Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи підставність своїх вимог тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP70800082 від 31.07.2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 829,37 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "Приватбанк". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до договору, сторонами було узгоджено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов'язання в порушення умов договору та закону належно не виконував, а тому станом на 08.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 14 879, 97 гривень, яка складається із: заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 3220,64 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 10 474, 57 гривень; штрафів, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 684,76 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк", а також вирішити питання судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак в прохальній частині позову вказав про розгляд справи за відсутності представника позивача, також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві зазначив, що укладений між ним та позивачем кредитний договір є споживчим, до якого застосовуються строки позовної давності в межах трьох років, які позивачем на момент звернення до суду пропущено, що є підставою для відмови в задоволені такого позову. Справу просив розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданим їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 31.07.2006 року [PERSON] згідно поданої заяви позичальника № DNH4KP70800082 просив ЗАТ КБ "Приватбанк" надати йому кредит розмірі 829, 37 гривень на придбання товару у вигляді мобільних телефонів на строк 12 місяців по 31.07.2007 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умов) строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах (а. с. 6). Відповідно до даної заяви, [PERSON] висловив свою згоду, що ця заява разом з запропонованими «Приватбанком» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами, складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, засвідчивши свою згоду на те власним підписом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк". Згідно рішення загальних зборів акціонерів змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк", на що вказує п.1.1 Статуту ПАТ КБ "Приватбанк". Довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України свідчить про те, що дані зміни пройшли державну реєстрацію (а. с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Верховний Суд України у своїй постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформував правову позицію, згідно якої Умови споживчого кредиту… не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувалися. У постанові ВСУ від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 міститься висновок про те, що Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін. Аналізуючи зібрані у справі докази судом було встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами цього спору, позивачем було надано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), який є невід'ємною частиною кредитного договору № DNH4KP70800082. Згідно п.5.5. Розділу 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.10 Умов), термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюються тривалістю у 5 років. Встановлені судом обставини підтверджують, що 31.07.2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] виникли зобов'язання в силу укладеного між ними кредитно-заставного договору № DNH4KP70800082. Банк свої зобов'язання за кредитно-заставним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Встановлені судом обставини сторонами визнавались, отож в силу положень ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 06.10.2015 року представник ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач всупереч умовам договору та взятих на себе зобов'язань за кредитно-заставним договором № DNH4KP70800082 належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 08.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитом, яка становить 14 879, 97 гривень, з яких: 3220,64 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 10 474,57 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 684,76 грн. - штраф ( процентна складова), які в добровільному порядку відповідач не погашає. 17.12.2015 року відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності, у зв'язку із чим просив суд в задоволені позову відмовити. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, проаналізувавши усі зібрані у справі докази, яким дав належну оцінку, з урахуванням позиції ВСУ, яка є обов'язковою для виконання судами України, дійшов висновку, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), на яких відсутній підпис відповідача не може розцінюватись як складова частина укладеного між сторонами кредитного договору, тому до даних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності, який визначений законодавцем у три роки. Судом встановлено згідно доданого позивачем розрахунку, що відповідачем було внесено останній платіж на погашення кредиту 27.08.2012 року, позивач звернувся до суду 06.10.2015 року, тобто по збігу строку позовної даності, на застосуванні якого наполягав відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні цього позову. Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст. 88 ЦПК України а тому у разі відмови у задоволенні позову відносить судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: dismissed