Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що 23.12.2005 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 10408078000 (первісний № 1058-1-016-В/05). Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит в сумі 25000 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 22.12.2026 року або достроково зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідач передав в іпотеку квартиру у [ADDRESS] загальною площею 51,5 кв. м., житлова площа: 30,8 кв. м., про що було укладено договір іпотеки № 1058-1-016-В/05/1 від 23.12.2005 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з вказаного кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 32488,68 доларів США. Тому товариство просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 32488,68 доларів США, за кредитним договором № 10408078000 від 23.12.2005 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно, визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, припинити право власності [PERSON] на вказану квартиру та виселити із квартири [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 10408078000 (первісний № 1058-І-016-В/05) від 23 грудня 2005 року укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] в загальній сумі 32488,68 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22 листопада 2013 року становить 259682,03 гривень, яка складається із суми: основного боргу у розмірі 19585,30 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22.11.2013 року становить 156545,31 гривень; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12903,38 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22.11.2013 року становить 103136,72 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, який за договором іпотеки № 1058-І-016-В/05 від 23 грудня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2814 складається із квартири за адресою [ADDRESS] в житловому будинку літ. А-5, опис : 1,6 - коридори, 2,5 - кладова, 3,9 - житлові кімнати, 4 - кухня, 7 - ванна, 8 - туалет, І - балкон, загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно, вартість якого повинна бути визначена, не нижчою, від звичайної ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, яку проведено суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Визнано за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою [ADDRESS] Припинено право власності іпотекодавця - [PERSON] на цю квартиру. В іншій частині позовних вимог ПАТ «Дельта банк» - відмовлено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» сплачений ним судовий збір в сумі 2596,82 гривень. Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі, а тому просив скасувати рішення суду в частині задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині задоволення позову із інших підстав. Судом встановлено, що 23.12.2005 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10408078000 (первісний № 1058-1-016-В/05), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 22.12.2026 року або достроково зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом (а.с.12-19). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON], як іпотекодавець, передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру у [ADDRESS], загальною площею 51,5 кв. м., житловою - 30,8 кв. м., що підтверджується договором іпотеки № 1058-1-016-В/05/1 від 23.12.2005 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] (а.с.20-23). Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 23.12.2005 року (а.с.34-36). 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, яке виникло із кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.44-48). З довідки від 22 листопада 2013 року та виписки по кредитному договору вбачається, що через неналежне виконання умов кредитного договору з боку відповідача, у останнього утворилась заборгованість в загальній сумі 32488,68 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22 листопада 2013 року становить 259682,03 гривень, яка складається із суми основного боргу у розмірі 19585,30 доларів США, що за офіційним курсом долара США становить 156545,31 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12903,38 доларів США, що за офіційним курсом долара США становить 103136,72 гривень (а.с. 26-33). До вказаних правовідносин суд застосував положення ст. 512,514,525,526,530,572,575,585,1050,1054 ЦК України, щодо виконання зобов'язання за кредитним договором, а також ст.ст. 7,33,35,36,37 Закону України "Про іпотеку", крім того посилався на пункти 9,39,42 роз'яснення постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 5 договору іпотеки суд вважав обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. При цьому суд врахував положення п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до якого, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Такі висновки суду першої інстанції не суперечать вимогам законодавства, умовам укладених між сторонами договорів та фактичним обставинам у справі. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог саме у такий спосіб, суд виходив з того, що зареєстроване за Іпотекодавцем право власності на предмет іпотеки, яке не припинено, може стати підставою для відмови у реєстрації права власності за Іпотекодержателем, що вбачається із змісту ст. 19, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно". З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, суд вказав, що наявні підстави і для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Разом із тим, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстрації, оскільки за змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший Але із врахуванням вимог законодавства на час апеляційного розгляду справи, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог. Статтею 58 Конституції України встановлено зворотну силу законів та інших нормативно-правових актів, що пом'якшують або скасовують будь-яку юридичну відповідальність. При цьому Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що ст. 58 Конституції України поширюється лише на фізичних осіб, про що зазначив у рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99. Відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. На розвиток конституційних положень про чинність законодавства в часі, ч. 2 ст. 5 ЦК України встановлює, що акти цивільного законодавства мають зворотну дію в часі, якщо вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. 3. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. 4. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як вбачається із матеріалів справи 23.12.2005 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) був укладений кредитний договір № 10408078000 (первісний № 1058-1-016-В/05), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 доларів США, цільове призначення якого - оплата частки вартості нерухомого майна. Тобто цей кредит є споживчим, наданий кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті. В цей же день 23.12.2005 року був укладений договір купівлі-продажу квартири №10 у будинку №8 по вул. 20-річчя Перемоги у місті Дніпропетровську, загальною площею 51,5 кв. м., житловою - 30,8 кв. м., відповідно до якого позивач придбав цю квартиру у власність за суму, еквівалентну сумі кредиту. Також в цей же день - 23.12.2005 року, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором [PERSON], як іпотекодавець, передав в іпотеку банку нерухоме зазначену квартиру, що підтверджується договором іпотеки № 1058-1-016-В/05/1 від 23.12.2005 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] (а.с.20-23). За договором від 08 грудня 2011 року право вимоги за цим кредитом, перейшло до ПАТ «Дельта банк», яке виникло із кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.44-48). Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що фізичній особі - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] (РНОКПП) належить лише квартира №10 у будинку №8 по вул. 20-річчя Перемоги у місті Дніпропетровську, а інше нерухоме житлове майно за відповідачем не зареєстроване. За таких обставин, не зважаючи на наявність заборгованості відповідача по кредитному договору, та прийняття рішення судом першої інстанції ще до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» необхідно застосувати цей закон до вказаних правовідносин, оскільки він пом'якшує цивільну відповідальність відповідача. А тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню із застосуванням положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума боргу за кредитом перевищує вартість іпотечного майна, іпотекодавець не отримував застережень іпотекодержателя про задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки, а також про те, що предмет іпотеки було змінено в частині площі квартири. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial