Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н від 24.03.20215 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного товариства комерційний банк «Приватбанк»/ПАТ КБ «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»/АТ КБ «Приватбанк». Банк посилався на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.? Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 26.10.2020 року має заборгованість - 18936.39 грн., з яких: 12574.91 грн. - заборгованість за тілом кредита; в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 12574.91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6361.48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк». А тому, просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18936.39 грн. за кредитним договором № б/н від 24.03.2015 року та судовий збір сумі 2102.00 грн. 12 лютого 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 квітня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд поновити строк на подання відзиву та копії письмових доказів, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4987, 00 грн заборгованості за тілом кредиту та розмір судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення на позовні вимоги, відповідач зазначила, що у заяві позичальника №б/н від 24.03.2015 року не вказаний розмір наданих кредитних коштів та не зазначена процентна ставка за користування вказаними коштами та інші умови, посилаючись на які банк вказує на необхідність стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, відповідач зазначила, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки розмір самовільно списаних банком коштів за користування кредитним лімітом безпідставно включений до розміру тіла кредиту. Таким чином, вказаний позивачем у розрахунку заборгованості розмір тіла кредиту в сумі 12 574,91 грн. не відповідає дійсності та спростовується наданою позивачем випискою з рахунку відповідача. З огляду на вказане, відповідач вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4987, 00 грн., що відповідає дійсному розміру заборгованості згідно виписки за рахунком. В задоволенні решти позовних вимог відповідач просила відмовити. 09 червня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, заперечуючи доводи відповідача, вказав, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має сприйматися судом до уваги. 26 липня 2021 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких остання зазначила, що позивач вказує, що зміст договору зафіксовано в заяві відповідача, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, а тому позивач вважає, що між сторонами укладений договір у письмовій формі. Проте, умови договорів приєднання розробляються банком, доказів про те, що саме станом на день підписання відповідачем заяви діяли певні умови, а не інші, позивачем не надано, заява № б/н від 24.03.2015 не містить розміру наданих кредитних коштів, в ній не зазначена процентна ставка за користування коштами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тому доводи позивача про те, що зміст договору зафіксовано в заяві позичальника не відповідає обставинам справи та нормам законодавства. Також, відповідач вказала, що не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки кредитний ліміт відповідачу був підвищений лише один раз 02.12.2017 до розміру 5000,00 грн, станом на 29 лютого 2020 року тіло кредиту складало 9908,71 грн, при цьому в позові заборгованість за тілом кредиту вказана 12 574,91 грн, а з виписки за договором № б/н, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 03.10.2018 року заборгованість відповідача складала 4987, 00 грн. В період з 03.01.2018 по 01.03.2020 сума боргу відповідача збільшувалась виключно через списання з карткового рахунку обов`язкового платежу, відсотків за користування кредитного ліміту за ставкою 3,5 відсотки, пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., автоматичного погашення простроченої заборгованості, пені за прострочку за кредитом, при цьому, вказані самовільні списання позивачем включені до розміру тіла кредиту. Таким чином позивачем надано докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача, які містять різну та протилежну за змістом інформацію. В судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з позовною заявою позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача - адвокат Кучер Ю.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши також, що заперечує проти позову частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Суд, врахувавши думку сторін, викладену у їх заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Анкети - заяви №б/н від 24 березня 2015 року, підписаної [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ), [INFO] та представником АТ КБ «Приватбанк» - Загородньою Л.М., дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Разом з тим, із вказаної анкети-заяви вбачається, що в розділі, де зазначено : «Ознайомившись з Умовами і Правилами банківських послуг, Тарифами Приватбанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я » і далі зазначено перелік карт та бажаний кредитний ліміт, вказані розділи порожні та відповідачем не заповнені, що дає обґрунтовані підстави для висновку, що підписуючи вказану анкету - заяву відповідач не була ознайомлена з Умовами і Правилами банківських послуг, Тарифами Приватбанку та навіть не вказувала розмір бажаного кредитного ліміту. Відповідно до копії довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , станом на 24.03.2015 року кредитний ліміт відповідачу було встановлено в розмірі 0 гривень 0 копійок, 25.11.2016 встановлено кредитний ліміт - 500,00 грн, 25.11.2016 - зменшено кредитний ліміт до 0 грн, 02.12.2017 року збільшено кредитний ліміт до 5000,00 грн, 18.12.2017 року - зменшено кредитний ліміт до 5000,00 грн, 19.07.2018 року - зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Тобто, максимальний розмір кредитного ліміту, а відповідно у суми коштів, яку могла використати відповідач згідно наданої позивачем довідки, становив 5000,00 грн, крім того з 19 липня 2018 року розмір кредитного ліміту зменшено і він становив 0,00 грн. Згідно наданого позивачем в позовній заяві останнього розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24 березня 2015 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом - [PERSON] , заборгованість відповідача станом на 26 жовтня 2020 року становить 18936,39 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 12574,91 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12574,91 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 6361,48 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку Верховного суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, «умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15». Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за заявою від 24.03.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, Позивач не надав доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 березня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17). Згідно правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №136/695/17 (провадження № 61-3723св18), «Витяг з Тарифів та Умов правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua та містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети - заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався умов, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими АТ КБ «Приватбанк». Аналогічні висновки відповідають правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Водночас вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав і у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`являв. Укладений між сторонами кредитний договір від 24 березня 2015 року у вигляді анкети - заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до виписки за договором № б/н, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 01.01.2018 заборгованість відповідача була повністю сплачена, 03.01.2018 року заборгованість відповідача складала 4987,00 грн. В період з 03.01.2018 по 01.03.2020 року сума боргу відповідача збільшувалась у зв`язку із списання з карткового рахунку обов`язкового платежу, відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 відсотки, пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., автоматичного погашення простроченої заборгованості, пені за прострочку за кредитом, які з відповідачем не узгоджувались, підстави для стягнення яких були відсутні відповідно до анкети-заяви підписаної відповідачем. Зазначені вище списання коштів включені банком до розміру тіла кредиту і не відображені позивачем у розрахунку заборгованості, що дає обґрунтовані підстави для висновку, що позивачем наданий невірний розрахунок заборгованості відповідача, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , відповідно до якої максимальний розмір кредитного ліміту становив 5000,00 грн, а також випискою по картковому рахунку [PERSON] , відповідно до якого розмір фактично отриманих та використаних боржником кредитних коштів становить 4987,00 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.10.2019р. у справі № 136/695/17 ( провадження № 61-3723св18). Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, який відповідно до виписки, наданої позивачем, складає 4987,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № PROM987MAO від 09 листопада 2020 року позивачем - АТ КБ «Приватбанк» при поданні позовної заяви до Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з відповідача заборгованості, сплачено судовий збір в сумі 2102 гривні. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, 4987,00 гривень (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідає 26,3 % від заявленої ціни позову - 18936,39 гривень, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, що в грошовому еквіваленті становить 552,83 гривень (26,3% від суми 2102 гривня дорівнює 552,83 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial