Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивач працював на посаді провідного інженера з охорони праці у Вінницькому обласному центрі з гідрометереології в період з 15.08.2016 року по 15.11.2018 року. За період роботи у Вінницькому ЦГМ позивач був обраний уповноваженим трудового колективу, головою комісії із соціального страхування, виконував обов`язки інженера з охорони праці з функціями обов`язків начальника служби охорони праці, виконував обов`язки відповідального за архів, що засвідчує високу ділову репутацію і високий рівень знань та довіри трудового колективу Вінницького ЦГМ до позивача. Однак, з квітня 2018 року відповідач почав поширювати недостовірну інформацію відносно позивача, а саме: щодо поганої організації позивачем роботи Комісії із соціального страхування Вінницького ЦГМ, щодо поширення позивачем недостовірних даних про проходження медичного огляду новоприйнятим техніком-лаборантом [PERSON] , щодо відсутності служби з охорони праці у Вінницькому ЦГМ та керівника такої служби, призвело до зниження довіри до Позивача з боку колективу та інших колег зі спільної праці інших підприємств. Також, позивач у позовній заяві вказав, що відповідач оголосив догану позивачу відповідно до Наказу № 76 від 01.10.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яка, на його думку, оголошена без дослідження всіх обставин та без прийняття до уваги жодного документального підтвердження, що є приниженням честі, гідності і ділової репутації та оголошення догани позивачу. Також позивач вказує, що відповідач поширював недостовірну інформацію про позивача, яка полягає у порушенні позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку та в тому, що позивач жодного разу не намагався обговорити статтю звільнення з роботи, а також в незаконному усуненню позивача від повноважень Уповноваженого трудового колективу, щодо поширення інформації про відсутність позивача на роботі та відображення такої інформації в Акті №16 про відсутність працівника на роботі. Крім того, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зазначив, що завдана йому моральна шкода полягає спричиненому його тяжкому психологічному шоці у момент коли він дізнався про оголошення догани, у приниженні його повноважень та посадових обов`язків, ділової репутації; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, у нехтуванні відповідачем законних прав позивача та використанні ним свого домінуючого становища. Вищенаведені обставини і зумовили звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 07.02.2020 року по справі призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 02.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, з якого вбачається, що [PERSON] заперечує проти задоволення позовної заяви, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 17.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що відзив на позовну заяву необґрунтований з мотивів, викладеними в позовній заяві. Крім того, 17.03.2020 року надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, яка прийнята судом. 09.06.2020 року представником відповідача надано суду письмові пояснення. Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник відповідача вказав, що позовні вимоги про визнання недостовірною інформації стосуються відомостей, що містяться в нормативних документах (наказах, планах роботи, положенні, порядку дій, акті, протоколі) Вінницького обласного центру з гідрометеорології та не стосуються відповідача як фізичної особи. Крім того, представник відповідача вважає, що зі змісту позовної заяви неможливо встановити, яку саме інформацію позивач просить визнати недостовірною, яким джерелом така інформація поширена та що позивачем не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. В судовому засіданні за клопотанням позивача були також допитані в якості свідків працівники Вінницького ЦГМ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також колишній працівник Вінницького ЦГМ [PERSON] . Однак, як встановлено судом, пояснення даних свідків не стосувались предмета спору і повідомлені свідками обставини не входять в предмет доказування даної справи. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно із ч. 4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло; а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. За положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно із ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: -поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; -поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; -поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і які, на думку позивача, порушують його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з вимогами прохальної частини позову позивач просить визнати недостовірною інформацією акт № 1 від 19.10.2018 року про повернення із відрядження начальника центру, [PERSON] та завідувача сектору господарського забезпечення, [PERSON] о 14 годині до Вінницького ЦГМ та інформацію про недоцільність встановлення підвищеного коефіцієнту оперативності провідному інженеру з охорони праці на підставі протоколу №1 від 23.01.2018 року засідання комісії з преміювання Вінницького ЦГМ у зв`язку з неприйняттям відповідного рішення в зазначеному протоколі. Таким чином, позивач оспорює дійсність нормативного документа - акту, оскарження відомостей якого не може здійснюватись в порядку спростування недостовірної інформації. Крім того, відповідний акт та відомості, які в ньому містяться стосуються інших осіб, тобто поширена інформація в акті не поширює свою дію на права позивача та не може негативно впливати на його права чи обов`язки. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що вимога про визнання недостовірною інформації про недоцільність встановлення підвищеного коефіцієнту оперативності провідному інженеру з охорони праці на підставі протоколу №1 від 23.01.2018 року засідання комісії з преміювання Вінницького ЦГМ у зв`язку з неприйняттям відповідного рішення в зазначеному протоколі, не може бути задоволеною з огляду на те, що з даної вимоги, змісту позовної заяви не встановлено та позивачем не наведено обґрунтованих належних доказів щодо того як саме така інформація, факт її поширення порушує особисті немайнові права позивача, тобто як саме завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, відсутні обов`язкові елементи юридичного складу правопорушення у вигляді поширення недостовірної інформації, що визначені в п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 N 1 та зміст яких наведено вище. Крім того, позивачем не надано жодних належних допустимих доказів недостовірності вищевказаної інформації. Також, позивачем не конкретизовано в чому полягали протиправні дії відповідача та якими доказами це підтверджується. Посилання на дії інших осіб, наприклад, представника відповідача [PERSON] , є недоречним, адже юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України). З даного приводу суд також зазначає, що відомості, які на думку позивача є недостовірними, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію та факт існування яких у Вінницькому обласному центрі з гідрометеорології позивач просить визнати та підтвердити відповідача, містяться виключно в нормативних документах ВОЦГМ, видавником яких є саме такий центр, а не відповідач. Таким чином, задоволення вимоги позивача до відповідача, визначеної в пункті 1 прохальної частини позовної заяви є неможливим з огляду визначення неналежного відповідача. Щодо обраних способів захисту позивачем необхідно вказати, що частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, позивач в пунктах 1 та 2 прохальної частини позовної заяви ставить вимоги, які не можуть бути способами захисту його прав та інтересів, оскільки суперечать чинному законодавству України. Що стосується визначеного позивачем способу захисту в пункті 3 прохальної частини позову, а саме зобов`язання відповідача публічно вибачитися необхідно вказати, що згідно з нормами чинного законодавства та усталеною судовою практикою, у категорії справ щодо захисту честі, гідності, ділової репутації необхідно пам`ятати про неможливість зобов`язання публічного вибачення за поширення відомостей, які не відповідають дійсності. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України (Постанова Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 401/573/17). Аналогічна правова позиція щодо неможливості зобов`язання публічного вибачення за поширення недостовірної інформації висловлена ЄСПЛ у справі "Редакція газети "Праве дело" та Штекель проти України". Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то з огляду на те, що позивачем не доведено факту, що саме відповідач (а не Вінницький обласний центр гідрометеорології чи інші особи) є особою, яка поширила оспорювану інформацію, а також того, що інформація взагалі негативно вплинула на права позивача, позивачем не конкретизовано яку саме інформацію він просить визнати недостовірною (не процитовано її зміст) та невірно обрано спосіб захисту своїх прав у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, визначених в пунктах 1-3 прохальної частини позовної заяви, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від таких вимог, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне прийти до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у відповідності по вимог статтей 137 та 141 ЦПК України, а саме: понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6800,00 грн., оскільки розмір цих витрат підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved