Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом з тих підстав, що 26.01.2014 р. помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована і належала йому на праві власності. Як єдиний спадкоємець вона звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом оскільки на свідоцтві про право власності на житло від 10.08.1993 року виданого ДП «Житловик» №7572 відсутній штамп БТІ про реєстрацію. Крім того, у спадковій справі є заява про прийняття спадщини [PERSON], [INFO], яка вважає себе дочкою померлого, але у спадковій справі відсутні документи, що підтверджують родинні відносини. Просила суд, визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді спірної квартири. В наступному уточнила позовні вимоги, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.05.2015 р. за позовом [PERSON] встановлено факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] Просила суд визнати право власності на ? частки квартири [ADDRESS], що відкрилося після смерті її батька [PERSON], померлого 26.01.2014 року. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, з тих підстав, що і позивач за первісним позовом, просила визнати право власності на ? частки квартири [ADDRESS], що відкрилося після смерті її батька [PERSON], померлого 26.01.2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак звернулася до суду із заявою в якій просила справу розглянути за її відсутності, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі, зустрічний позов визнала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, однак звернулася із заявою в якій просила справу розглянути справу за її відсутності, фактично своїми позовними вимогами не заперечувала проти задоволення первісного позову. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася однак звернулася із заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності відповідно до норм діючого законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає первісний та зустрічний позови обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] передано у власність відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" квартиру [ADDRESS], загальною площею 28,61 кв.м., про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 16.08.1993 р. видане державним підприємством по ремонту та експлуатації жилфонду «Житловик». Право власності записане в реєстраційну книгу за №7572 (а.с. 11). Квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 15,68 м.кв., кухні 5,42 м.кв., вбиральні 2,55 м.кв., коридору 3,24 м.кв., балконом 0,72 м.кв. Загальна площа складає 28,61 м.кв. (а.с.30-31). Згідно довідки ДКП «Маріупольске БТІ» від 24.07.2014 р. 1-кімнатна квартира №47 розташована по вул.. Кронштадтській б. 4 в м. Маріуполі Донецької області згідно свідоцтва про право власності від 16.08.1993 р. №7572 належить [PERSON] проте в БТІ не зареєстровано (а.с. 15). Аналогічні відомості вбачаються з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 17.09.2015 р. №44027565 (а.с. 117-118). За таких підстав право власності [PERSON] на [ADDRESS] не зареєстрував. Відповідно до ст.128 ЦК України 1963р. право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Згідно ч.5 ст.8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно ст.12 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Таким чином, [PERSON] за життя набув у власність квартиру 47, розташовану будинку 4 по вул.. Кронштадтській у м. Маріуполі в цілому. За життя [PERSON] заповіту не склав, що підтверджується інформаційною довідкою за Спадкового реєстру від 20.03.2014 р. (а.с. 129). Як вбачається зі свідоцтво про смерть серія 1-НО № 738741 виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 27.01.2014 р. [PERSON] помер 27.01.2014 р. про що зроблено відповідний актовий запис №78 (а.с. 121). 20.03.2014р. в установлений законом строк позивач [PERSON] звернувся із заявою №33 до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття у спадок всього майна, що належало [PERSON] (а.с.120). Як вбачається зі свідоцтва про народження на імя [PERSON], яка народилася 5 березня 1982 року в графі батько зазначено [PERSON] ( а.с. 123). Як вбачається з свідоцтва про одруження, 12.08.2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис №544 після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] ( а.с. 123 об.ст.). 24.07.2014 р. в установлений законом строк відповідач [PERSON] звернувся із заявою №80 до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття у спадок всього майна, що належало [PERSON] (а.с.133). Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 травня 2015 р. яке набрало законної сили 22.06.2015 р. встановлено факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України померлого 26 січня 2014 року, відносно [PERSON], [INFO] яка народилася у м. Маріуполі, Донецької області, громадянки України ( а.с. 92-94). Зі спадкової справи №11/2014, що відкрита приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що інші спадкоємці, які бажають прийняти спадщину після смерті [PERSON] відсутні. (а.с. 119-143). Постановою від 14.11.2015 р. приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру оскільки з поданих документів на спірну квартиру, а саме у свідоцтві про право власності на житло, видане [PERSON] Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик» 10.08.1993 року за №7572,відсутня реєстрація (та необхідний реєстраційний штамп, що свідчить про таку реєстрацію) в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 140-142). З абз. 3 п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином приймаючи до уваги, що обтяжень на спірну квартиру не зареєстровано (а.с.117,118), і нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу та під час розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] як і позивач [PERSON] суд вважає позовні вимоги [PERSON] а також зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що помер 26.01.2015р.у вигляді ? частки спірної квартири обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 392, 1216, 1218, 1223, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України. \~

Outcome: approved