Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , який діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, а саме в будинку [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з подальшим зняттям з реєстрації. В обгрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на спадщину за законом від 29.07.2016 року. На даний час в будинку зареєстровані відповідач [PERSON] разом з неповнолітній [PERSON] . Зазначає, що відповідачем порушуються її права як власника, який добровільно знятись із реєстрації із займаного приміщення не бажає, що і стало приводом для звернення до суду. З урахуванням положень ст.274 Цивільного процесуального кодексу України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач відзиву проти позову не надав, до суду не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, письмових пояснень не надали. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на спадщину за законом від 29.07.2016 року (а.с.3). З довідки про склад сім`ї та інформаційного повідомлення УДМС України в Житомирській області вбачається, що в будинку [ADDRESS] також значаться зареєстрованими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 17). У зв`язку з реєстрацією та проживанням відповідача і його неповнолітнього сина порушується право позивача, як власника на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй житлом. Згідно із ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 статті 8 Конвенції про захист ної прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України: "власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння." Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст.116 цього Кодексу, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положення ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] в добровільному порядку знятись з реєстрації із спірного житла не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю - будинком [ADDRESS] , на власний розсуд. Факт відсутності проживання відповідача за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS] , підтверджується актом про відсутність за місцем реєстрації [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником На думку суду, відповідач, як батько неповнолітнього [PERSON] , є його законним представником, тому користуючись правом обирати своє місце мешкання, він ним скористався. Суд вважає, що зняття з реєстрації батька та його неповнолітнього сина, не є правочином щодо відчуження нерухомого майна, а тому права та інтереси дитини не порушуються та не звужуються. Крім того суд враховує, що позивач та відповідач позбавлені можливості іншим шляхом вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача, а тому враховуючи вищевикладене, з урахуванням не проживання відповідача тривалий час в будинку, з метою захисту права власності і права на вільне розпорядження своїм майном позивача, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому суд враховує вільне право відповідача обирати місце проживання та вважає, що [PERSON] , який діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] , підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] відповідно до ст.405 ч.2 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved