Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась з зазначеним позовом до суду, посилаючись на те , що 24.04.2007 року між відповідачем ПАТ " Райффайзен Банк Аваль " та її чоловіком [PERSON], який помер [INFO] року, було укладено кредитний договір та договір поруки від її імені. Вказаний договір поруки вона не підписувала, а тому просить визнати його недійсним. Крім того, просить визнати недійсним і кредитний договір, оскільки даний договір на суму 100 тис. доларів США не є дрібним побутовим і на укладення такого договору вона мала надати свою письмову згоду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала, просила його задовольнити, з викладених в ньому підстав. Представник позивачки [PERSON], який діє за довіреністю від 19.07.2013 року, зареєстрованою в реєстрі за №1924, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов в частині визнання недійсним договору поруки визнала , але не визнала позов в частині визнання недійсним кредитного договору, оскільки на її думку позивачка не є стороною оспорюваного договору, а вимоги сімейного кодексу україни не поширюються на кредитні відносини, просила в цій частині відмовити у його задоволенні за безпідставністю вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлений позов визнали не заперечували проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні факти: 24.04.2007 року між відповідачем ПАТ " Райффайзен Банк Аваль " та чоловіком позивачки - [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.127) було укладено кредитний договір № Z012/110/313/1 , відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 100 тис. дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по поверненню кредиту, укладено договір поруки між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" , відповідачами [PERSON], [PERSON] та позивачкою - [PERSON], за яким останні взяли на себе перед кредитором - Публічним акціонерним товариством " Райффайзен Банк Аваль" солідарну з позичальником - [PERSON] відповідальність у випадку не виконання або неналежного виконання ним зобов'язань по кредитному договору. Вказані обаставини, а саме: укладення між відповідачем - Публічним акціонерним товариством " Райффайзен Банк Аваль" та позивачкою [PERSON] договору поруки за кредитним договором від 24.04.2007 року спростовується висновком експерта №1/88 від 31.03.2015 року за результатами проведеної експертизи за експертною спеціальністю 1.1.(дослідження почерку і підписів) , у відповідгності до якої підпис від імені [PERSON] у графі розділу «Поручитель» договору поруки №NZ012/110/313/1 від 24.04.2007 року, який укладено між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], виконаний не [PERSON] Відповідно до вимог ст. 553 ч. 1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч.1 3; 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ч. 3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір поруки підписано не позивачем, а іншою особою, доказів, які спростовували б вказану обставину відповідачами не надано, суд вважає що позов [PERSON] в частині визнання договору поруки недійсним підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено, що підпис в договорі поруки виконаний не позивачем, а іншою особою. В частині позову [PERSON] про визнання договору кредиту недійсним суд відмовляє за безпідставністю вимог із сідаючих підстав: Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї. Згідно зі ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. З огляду на викладене, а також те, що позивачкою не надано жодних доказів того, що кредитний договір було укладено в інтересах сім'ї і те, що було одержано використано на її потреби, суд приходить до висновку, що за наведених обставин підстави для задоволення позову в частині визнання договору кредиту недійсним відсутні. У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а.с.1, 99) пропорційно до задоволеної частини вимог у вигляді судового збору в сумі по 76,46 грн. з кожного (разом 229, 40 грн.) та витрат на проведення почеркознавчої експертизи в сумі по 300,16 грн. з кожного ( разом 900,48) грн. Крім того, суд стягує з позивачки 243,60 грн. недоплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру, а саме : визнання договору кредиту недійсним, в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial