Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив визнати незаконним ненадання ЗАТ „Альфа-Банк" перед укладанням кредитного договору № 490075296 від 05.06.2008 року йому як споживачу достовірної обов'язкової інформації в об'ємі та за формою, що передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та п. 2.1 „Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", що затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, визнати незаконними не попередження з боку ЗАТ „Альфа-Банк" під час укладення кредитного договору № 490075296 про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач відповідно до п. 3.8 вищевказаних Правил, зобов'язати ПАТ „Альфа-Банк" надати споживачу достовірну обов'язкову інформацію в об'ємі та за формою, що передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів". В обґрунтування позову посилався на те, що 05.06.2008 року між ним та ЗАТ „Альфа-Банк", правонаступником якого є ПАТ „Альфа-Банк" було укладено кредитний договір. Проте перед укладанням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний був повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, що також відповідає вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, якою затверджені „Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Пунктом 2.2 Правил передбачено, що інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема, сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума, тощо). Позивач зазначав, що відповідно п. 2.4 Правил, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищевказаною інформацією. Відповідно до п. 2.5 Правил, Банки розробляють форму надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структур. Але, як зазначав позивач, в порушення вимог вищенаведеного законодавства відповідач не надав інформацію про умови кредитування, що призвело до порушення прав позивача, зокрема на інформацію щодо умов кредитування та свідомий вибір продукції. Позивач вважав, що він був позбавлений можливості перед укладенням договору ознайомитися з умовами кредитування та зробити свідомий вибір щодо умов кредитування при підписанні договору. Позивач наголосив, що при наданні кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Відповідно до кредитного договору відповідач надав позивачу кредит у доларах США, а отже, під час укладення договору мав виконати приписи Правил, що Банком не було зроблено. На підставі викладеного до суду [PERSON] було подано відповідний позов. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. Представник Банку в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. 15 ЦПК України). Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 56 Закону України „Про Національний банк України", банк видає нормативно-правові акти по питанням, що відносяться до його компетенції, які є обов'язковими для всіх органів державної влади, органів самоврядування, банків, підприємств та організацій, незалежно від форми власності, а також фізичних осіб. Пунктами 2.1, 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, до укладання кредитного договору, та у кредитному договорі банк зобов'язаний зазначити сукупну вартість кредиту як у вигляді процентної ставки за кредитом, так і у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту у грошовій сумі. Комерційні банки здійснюють кредитування на договірних умовах. Надання банківського кредиту оформляється укладенням кредитного договору, згідно з яким одна сторона - банк - зобов'язується передати другій стороні (позичальникові) на певний строк суму грошей, а позичальник зобов'язується надавати банкові необхідне забезпечення кредиту, використовувати його на обумовлені цілі і повернути у встановлений строк та сплатити відповідні відсотки. Статтею 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, положень статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Слід зауважити, що позичальник може і відмовитися від укладення договору, що теж передбачено діючим законодавством. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків. Права споживача в разі отримання ним продукції в кредит передбачені ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", згідно якої кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту. Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які відсотки та інші вартісні елементи кредиту, які не були зазначені у договорі. Споживач має право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин, перебіг даного строку розпочинається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору. Споживачеві лише пропонуються умови, а якщо він не погоджується з даними умовами, може знайти інші, може й кращі. Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, пунктом 2.1 якої передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. За змістом ч.ч. 1, 9 ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Згідно з п. 7 ст. 23 Закону України „Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, статтями 15, 23 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено відповідальність за ненадання чи надання не в повному обсязі відповідної інформації щодо умов кредитування до укладення договору у вигляді відшкодування збитків, розірвання кредитного договору. Пунктом 3.8 постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. В анкеті на отримання кредиту для придбання/під заставу автомобіля [PERSON] вказав про бажання отримати кредит в сумі 10 264,02 доларів США для придбання автомобілю. 05.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством „Альфа-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 490075296. Відповідно до Розділу 1 зазначалося, що цей договір складається з двох розділів, Розділу № 1 „Базові умови кредитування" та розділу № 2 „Загальні умови кредитування", які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами Розділу № 1 цього Договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього Договору). У пункті 2.1 кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 10 264,02 доларів США, при цьому номінальна процента ставка становить 14,49% (п.2.2). Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі - продажу, укладеним між позичальником та ТОВ „Сі Ей Автоматів". Розділом № 2 кредитного договору передбачені загальні умови кредитування, так відповідно до п. 2.1 зазначено, що перед укладанням договору позичальник в повній мірі ознайомлений з умовами кредиту, в тому числі сукупною вартістю кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, значення абсолютного подорожчання кредиту, видів, предмета та вартості сукупних послуг, особливостями кредиту, його перевагами та недоліками, методикою, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісії, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості та процентами за користування ним, а також іншою інформацією згідно з вимогами чинного в Україні законодавства. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору номінальна процента ставка встановлена 14,49%. Платежі про повернення кредиту та плати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.8). Позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії Банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обв'язки, що передбачені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною (п.3). Графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування реальної процентної ставки абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предметів та вартості супутніх послуг, викладений в Додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною (п.6). Підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в Банку є письмовим підтвердженням ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство. Підпис позичальника на договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ „Альфа-Банк", затвердженими наказом ЗАТ „Альфа-Банк" від 13.01.2008 року № 30, які йому роз'яснені і зрозумілі та з якими він цілком згодний (п.8). Кредитний договір підписаний позивачем, що не оспорювалося останнім під час судового розгляду. Доводи позивача про те, що при укладанні вищевказаного кредитного договору були порушені права позивача як споживача, не знайшли підтвердження, як і доводи про те, що умови укладених кредитних договорів між сторонами порушують права позивача чи є несправедливими, оскільки сторони погодили суму кредиту, процентну ставку за ним, значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу, вартість комісії, порядок погашення кредиту в розмірі щомісячних платежів. З тексту кредитного договору вбачається, що позивач, на час укладання договору, належним чином був повідомлений про усі умови договору. Позивач в повному обсязі ознайомлювався з умовами кредитування в банку, орієнтовною сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформленням договору про надання кредиту. Взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаних сторонами кредитному договорі, що вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним. Умови кредитування були надані позивачу у письмовій формі до підписання договору. Зазначене підтверджується особистим підписом позивача під кожним аркушем кредитного договору, який деталізує умови отримання кредиту, та сплати тіла кредиту і відсотків. Підписуючи кредитний договір, позивача задовольнили умови кредитного договору і він без стороннього впливу погодився на умови договору і на його укладення. Позивач не заперечував визначеної сторонами суми кредитних коштів у визначеній сторонами валюті. Правочин, укладений сторонами спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Позивачу надана повна і достовірна інформація щодо умов договору, сплати кредиту та відсотків. Права позивача, як споживача банком не порушені. Волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним. Доводи позивача про ненадання йому, як споживачу фінансової послуги, всієї повноти інформації, в тому числі щодо істотних умов договору, перед його укладенням не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не доведено, що до його відома не були доведені обов'язкові умови договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, а також, що договір містить умови, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На підставі,

Outcome: dismissed