Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

20 липня 2015 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 50227грн.78коп на термін до 19 вересня 2014 року і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 17 червня 2015 року утворилася заборгованість: за кредитом в сумі 15438грн.97коп.; за процентами за користування кредитом в сумі 32319грн.97коп.; за комісією за користування кредитом в сумі 14314грн.98коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 106332грн.92коп., а всього 168406грн.84коп. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Він також пояснив, що раніше, за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 14 червня 2012 року, було звернено стягнення в розмірі заборгованості станом на 12 жовтня 2011 року в сумі 55913грн.20 коп. за цим же кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON], на предмет застави за цим договором, а саме, автомобіль ВАЗ, модель 21101, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] Відповідач [PERSON] сам передав цей автомобіль Банку для реалізації, про що свідчить акт від 31 липня 2012 року, видав представнику Банку доручення на реалізацію цього автомобіля, і вказаний автомобіль був реалізований за 10000грн., тобто за ціною, яка відповідає акту оцінки автомобіля експертом від 2 серпня 2012 року. З цієї суми 5000грн. було зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором, 4450грн. сплачено за зберігання автомобіля на майданчику, 550грн. сплачено за послуги евакуатора. Останні дві суми, які дорівнюють 5000грн., і у відповідності до п.2.2.9 кредитного договору, є витратами, пов'язаними з реалізацією заставленого майна, які зобов'язаний сплатити відповідач,і які не зараховуються до сум погашення заборгованості за кредитом. Оскільки дія договору не припинена, відповідач в подальшому заборгованість за кредитом не сплачував, тому з нього слід стягнути таку заборгованість станом на 17 червня 2015 року в розмірі 168406грн.84коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення відповідача до Банку про бажання отримання кредиту; з умовами кредитного договору він не був ознайомлений, хоча не заперечує, що отримав кредитні кошти для придбання автомобіля та повертав Банку певні суми, остання з яких була сплачена 3 червня 2011 року у сумі 1750грн. У зв'язку з ДТП, в результаті якого автомобіль був ушкоджений, а він отримав травми, він був позбавлений в подальшому повертати кредит і дав згоду на реалізацію автомобіля. Однак, оцінка автомобіля не відповідає дійсності, доручення на продаж була видана їм у зв'язку з тим, що представник Банку запевнив його в тому, що після продажу автомобіля дія кредитного договору припиняється і ніякої заборгованості перед банком існувати не буде. Своєї згоди на продаж автомобіля за 10000грн. відповідач не надавав, про місце та дату реалізації повідомлений не був, і після реалізації автомобіля до дати звернення в суд з цим позовом Банк будь-яких претензій йому не висував. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості, неустойки, штрафу, пені, а на вимоги про стягнення пені та штрафів відповідно до закону накладений мораторій. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №DN81AR03110115, відповідно до якого останній на придбання автомобіля отримав кредит у розмірі 50227грн.78коп на термін до 19 вересня 2014 року і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.8-11). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року по справі №0527/3715/2012, яке вступило у законну силу 26 червня 2012 року, було звернено стягнення в розмірі заборгованості відповідача [PERSON] за цим же кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON], станом на 12 жовтня 2011 року в сумі 55913грн.20 коп., на предмет застави за цим договором, а саме, автомобіль ВАЗ, модель 21101, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2/1 від 18 вересня 2007 року, шляхом продажу предмету застави позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Початкова ціна реалізації вказаного автомобіля встановлена у 44380грн. Ухвалюючи це рішення, суд встановив, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем - ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року станом на 12 жовтня 2011 року становить 55913грн.20коп., яка включає 19995грн.17коп. - заборгованість за кредитом; 14997грн.38коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7785грн.34коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13135грн.31коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.59). У відповідності до вимог ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тому, доводи відповідача [PERSON] про відсутність бажання отримати кредит, викладеного у письмовій формі, про його необізнаність з умовами договору, про відсутність будь-яких претензій Банку щодо заборгованості за кредитом, судом до уваги не приймаються, оскільки ці обставини встановлені вказаним судовим рішенням, і, крім того, підтверджуються заявою відповідача [PERSON] про надання йому кредиту від 21 вересня 2009 року (а.с.67), сертифікатом, виданим [PERSON] 14 вересня 2007 року, на придбання автомобіля, відповідно до якого він з умовами кредитування ознайомлений (а.с.68), повідомленням Банку на адресу [PERSON] від 13 вересня 2011 року про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.69-71). Сам [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що йому були відомі вимоги щодо кредитування, про що свідчать його особисті підписи у кредитному договорі. Про обізнаність [PERSON] з вказаним рішенням суду свідчить укладений ним та представником Банку акт прийому-передачі автомобіля та технічного паспорту на автомобіль від 31 липня 2012 року, відповідно до якого автомобіль знаходиться у несправному стані, на ньому відсутній двигун, коробка передач, переднє ліве крило, капот, бампер, задня та передня фара, акумулятор, зношеність резини складає 90% тощо (а.с.65). 31 липня 2012 року [PERSON] на ім'я представника Банку була видана довіреність, відповідно до якої він надає право бути його представником при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням вказаного автомобіля (а.с.66). Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 2 серпня 2012 року експертом зроблений висновок, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки складає 10000грн. (а.с.61-64). Після реалізації автомобіля сума 5000грн. була зарахована для погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, 4450грн. сплачено за зберігання автомобіля на майданчику, 550грн. сплачено за послуги евакуатора, про що свідчить виписка банка по рахунку [PERSON] (а.с.60). Вказані суми 4450грн. та 550грн. у відповідності до п.2.2.9 кредитного договору, є витратами, пов'язаними з реалізацією заставленого майна, які зобов'язаний сплатити відповідач,і які не зараховуються до сум погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, встановленої вказаним рішенням суду, після звернення стягнення на автомобіль та його реалізації була зарахована сума 5000грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року (а.с.5-7) станом на 17 червня 2015 року заборгованість відповідача складає: за кредитом в сумі 15438грн.97коп.; за процентами за користування кредитом в сумі 32319грн.97коп.; за комісією за користування кредитом в сумі 14314грн.98коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 106332грн.92коп., а всього 168406грн.84коп.(а.с.5-7). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов'язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що зобов'язання відповідача по поверненню кредиту було встановлено на строк до 19 вересня 2014 року, про що обумовлено сторонами у договорі, позивач скористався своїм правом і в рахунок стягнення заборгованості, яка включає в себе суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію та неустойку, звернув стягнення на предмет застави, на підставі вказаного вище рішення суду від 14 червня 2012 року. Тому, на день розгляду даної справи існує судове рішення, яким зобов'язано відповідача виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, в т.ч. суму позики, відсотки, комісію, неустойку. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобов'язань визначені законом, та такі не пов'язуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобов'язань, які визначені договором. Так, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у абзаці 1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом встановлено, що в результаті реалізації позивачем права на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави, сума боргу за кредитним договором №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року була встановлена судовим рішенням та вважається стягнутою, у тому числі, відсотки, комісія та неустойка. А оскільки вже є ухвалене судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, однак в даному випадку, такі вимоги позивачем не заявлялись. Враховуючи, що встановлена за рішенням суду заборгованість за кредитом складала 55913грн.20коп., це рішення не виконане у повному обсязі боржником [PERSON], оскільки в рахунок вказаної заборгованості зарахована сума 5000грн. від реалізації заставленого майна, то з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 50913грн.20коп. (55913,2грн.-5000,0грн.). Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає, що у відповідності до вимог ч.1ст.88 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 555грн.74коп. (33% від 1684грн.07коп.).

Outcome: partial