягали дослідженню з російської на українську мову. Позивач стверджує, що передав кошти, а відповідач стверджує, що кошти не отримував. За таких підстав наявність або відсутність боргового зобов`язання не може бути підтверджена лише розписками від 01.01.2016. З урахуванням характеру спору, сум, які фігурують у трьох документах, складених 01.01.2016, докази, які додано до позовної заяви викликають сумнів. Так, позивач не надав доказів джерел походження коштів у загальному розмірі 100744 долари США станом на 01.01.2016, факту передачі 01.01.2016 саме [PERSON] . Сторонами не надано ані виписок з банківських рахунків, ані декларацій про майновий стан і доходи за період з 2015 року по 2016 роки, ані довідок ДФС про доходи і сплачені ними податки, ані договорів на підставі яких ними було здійснено операції з коштами в розмірах 50000 доларів США, 20744 долари США, 35000 доларів США. В судовому засіданні 30.11.2020 за клопотанням представника відповідача [PERSON] залучено висновок експерта №1-27/11 за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 27.11.2020 відповідно до якої зміст листів, отриманих абонентом [INFO] від абонента nikolay.ivanov@kikauto.com.ua 20.01.2016 та 11.04.2016 та їх службові дані наведено у хронологічних таблицях. Досліджувані електронні листи не містять ознак втручання, файли вкладень у досліджувані листи у форматі Microsoft Office Word були створені початково 25.12.2015 набули сучасного змісту 20.01.2016 ( а.с. 209-212) Таким чином лист у Додатку Б «Сергей! Мною смотри вложение были выданы расписки на привлечение средств. Необходимо оформить передачу данных сумм от ИНИ. ( [PERSON] оформлены лично на меня - необходимо чтобы документально было зафиксировано привлечение данных средств» та листи у Додатку В та Додатку Г що за змістом співпадають з розписками, які містяться в матеріалах справи (а.с.с-9) підтверджуть факт формулювання тексту розписок позивачем, із зазначенням змісту домовленостей, які містять елементи боргового зобов`язання не взятого на себе відповідачем, оскільки не зазначено його персональні дані, дата та сума, що не свідчить про те, що 01.01.2016 сторони дійшли остаточної згоди, яка відповідала їх внутрішній волі та дійсним намірам. Разом з тим у електронному листі ( а.с.216) мета написання розписок сформульована в словосполученні: "необхідно щоб документально було зафіксовано залучення даних коштів", тобто оформлення розписок передбачало залучення коштів з інших джерел, тобто не безпосередньо від позивача. Дані обставини спростовують доводи позивача про те, що розписки від 01.01.2016 дійсно були спрямовані на позику коштів виключно позивачем та виключно відповідачу, свідчать про факти переговорів, домовленостей, обумовлених операціями сторін з невизначеним майном,оскільки суми коштів, які містять електронні листи (а.с.219-220) не встановлені. Таким чином електронні листи досліджені у висновку експерта від 27.11.2020 свідчать про ведення спільної господарської діяльності сторонами, а також вказують на обмінні операції з коштами, не виключно за попередньою домовленістю не лише двох контрагентів, сторін, а і інших осіб, персональні дані яких не визначені у спосіб, що відповідає встановленій формі і змісту правочинів в тому числі договірних. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що при написанні розписок не було фактичної передачі коштів і розписки було написано на вимогу позивача. Згідно із ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Таким чином відповідно із змісту електронних листів, якими обмінялись сторони ( а.с. 216-219) абонент: [INFO] та абонент: [INFO] відбулось обговорення операцій, оформлених розписками ( а.с. 6-9) 01.01.2016 та інших операцій з іншими особами, не пов`язаними за змістом правочинів (а.с.6-9), які відповідають правовій природі договору позики: 20.01.2016 та 11.04.2016. Згідно з даних висновку експерта №1-27/11 від 27.11.2020, які наведено у хронологічних таблицях вбачається, що між сторонами існувала домовленість щодо управління грошовими коштами, які походили з інших джерел, тобто воля позивача в електронному листі від 26.01.2016 виходила за межі договорів позики, які передбачали передачу коштів особисто відповідачу, оскільки позивач у листі вказує на конкретну дію, яку слід вчинити відповідачу, тобто доручає відповідачу, що конкретно слід зробити з коштами. Електронний лист свідчить про те, що сторони написали розписки не маючи наміру вчинення правочинів, які за правовою природою є позикою; розписки, додані позивачем до позовної заяви містять частину тексту виконаного у рукописному вигляді, що дублює зміст листів, якими сторони обмінялись в електронному вигляді після їх написання, без зазначенням сум, тобто між сторонами відбувся обмін інформацією, яка стосувалась написаних 01.01.2016 розписок із зазначенням сум, тобто конкретно не йшлось про особисті кошти позивача особисто відповідачу, тому договори позики від 01.01.2016 не були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків, що передбачає правова природа договору позики, а передбачали інші цілі не визначені в текстах розписок від 01.01.2016, зміну дійсних намірів сторін. В судовому засіданні 30.11.2020 позивач не заперечував факт обміну електронними листами з відповідачем, вказав що мав намір писати розписки, вказав "мабуть мав намір переписати розписки, тому й надсилав." Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно із ст. 597-1 ЦК України, за договором про встановлення довірчої власності одна сторона (довірчий засновник) передає майно другій стороні (довірчому власнику) на праві довірчої власності для забезпечення зобов`язання боржника за кредитним договором, договором позики. Згідно із ст. 1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя. Згідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до листа №24/К-2633 від 26.05.2020 Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019101050000037 від 13.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями ч.2 ст. 189,ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, органи місцевого самоврядування, правоохоронні та розвідувальні органи, інші державні органи України. Таким чином, враховуючи наявність у Єдиному реєстрі досудових розслідувань провадження за №42019101050000037 від 13.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями ч.2 ст. 189,ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України суперечливі докази та факти, недоведеність дійсних намірів сторін 01.01.2016 року при написанні документів, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] , [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) суми боргу за договором позики від 01.01.2016 в розмірі 100 744 долари США, трьох відсотків річних в розмірі 9025,56 доларів США, відсотків за безпідставно утримувані кошти в розмірі 47479.41 доларів США, оскільки факт укладення договорів позики коштів, їх передачі та отримання не доведено належними доказами.

Outcome: dismissed