Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та банком укладено Договір банківського рахунку з використанням електронного засобу №53181, що є невід`ємною частиною Генерального договору банківського обслуговування, що був укладений між ПАТ «Одесаобленерго» та ПАТ «Перший інвестиційний банк». За вказаним договором відкритий поточний рахунок та для отримання заробітної плати та емітовано платіжну карту. ПІН-код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної карти будь-кому не передавав. На теперішній час картка фізично знаходиться у нього. 14.12.2017р. і 20.12.2017р. з даного рахунку було безпідставно знято в загальному розмірі 9228,00 грн. В зв`язку з тим, що позивач розрядження про списання коштів не давав, будь-яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняв, він звернувся до банку, повідомивши про дані обставини, просив повернути безпідставно списані кошти. [PERSON] також звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Суворовського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області. Проте, листом банку такі вимоги позивача залишилися без задоволення. Відповідач вказав на не сумлінне виконання ним, як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, посилаючись на зазначений вище Договір банківського рахунку. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно списані кошти в розмірі 9228,00 грн., пеню в розмірі 1321,41грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 140,56грн. Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відзив мотивований тим, що згідно з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб банк не несе відповідальності за можливе несанкціоноване використання картки третіми особами, при цьому позивач неодноразово здійснював розрахунки в мережі Інтернет та допустив розголошення реквізитів картки та ПІН-коду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, а представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що між [PERSON] та банком укладено Договір банківського рахунку з використанням електронного засобу №53181, що є невід`ємною частиною Генерального договору банківського обслуговування, що був укладений між ПАТ «Одесаобленерго» та ПАТ «Перший інвестиційний банк». За вказаним договором відкритий поточний рахунок для отримання заробітної плати та емітовано платіжну карту. 14.12.2017р. та 20.12.2017р. з даного рахунку списано кошти в розмірі 9228,00 грн. В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що позивач вчиняв будь-які розпорядження про списання грошових коштів із своїх рахунків , також як і нічим не підтверджено, що він вчиняв будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів, зокрема не доведено що він складав платіжні доручення та скеровував їх до банку, ані письмово, ані у електронний або у будь-який інший спосіб. Натомість, 23.01.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про те, що дозволу на списання зазначених коштів не давав, а тому просив їх повернути(а.с.9). Листом вих.№297/0/2-18 від 27 лютого 2018р. такі його вимоги залишилися без задоволення. Відповідач вказав на не сумлінне виконання [PERSON] , як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, посилаючись на зазначений вище Договір банківського рахунку. Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові(володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Частиною 1 ст.1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунку. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки з рахунків позивача списання коштів було вчинено відповідачем неправомірно, суд вважає, що з банку підлягають стягненню безпідставно списані кошти в розмірі 9228,00 грн., а також пеня згідно п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» в розмірі 1321,41грн. Розрахунок позивача щодо пені перевірений судом та відповідає вимогам ЦК України, ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду справа № 202/10128/14-ц, провадження № 61-1856 св 1. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні 3% процентів річних від простроченої суми з наступних підстав. Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того ст.625 ЦК не підлягає застосуванню у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань(правова позиція Верховний Суд України у своїй постанові від 02.03.2016 № 6-2491цс15). За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних задоволенню не підлягають. Також, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, оскільки посилання на Правила банківського обслуговування фізичних осіб суперечить зазначеним вище нормам законів щодо відповідальності банку за несанкціоноване списання коштів, при цьому суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial