Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої ДТП, посилаючись на те, що 29.12.2012 року о 08 год. 50 хв. [PERSON] керував автомобілем Nissan QASHQAI, д/н [NUMBER]. На автошляху Слов'янськ - с. Пришиб він не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при ожеледиці, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21150, державний номер [NUMBER], якій є власністю позивача на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] від 30.12.2008 року, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, власникам транспортних засобів заподіяна матеріальна шкода, пасажир автомобіля ВАЗ-21150 [PERSON] отримав тілесні пошкодження. Постановою Судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчинені вищевказаного правопорушення та піддано адміністративній відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП 29.12.2012р. була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» згідно із полісом АВ/4091256 від 28.08.2013 року. Відповідно до висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21150, державний номер [NUMBER], на даний момент складає 31578 грн. 50 коп. За послуги по складанню калькуляції та експертизи позивачем було оплачено 350 грн., що підтверджується висновком № 067 від 21.03.2013 року, квитанцією доходного касового ордеру № 030 від 21.03.2013 року. Сума матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, та пов'язана з відновлювальним ремонтом автомобіля та оплатою товарознавчої експертизи склала 31928 грн. 50 коп. 15.05.2013 року у відповідь на звернення позивача НАСК "Оранта" надіслало копію страхового акту №ОЦВ-13-Ю32/1, де відмічена дата останнього надходження документа - 22.03.2013 року, сума страхового відшкодування - 24968,44 грн., також вказаний розрахунковий рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк". З метою мирного урегулювання позивач погодилась з вказаною сумою в страховому акті, однак протягом більше чотирьох місяців НАСК "Оранта" відмовляється перераховувати їй грошові кошти в рахунок погашення матеріальної шкоди на відкритий нею рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк". 24.07.2013 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням була направлена претензія НАСК «Оранта», оскільки гроші за відшкодування їй завданої матеріальної шкоди на вказаний ним розрахунковий рахунок не поступили. Вартість листа склала 57 грн. 98 коп. До теперішнього часу позитивної відповіді позивач не отримала. В добровільному порядку матеріальна шкода, завдана водієм [PERSON], ні самим [PERSON] ні НАСК "Оранта" не була відшкодована. Сума матеріальної шкоди не відшкодована позивачу винним в ДТП водієм [PERSON] та НАСК "Оранта" складає 31986 грн. 48 коп. Протиправними діями [PERSON] їй була завдана моральна шкода в сумі 20000 грн., у зв'язку з тим, що у результаті ДТП вона перенесла нервове потрясіння, її хвилювання посилилося відмовою відповідача надавати їй матеріальну допомогу в відновлюванні її автомобіля. Вона витрачає свій час на навідування міліції, експерта, суду, що завдає їй додаткові складнощі. З дня вчинення відповідачем ДТП, тобто з 29.12.2012 року пошкоджений автомобіль не експлуатується, що визиває значні складнощі для неї та її сім'ї. Відповідно до пункту 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує суму не більше ніж 5% від 51000 грн., що в грошовому вираженні складає 2550 грн. Просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування, завданої їй матеріальної шкоди - 31986 грн. 48 коп., в рахунок відшкодування, завданої їй моральної шкоди - 20000 грн., судовий збір в сумі 519 грн. 87 коп. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2014 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 24968,44 грн., судовий збір в сумі 249,68 грн., а всього 25218,12 грн. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що у відповідності з договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.08.2012 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ВАТ НАСК «ОРАНТА», а тому грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в наслідок ДТП, повинна сплатити потерпілому саме страхова компанія. Висновки суду першої інстанції про те, що апелянтом не були виконані усі вимоги та обов'язки передбачені Законом України «Про про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не відповідають дійсності. У зв'язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції. В апеляційному суді [PERSON] апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Позивач [PERSON] та представник страхової компанії в засідання апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника страхової компанії надійшла заява слухати справу у відсутність їх представника. Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому суд розглядає справу у відсутність позивача [PERSON] і представника страхової компанії. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2012 року о 08 год. 50 хв. [PERSON] керував автомобілем Nissan QASHQAI, д/н [NUMBER]. На автошляху Слов'янськ - с. Пришиб, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при ожеледиці, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21150, державний номер [NUMBER], якій є власністю позивача на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] від 30.12.2008 року. Внаслідок цього транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, власникам транспортних засобів заподіяна матеріальна шкода. Постановою судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчинені вищевказаного правопорушення та піддано адміністративній відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.(а.с.9). Дана постанова [PERSON] не оскаржувалась, набула чинності На підставі заяви уповноваженої особи позивача, водія автомобіля ВАЗ 21150, державний номерний номер [NUMBER], [PERSON] - 15 січня 2013 року, який на момент ДТП керував транспортним засобом ВАЗ 21150, що на праві власності належить позивачці [PERSON], в присутності [PERSON], уповноваженою особою Страховика було проведено огляд пошкоджень автомобіля ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] , про що складено протокол огляду пошкоджень від 17.01.2013р. в якому зафіксовані пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21150, яких він зазнав внаслідок ДТП, що сталася 29.12.2012р. Згідно із Висновком автотоварознавчого Дослідження № [NUMBER] -25.01./2 від 25.01.2013року встановлено, що вартість відновлюваного ремонту складає 38571,65 грн. (п.1.6 Дослідження). Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] до дорожньо-транспортної пригоди складає суму - 37678,44грн. (п.1.2 Дослідження ). Матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER], становить суму - 37 678,44грн. З метою оцінки залишкової вартості транспортного засобу ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] після ДТП за заявою [PERSON], яка погодилася на відчуження транспортного засобу ВАЗ 21150 переможцю Маркетингового дослідження, транспортний засіб ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] було виставлено на Інтернет-аукціон ТОВ УПП «АВТО онлайн Україна». За результатами проведення маркетингового дослідження з визначення вартості майна було затверджено Протокол №5343 від 29 березня 2013року, згідно із яким переможцем аукціону було визнано [PERSON], який оцінив пошкоджений автомобіль ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] в 12200 грн. Таким чином, залишкова вартість автомобіля ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] після ДТП - 12200 грн. Враховуючи, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, встановлений Полісом в розмірі - 50000 грн., а франшиза - 510 грн., потерпіла внаслідок ДТП особа згідно умов страхування має право на відшкодування шкоди заподіяної майну, як різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної приходи, виходячи з такого розрахунку: 37678,44 грн. (ринкова вартість транспортного засобу до ДТП) - 12200,0 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП) - 510,0 грн. (франшиза) = 24968,44 грн. є сумою заподіяного збитку, яка визначена страховиком ВАТ НАСК «Оранта», право на одержання якої має потерпіла внаслідок ДТП - [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з повідомлення про настання страхового випадку вбачається, що страхувальник ВАТ НАСК «Оранта» [PERSON] звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» з повідомлення про настання страхового випадку 15 січня 2013 року, тобто, по закінченні трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, і пропустив термін звернення до страховика ВАТ НАСК з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з чим, враховуючи вищевикладені норми законодавства, суд вважає, що обов'язок щодо виплати суми матеріальної шкоди в розмірі 24968,44 грн. має бути покладений на відповідача [PERSON], який є завдавачем шкоди. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважає, що сума в розмірі 20000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, не повинна стягуватися й з [PERSON], так як позивач та її представники ані до позовної заяви, ані в судових засіданнях не надали суду доказів, підтверджуючих викладене в позовній заяві, щодо завданої моральної шкоди. Витрати позивача на проведення товарознавчого дослідження № 067 від 21.03.2013р. у сумі 350 грн., не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки, відповідно до ст.343 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" такі витрати підлягають відшкодуванню потерпілій особі у разі, якщо аварійний комісар страховика або експерт не був направлений Страховиком для визначення розміру збитків пошкодженого майна потерпілій особі. Однак Страховик - ВАТ НАСК «Оранта» відповідно до діючого законодавства, виконав обов'язки передбачені Законом № 1961 -IV, щодо направлення аварійного комісара для огляду пошкодженого майна - ВАЗ 21150 державний номерний знак [NUMBER] та визначив розмір збитків, тому суд вважає, що визначення розміру збитків проведене страховиком в Дослідженні № [NUMBER] -25.01./2 від 25.01.2013року, відповідає всім вимогам діючого законодавства України. Крім того, витрати по оплаті цього дослідження Позивачкою не понесені, згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 30 від 21.03.2013р., яка додана до позову вбачається, що ці витрати понесені [PERSON] Витрати на відправлення рекомендованого листа з повідомленням в сумі 57 грн. 98 коп., які позивачка просить стягнути з відповідачів, взагалі не передбачені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" до відшкодування страховиком, та дана сума не підлягає стягненню й з відповідача [PERSON], так як надана позивачем квитанція, щодо підтвердження даних витрат, є не читабельною ксерокопією квитанції, замість оригінала квитанції. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд першої інстанції, вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 249,68 грн. - 1% від суми 24968,44грн., яка стягується з [PERSON] на користь позивача, що відповідає діючому законодавству. Але, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можливо. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційну порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Так, суд першої інстанції розглядаючи справу і ухвалюючи рішення помилково дійшов висновку про те, що обов'язок виплати суми матеріальної шкоди в розмірі 24968,44 грн. має бути покладений на відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 22 ч. 1 Закону України №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 33.1, 33.1.4 Закону України від 01.07.2004, № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно із пунктом 33.2 ст. 33 Закону України №1961-ІУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" встановлено обов'язок учасників дорожньо-транспортної пригоди зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. Відповідно до ст. 34 Закону України №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" Страховик зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до роз'яснень викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при розгляді спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником завадило страховику переконатися , що ця подія є страховим випадком, і повинні оцінюватися судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку ( пункт 5 частини першої статті 989 ЦК України, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК ) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування в тому випадку, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, які стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором терміну повідомлення про настання страхового випадку. Як вбачається з матеріалі справи, 15 січня 2013 року, [PERSON] звернувся до Страхової компанії з повідомленням про страховий випадок. Уповноваженою особою страховика був оглянутий автомобіль, що належить позивачці ВАЗ 21150 , складено протокол огляду пошкоджень автомобіля від 17.01.2013 року, в якому зафіксовані пошкодження транспортного засобу, що утворилися в результаті ДТП, який мав місце 29.12.2012 року і було проведене автотоварознавче дослідження вказаного транспортного засобу для визначення розміру матеріальної шкоди. Таким чином, пропуск сторонами по справі триденного строку, передбаченого договором страхування, не позбавило страховика можливості дізнатися, чи є скоєне ДТП за участю автомобілів марки Nissan QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача і ВАЗ 270246 реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачці, страховим випадком. Більш того, судом встановлено, що страхова компанія в повному обсязі виконали свої зобов'язання, передбачені Законом України №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів", зробила розрахунок суми відшкодування заподіяної шкоди, провівши Інтернет-аукціон з метою проведення маркетингового дослідження і визначення вартості майна позивача після ДТП, що дозволило страховій компанії оцінити пошкоджений автомобіль ВАЗ 21150 в 12200 грн. , а вартість суми, що підлягала відшкодуванню потерпілій у 24968,44 грн. За таких умов суд першої інстанції мав зробити висновок про те, що у даному випадку порушення відповідачем [PERSON] строку повідомлення страхової компанії про страховий випадок є формальним, не потягло за собою негативних наслідків і не призвело до неможливості страхової компанії зробити висновок про те, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 29 грудня 2012 року, є страховим випадком. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обов'язок виплати суми матеріального відшкодування у розмірі 24 968,44 грн. має бути покладений саме на Національну акціонерну страхову компанію «Оранта», а ні на [PERSON] Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, не застосував закон, що мав бути застосований, неправильно вирішив спір, що відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення. Тому рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Судом встановлено, що страховим полісом встановлений ліміт відшкодування матеріальної шкоди у 50000 грн., розмір франшизи встановлений у 510 грн. З урахуванням вартості автомобіля на час дорожньої пригоди у 37678.44 грн., а також вартості залишків автомобіля після дорожньої пригоди у 12200 грн., розмір суми, що підлягає відшкодуванню потерпілій дорівнює: 37678.44 грн. - 12200 грн. - 510 грн. = 24968.44 грн. Саме таку суму суд стягує із страхової компанії на користь позивача. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що невідшкодованою потерпілій є сума у 510 грн. - франшиза за договором страхування. Тому відповідно до статті 1194 ЦК України означена сума має бути стягнута з [PERSON] Звертаючись в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалась на те, що така шкода їй заподіяна пошкодженням її автомобіля. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи позивача є обгрунтованими і законними. Автомобіль, що належав позивачу і під час дорожньої пригоди був пошкоджений, є цінним майном. Неправомірними діями [PERSON] , з вини якого був пошкоджений автомобіль [PERSON], були порушені законні права та інтереси останньої. Вона вимушена була докладати зусиль для організації свого життя : витрачати час і зусилля для відновлення свого автомобіля, проходження різного виду досліджень, перемовин із страховою компанією і винним щодо можливості відшкодування шкоди. Все це дійсно дратує і приводить до моральних переживань. А тому факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження її автомобіля є доведеним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Тому висновки суду першої інстанції про те, що факт заподіяння потерпілій матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її автомобіля не є доведеним - безпідставні. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Звертаючись в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] посилалась на Закон України №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" . Відповідно до статті 26-1 означеного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Проте, позивач не посилалась на пошкодження її здоров'я під час дорожньої пригоди. Тому підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів" не встановлено. Разом з тим, правовідносини між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди регулюються частиною 1 статті 1167 ЦК України. Тому відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України з винної особи - [PERSON] підлягає відшкодуванню на користь позивача моральна шкода. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, апеляційний суд враховує ступень моральних страждань потерпілої від заподіяння їй шкоди, можливість відновлення її порушеного права шляхом відшкодування матеріальної шкоди, відсутність тяжких наслідків. Тому з врахуванням викладеного, а також виходячи з принципу розумності і справедливості апеляційний суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн. І остаточна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2510 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд розподіляє компенсацію витрат позивача на оплату судового збору між відповідачами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial