Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та поділ в натурі земельної ділянки, в котрій зазначено, що з 29.08.1981 року по 28.05.2013 року сторони по справі перебували у шлюбі, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою вул. Центральна, 181 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також в період перебування у шлюбі [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,2817 га призначену для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою вул. Центральна 181 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області. Сторони не дійшли згоди щодо розподілу вказаного майна. Враховуючи викладене, позивачка просила здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в натурі, припинити спільну сумісну власність на вказаний житловий будинок, визнати за нею ? частину вказаного будинку з навірними будівлями та спорудами і по ? частині вказаних земельних ділянок. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав вимоги позову та зазначив, що позивачка не заперечує проти варіанту поділу будинку, що міститься у висновку експерат у додатку № 4 та позивачці виділити ту частину будинку де знаходиться ванна кімната, що стосується розподілу сараю "Б", то це додаток № 13, розподілу земельних ділянок - додаток № 11 до висновку експерта. Відповідач в судовому засіданні визнав вимоги позову та не заперечував проти прозподілу будинку, господарських будівель та споруд, а також земельних ділянок відповідно до заазначених варінтів розподілу представником позивача. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, з копії паспорта (а.с. 4), копії свідоцтва про розірвання шлюбу та копії договору купівлі-продажу будинку (а.с.5), копії технічного паспорта на житловий будинок (а.с.6-8), копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 192292 та копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 192293 (а.с. 9-10), довідки Лемешівської сільської ради (а.с. 11), встановлено, що з 29.08.1981 року по 28.05.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Сторони під час шлюбу придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Центральна, 181 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області. Проте даний будинок оформлений на ім'я відповідача по справ. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та дана земельна ділянка оформлена також на ім' я відповідача. В період перебування у шлюбі [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 0,2817 га призначену для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: вул. Центральна 181 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області. З висновку технічної експертизи (а.с. 36-71) вбачається, що розподіл будинку можливий та виконком Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області (а.с. 76) не заперечує проти переобладнання будинку з одноквартирного на двохквартирний, а також з висновку технічної експертизи вбачається, що можливий варіант поділу будинку, господарських будівель і споруд та земельних ділянок, які розташованого за адресою вул. Центральна, 181 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонується виділити співвласникам, у житловому будинку потрібно виконати ремонтно-будівельні роботи по лінії поділу житлового будинку. Відповідно до ст. 61 СК України (в редакції 2003 року) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України (в редакції 2003 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України (в редакції 2003 року), у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Відповідно до ст. 71 СК України (в редакції 2003 року) майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.3 ст.371 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зідно ст.57 СК України (станом на час видачі держаіних актів), собистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пункти 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» містить розяснення, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житлдовий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на яікй вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить, право користування земельною діялнкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і втому самому обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну діялнку визначається прапорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник позивачки не заперечував проти сьомого варіанту розподілу будинку відповідно до додатку № 4 висновку експерта № 13/2015 де позивачі вижділяється та частина будинку де влаштована ванна кімната та додатку № 11 можливого поділу земельних ділянок відповідно до висновку експерта № 13/2005, та додтаку № 13 розподілу сараю "Б", а також те, що відповідач не заперечував проти вказаного варіанту розподілу будинку та розподілу земельних ділянок, сараю, суд вважає, що розподіл будинку з надвірними будівлями та спорудами необхідно провести відповідно 7 варіанту розподілу будинку, відповідно до додатку № 4, зазначеної у дослідницькій частині висновку експерта № 13/2005, а порядок розподілу земельних ділянок відповідно до додатку № 11 до висновку експерта № 13/2005 та сараю "Б" відповідно до додатку № 13. При цьому враховуючи, що даний будинок був придбаний сторонами під час шлюбу, вимоги ст.120 ЗК України, а також те, що на час перебування у шлюбі відповідач отримав державний акт на земльну длянку призначену для ведення ососбистого селянського господарства до внесення змін до ст.57 СК України у 2012 році, та дана земельна ділянка вважалась спільним майном подружжя, та те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, а тому вимги позову підлягають задоволення.

Outcome: approved