Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 112" (далі - ТОВ "Мостобудзагін № 112") з 08 липня 2004 року. Наказом № 148-к від 01 червня 2012 року її переведено на посаду заступника начальника виробничо-технічного відділу. У порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" відповідач ТОВ "Мостобудзагін № 112" у встановлені законом строки заробітну плату їй не виплачувало. За період з липня 2012 року по березень 2014 року заборгованість по виплаті їй заробітної плати складає 64438 грн. Крім того, їй не виплачена доплата за вахтовий метод роботи в розмірі 6080 грн. Всього загальна сума заборгованості становить - 70518 грн. Невиплатою протягом тривалого часу заробітної плати їй ТОВ "Мостобудзагін № 112" завдано моральної шкоди, що полягає у великих моральних стражданнях з приводу відсутності коштів для нормального існування, неможливості придбати необхідні продукти харчування та ліки, оплатити житлово-комунальні послуги. Через постійні переживання у неї погіршився стан здоров'я та відносини в сім'ї. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в 25500 грн. Просила стягнути з ТОВ "Мостобудзагін № 112" на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 64438 грн., доплату за вахтовий метод роботи в розмірі 6080 грн. та моральну шкоду в розмірі 25500 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі зменшила до 59995 грн. 77 коп. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Лук’яненко С.В. у суді позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з ТОВ "Мостобудзагін № 112" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 59995 грн. 77 коп. та доплати за вахтовий метод роботи в розмірі 6080 грн. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не визнав, оскільки будь-яких доказів заподіяння такої шкоди [PERSON] суду не надала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч. 2 ст. 94 КЗпП України, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. У ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно із наказом № 279 від 08 липня 2004 року позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаді інженера-лаборанта в ТОВ "Мостобудзагін № 112". Наказом № 75-к від 01 лютого 2010 року її переведено на посаду інженера виробничо-технічного відділу, а наказом № 148-к від 01 червня 2012 року призначено на посаду заступника начальника виробничо-технічного відділу. У порушення вимог закону ТОВ "Мостобудзагін № 112" у визначені законом строки заробітну плату [PERSON] не виплачувало, внаслідок чого відповідач має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати за період з липня 2012 року по березень 2014 року в розмірі 59995 грн. 77 коп. та доплати за вахтовий метод роботи за період з лютого по грудень 2012 року в розмірі 6080 грн., нарахованої згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1999 року № 490 "Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер", що підтверджується дослідженими в суді документами: листом № 32/02-10 від 23 квітня 2014 року Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області, довідками про заборгованість, виданими 01 та 08 жовтня 2014 року ТОВ "Мостобудзагін № 112". За змістом положень ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із приписами ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, ч. 1 ст. 23 ЦК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦПК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до норми ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої відповідачем несвоєчасною виплатою заробітної плати, враховуючи характер та обсяг душевних страждань і переживань, їх тривалість, час, необхідний позивачу для відновлення порушеного права, засади розумності та справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з ТОВ "Мостобудзагін № 112" на користь [PERSON], суд визначає в розмірі 5000 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене вище, ставки судового збору, встановлені у ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача ТОВ "Мостобудзагін № 112" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 904 грн. 36 коп. (660 грн. 76 коп. - 1 % від суми задоволених вимог майнового характеру та 243 грн. 60 коп. - за вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial