Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої\~вимоги позивач\~посилається на\~те,\~що між сторонами у встановленому порядку був укладений шлюб. У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично розпалась, примирення неможливе. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. У зв`язку з викладеним просить розірвати шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте 11.12.2020 до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність. Позивач наполягає на задоволенні позову про розірвання шлюбу. Заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України просить не вживати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу. Заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України просить не вживати, також просить розгляд даної справи провести без його участі. З огляду на це суд на підставі ст. 247 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 25.10.2016, відповідно до актового запису № 105, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.10.2016 Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Після реєстрації позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі народилась дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.09.2017 Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Шлюбні стосунки між сторонами припинилися з липня 2020 року. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сторони втратили почуття любові і поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведеться. Позивач вважає неможливим подальше подружнє життя і збереження шлюбу, зазначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Також позивач зазначає, що майновий спір між сторонами буде вирішуватися в іншому провадженні. Дочка на даний час проживає з позивачем, спору щодо утримання та виховання дитини наразі немає. Відповідач позовні вимоги визнав та зазначив, що строк для примирення не потрібен. Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони примиритися бажання не виявили. Враховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично. Спору про поділ майна, а також щодо місця проживання спільної дитини, сторони на момент розгляду даної справи не мають, тому вказані питання судом не вирішуються. Позивач не просить, після розірвання шлюбу, змінити їй прізвище, набуте у шлюбі. Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17\~Закону України\~від 23.02.2006\~N\~3477-IV\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності такого рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 420,40 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, уважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 420,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved