Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки і піклування Бериславської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи тим, що 15.05.2008 року відповідач [PERSON] уклав з ним кредитний договір № HEV0GK0000000109 і отримав кредит у розмірі 8344 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 15.05.2028 року. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач в свою чергу прийняв вищевказані грошові кошти та зобов'язався повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом. Однак відповідач умови договору не виконав належним чином, в результаті чого станом на 04.12.2013 року за відповідачем перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 8455,10 доларів США, з яких: 7533,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 449,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 27,99 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; відповідно до п. 5.3 договору кредиту 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 401,13 доларів США - штраф (процентова складова). В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором відповідачем по справі в іпотеку був переданий придбаний за кредитні кошти будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з вищевикладеним, в уточнених позовних вимогах позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HEV0GK0000000109 від 15.05.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], в розмірі 8455,10 доларів США, що еквівалентно у гривнях - 67556,27 гривень, звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 40,20 кв.м., який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачів з будинку [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які також є законними представниками неповнолітніх відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Погодилися з тим, що існує заборгованість за кредитом, визнали розмір заборгованості, однак заперечували проти їх виселення, оскільки іншого житла вони не мають. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просив справу розглянути у їх відсутність. Вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази, суд вважає що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що [PERSON] уклав з закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (тепер - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») 15.05.2008 року кредитний договір №HEV0GK0000000109 і отримав кредит у розмірі 8344 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 15.05.2028 року. В забезпечення вимог позивача, що витікають з умов кредитного договору №HEV0GK0000000109 від 15.05.2008 року, позивач уклав з [PERSON] договір іпотеки №HEV0GK0000000109 від 21.05.2008 року. За договором іпотеки в іпотеку надано нерухоме майно, а саме: будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 25,80 кв.м., який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу [PERSON] 16.05.2008 року за реєстром № 934. Будинок був придбаний за кредитні кошти. На теперішній час відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконує належним чином. Згідно розрахунку банку борг [PERSON] за кредитним договором №HEV0GK0000000109 від 15.05.2008 року станом на 04.12.2013 року становить 8455,10 доларів США (що станом на 04.12.2013 року еквівалентно 67556,27 гривень згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США дорівнює 7,99 гривень), з яких: 7533,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 449,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (з яких 374,11 доларів США прострочена заборгованість); 27,99 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; відповідно до п. 5.3 договору кредиту 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина п.5.3 кредитного договору) та 401,13 доларів США - штраф (процентова складова п.5.3 кредитного договору). Пунктами 5.1, 5.3 кредитного договору №HEV0GK0000000109 від 15.05.2008 року передбачено, що у разі порушення умов зазначеного договору, позичальник сплачує пеню а також штраф. Таким чином, за одне й теж порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. У статті 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем невірно нарахована заборгованість, оскільки нарахування пені в сумі 11,30 доларів США не відповідає вищезазначеним вимогам закону, тому із суми заборгованості необхідно виключити пеню в сумі 11,30 доларів США. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №HEV0GK0000000109 від 15.05.2008 року станом на 04.12.2013 року становить 8443,80 доларів США (що станом на 04.12.2013 року еквівалентно 67465,96 гривень згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США дорівнює 7,99 гривень), з яких: 7533,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 449,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (з яких 374,11 доларів США прострочена заборгованість); 27,99 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; відповідно до п. 5.3 договору кредиту 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина п.5.3 кредитного договору) та 401,13 доларів США - штраф (процентова складова п.5.3 кредитного договору). Таким чином, враховуючи положення наведених норм матеріального права та зважаючи, що факт невиконання відповідачем основного зобов'язання встановлений, суд приходить до висновку, що Банк правомірно вимагає звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, від 21.05.2008 року, а саме на будинок загальною площею 40,20 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] У відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» Банком на адресу відповідача у жовтні 2013 року направлена письмова вимога про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором (а.с.9 -11), однак вимогу боржник не виконав. Суд не погоджується з позовними вимогами про звернення стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], з наступних підстав. Відповідно до п.35.3 договору іпотеки від 21.05.2008 року предметом іпотеки є будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., при ньому є підвал літера "Б", літня кухня літера "В", туалет літера "Г", водопровід №3, огорожа №1,2, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу [PERSON] 16.05.2008 року за реєстром № 934, зареєстрованого в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації в книзі 3 за №748, реєстраційний номер об'єкту 23151147. Цільове призначення предмету іпотеки - жила нерухомість, вартість предмету іпотеки складає 60600 гривень (а.с.20). Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі наведеного та зважаючи, що суду не надано відомостей щодо належності відповідачу земельної ділянки на якій розташовано будинок, а також те, що предметом договору іпотеки є лише житловий будинок, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], і вважає за необхідне відмовити в задоволенні зазначених вимог. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до п.37 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст.40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволеними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Вимога про добровільне залишення житлового приміщення була направлена на адресу [PERSON] 30 жовтня 2013 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не зареєстровані, але фактично проживають в будинку [ADDRESS], добровільно не звільнили житлове приміщення у місячний термін з дня отримання вимоги. Судові витрати позивача складають 1019,66 гривень, згідно платіжних доручень від 06.12.2013 року. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 789 гривень 35 копійок в рахунок відшкодування судових витрат. Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснив в п.42 постанови №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, зазначивши, що початкова ціна житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial