Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] помер [INFO] . Вона є його донькою. Її батько з 1980 року працював в школі до виходу на пенсію. При складанні списків КСП на отримання державного акту на землю СХКПП «Колос» Синельниківського району в список він був внесений за номером 513. Про те, що її батько мав право на отримання земельної ділянки (паю) вона дізналася лише на початку 2020 року, але з невідомих причин її не повідомили, як єдиного спадкоємця, чим порушили її права. Тому вважає, що вона має право на земельну частку (пай) як спадкоємець прав і обов`язків [PERSON] , який за життя своє право на одержання земельної ділянки (паю) не реалізував Просить суд визнати за нею - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , право на земельну частку (пай) із земель СХКПП «Колос» Синельниківського району Дніпропетровської області у розмірі 7,45 умовних кадастрових гектар. Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.1996 року, виданого виконкомом Іларіонівської селищної Ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №7. Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, а також на права та обов`язки, які він мав на час своєї смерті. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] , факт родинних відносин між якими підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] відповідно до якого батьком [PERSON] , [INFO] зазначений [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Інших спадкоємців цієї ж черги або спадкоємців за заповітом судом не встановленою. З повідомлення завідувача Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена. Також, судом було встановлено, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю Серії ДП СВ №000 003 [PERSON] включений до списку громадян - членів СХКПП «Колос» Ілаіронівської селищної Синельниківського району, Дніпропетровської області за №513. Відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" та № 720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента України № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі й пенсіонери, які раніше там працювали і залишаються його членами. За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Цим Указом встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30.05.2008 р. роз`яснив, що при вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України (1990 р)., Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК України. У цьому разі слід враховувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. [PERSON] являвся членом сільськогосподарського колективного пайового підприємства «Колос» і був включений у його списки на отримання земельного паю (№ п/п 513 списку) із земель СХКПП «Колос» Синельниківського району Дніпропетровської області, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю. Однак, з невідомих причин, право власності ним оформлено не було. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що [PERSON] за свого життя мав право отримати у власність земельну частку (пай) під час приватизації землі, що перебувала у користуванні власності КХКПП «Колос» Синельниківського району, Дніпропетровської області та її виділення в натурі. Проте він не встиг реалізувати своє право до кінця в зв`язку зі своєю смертю. Після його смерті право на отримання земельної частки (паю) перейшло до спадкоємців за законом, тобто до його дочки [PERSON] . За встановлених обставин, її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.14 Конституції України та ч. 2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до цього ж пункту зазначеної постанови позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, (виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не| випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право на отримання майнового паю (частки) площею 7,45 умовних кадастрових гектарів. Право на завершення процедури отримання цього майнового паю частки, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування на загальних підставах перейшло до позивача як спадкоємця після померлого батька. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Разом з тим, за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved