Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № MKB1GK00000004 від 16.09.2005 року, [PERSON], 23.09.2005 року отримала кредит у розмірі 10000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.09.2025 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісячно у період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до заборгованості, яка станом на 03.03.2014 року становить 30578.72 доларів США, яка складається з наступного: 9951.01 доларів США - заборгованість за кредитом; 8205.73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 912 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11509.98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON], 22.09.2005 року було укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 58.29 кв.м., житловою площею 17.74 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 63717 гривень. На підставі наведеного просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30578 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 58.29 кв.м., житловою площею 17.74 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у даній квартирі. Стягнути з відповідача понесені ними судові витрати. Представник позивача, Мателега В.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Пояснив, що він пропонував відповідачці здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, однак остання відмовилися від його пропозиції. У зв'язку з наведеним, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. В своїх показах зазначив про те, що його дружина дійсно отримала кредит у ПАТ КБ "ПриватБанк". Вони не відмовляються повертати кошти за кредитним договором, однак банк нарахував дуже великі відсотки та пеню. В зв'язку з наведеним не визнає позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 11509.98 доларів США, оскільки позивач пропустив строк позовної давності до суду. Просив застосувати строк позовної давності в частині стягнення пені та задовольнити позов частково. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та визнано представником відповідачки, що між відповідачкою [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір № MKB1GK00000004 від 16.09.2005 року, за яким позивач надав відповідачі [PERSON] кредит у сумі 10000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.09.2025 року. При цьому [PERSON] взяла на себе зобов'язання своєчасно сплачувати проценти, комісію за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни згідно графіку погашення заборгованості по кредиту. Також судом встановлено, що для забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачкою [PERSON], 22 вересня 2005 року було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №2353. Предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 58.29 кв.м., житловою площею 17.74 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 63717 гривень. Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ "Про Іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка, [PERSON], неналежно виконувала взяте на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 03.03.2014 року, за нею утворилась заборгованість, яку банк визначив у 30578.72 доларів США, яка складається з наступного: 9951.01 доларів США - заборгованість за кредитом; 8205.73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 912 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11509.98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Суд не може погодитись з розміром пені, яку визначив банк у 11509.98 доларів США. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. У справі за позовом ПАТ "Перший Український міжнародний банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором в постанові від 6 листопада 2013 року Верховний Суд зазначив, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обтяжується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, суд у даному спорі у питанні стягнення пені застосовує саме цей судовий прецедент. Позивач просить суд, стягнути, з відповідачки, пеню за прострочення зобов`язань, за кредитним договором, укладеним 16.09.2005 року. При цьому звертаючись до суду з позовом, в якому просив стягнути пеню, окремого розрахунку нарахованої пені до матеріалів справи не надав. Отже за таких обставин, суд вважає за необхідне, початком перебігу строку позовної давності, рахувати дату укладення кредитного договору, а саме 16.09.2005 року. Нормами Цивільного Кодексу (ст.258) встановлюється річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, та представником відповідачки у судовому засіданні, заявлено про застосування судом позовної давності, щодо вимоги про стягнення пені, оскільки така пропущена позивачем без поважних причин, а питання про його поновлення позивачем не ставилось. У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що в стягнення пені за прострочення зобов`язань в сумі 11509.98 доларів США слід відмовити. Тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором № MKB1GK00000004 від 16.09.2005 року становить 19068.78 доларів США, що за курсом 9.70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2014 року складає 184966,78 гривень, що складається з: 9951.01 доларів США, що за курсом 9.70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2014 року складає 96524.80 гривень - заборгованість за кредитом; 8205.73 долари США, що за курсом 9.70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2014 року складає 79595.58 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 912 доларів США, що за курсом 9.70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2014 року складає 8846,40 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом. Разом з цим, вимогу банку від 03.03.2014 року за №30.1.0.0/2-ОЕО щодо сплати заборгованості за отриманим кредитом [PERSON] проігнорувала. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачкою умов договору, а відповідачкою та її представником жодних доказів на протилежне не пред'явлено, суд приходить до висновку про необхідність звернення стягнення на заставне майно в межах заборгованості за кредитним договором № MKB1GK00000004 від 16.09.2005 року в розмірі 19068.78 доларів США, що за курсом 9.70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2014 року складає 184966,78 гривень. Поряд з цим, позов в частині виселення відповідачки та інших осіб з предмету іпотеки задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи слідує, що позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк" 03.03.2014 року звертався до відповідачки [PERSON] з письмовою вимогою №30.1.0.0/2-ОЕО, про добровільне виселення з житлового будинку, який являється предметом іпотеки. Однак судом встановлено, що відповідачка не проживає в житловому будинку [ADDRESS], який являється предметом іпотеки, що стверджується відповіддю на запит відділу Рахівського РВ ГУ ДМС України в закарпатській області за № 425 від 10.04.2014 року, тому не має підстав для виселення відповідачки з предмета іпотеки. Відсутні підстави для виселення і інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, хто саме проживає у даному будинку, чи приписаний у ньому. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позову, з [PERSON], підлягають до стягнення, в користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати, що складаються з 1849.68 гривень судового збору за подання позовної заяви до суду та 121.80 гривень судового збору за подання заяви про витребування доказів, сплачені позивачем при подачі позову до суду

Outcome: partial