Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив усунути перешкоди у користуванні його власною земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідачів демонтувати каналізаційну трубу, яка проходить через власну земельну ділянку до його каналізаційного колодязя від [ADDRESS] до [ADDRESS] (а.с. 37-40). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з 13.05.2011 року є власником будинку із земельною ділянкою, площею 0,365 га по [ADDRESS], на якій знаходиться каналізаційний колодязь та каналізаційна труба, що проходить до будинку відповідачів по проїзду Виноградного, 9-а. Посилаючись на те, що наданий колишньою власницею земельної ділянки [PERSON] дозвіл (розписка) на прокладення каналізаційної мережі через територію цієї земельної ділянки нотаріально не посвідчений та не відповідає вимогам до земельного сервітуту, а також те, що позивач своєї згоди на користування каналізаційним колодязем та трубою не надавав, вказував на наявність перешкод у користуванні його власною земельною ділянкою та необхідності демонтувати каналізаційну трубу. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2014 року до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено КП "Житомирводоканал" Житомирської міської ради. Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також посилаючись на те, що розписка про надання дозволу на прокладення каналізаційної мережі підписана від імені власника земельної ділянки [PERSON] її донькою [PERSON] вказував на її недійсність та просили позов задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та усні пояснення, в яких посилаючись на те, що каналізаційна мережа, що проходить через земельну ділянку позивача була прокладена за наявності письмового погодження з колишнім власником, тобто за фактичного встановлення земельного сервітуту з правом відводу води, що є обов'язковим й для нового власника, та відповідно до розробленого робочого проекту та технічних умов, у зв'язку з чим просили у задоволенні позову відмовити. Третя особа КП "Житомирводоканал" свого представника в судове засідання не направило, через канцелярію суду подало заяву, в якій розгляд справи просило проводити за їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] з надвірними будівлями та земельною ділянкою, площею 365 кв.м. (а.с. 7). Право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 365 кв.м. по [ADDRESS] також підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №549772 від 16 січня 207 року, з посвідчувальним написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 13 травня 2011 року за реєстром №1102 (а.с. 8). Відповідно до робочого проекту водопостачання та каналізації житлового будинку [ADDRESS] мережа каналізації проходить через земельну ділянку [PERSON] (а.с. 22-28). З наявної в матеріалах справи розписки від 19.09.2003 року вбачається, що [PERSON] (власник земельної ділянки у 2003 році) надала дозвіл [PERSON] та [PERSON] на підключення до її каналізаційної мережі та прокладення каналізаційної мережі по її земельній ділянці до житлового будинку по проїзду Виноградному, 9-а (а.с. 22). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у вересні 2003 року за наявності згоди матері - [PERSON], яку вона доглядала після серцевої хвороби, написала розписку про надання дозволу сусідам [PERSON] та [PERSON] на підключення каналізаційної труби до каналізаційної мережі на земельній ділянці її матері. Спірні правовідносини між сторонами врегульовано положеннями Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК України) у редакції, що була чинною на час їх виникнення та не застосовуються норми ЦК України 2004 року, як такого, що на час спірних правовідносин ще не набув чинності. Згідно з Конституцією України право власності, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень (ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; (пункти г), е) частини 1). Відповідно до частини 1 статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Згідно із пунктом и) частини 1 статті 111 ЗК України право на земельну ділянку може бути обмежено законом або договором шляхом встановлення, зокрема, інших зобов'язань, обмежень або умов. Зазначені положення ЗК України дають підстави для висновку, що розписка від 19.09.2003 року щодо надання дозволу відповідачам на підключення до каналізаційної мережі, що розташована на території власника земельної ділянки, за своєю правовою природою є видом обтяження земельної ділянки, а тому в силу ч. 2 ст. 110 ЗК України є обов'язком й для нового власника земельної ділянки. Суд не бере до уваги доводи позивача щодо недійсності розписки від 19.09.2003 року посилаючись на написання її донькою [PERSON], а не власником [PERSON], оскільки, такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а від проведення судової експертизи позивач в судовому засіданні відмовився. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що така розписка хоча і була написана нею, однак за наявності на це дійсної згоди матері [PERSON], як власника земельної ділянки, у зв'язку з неможливістю самостійно написати таку розписку через хворобу матері на інсульт. Водночас, ч. 2 ст. 111 ЗК України передбачено, що обмеження використання земельної ділянки підлягають державній реєстрації і діють протягом терміну, встановленого законом або договором. Разом з тим, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від № 1 липня 2004 року № 1952-IV, встановлено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, враховуючи, що станом на вересень 2003 року державна реєстрація речових прав та їх обтяжень не мала механізму реалізації - не було створено Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у якому повинні реєструватися відповідні речові права та їх обтяження, то суд дійшов висновку про дійсність обтяження права користування земельною ділянкою, викладеного в розписці від 19.09.2003 року за відсутності його державної реєстрації. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] правомірно користуються каналізаційною мережею, що проходить через земельну ділянку позивача [PERSON], а тому вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed