Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18 737 грн. 47 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 29.03.2008 року [PERSON] 29.03.2008 року отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором від 29.03.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. В наданому до суду клопотанні від 15.09.2014 року та під час розгляду справи представник відповідача зазначив, що правовідносини між позивачем та відповідачем мали місце в 2008-2009 роках, тому посилаючись на положення ст.ст. 257, 258 ЦК України, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ "Акцент-Банк" та відмовити позивачу у позові. Та зазначив, що з боку відповідача не мало місце вільне волевиявлення на укладення договору, Умови про надання банківських послуг вона не підписувала, тобто не бажала отримати кредит, а лише заповнила заяву. Також пояснив, що відповідач отримала грошові кошти від банку та частково погашала кредит, користуватись платіжною карткою відповідач припинила у 2008 році. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2008 року відповідно до укладеного кредитного договору від 29.03.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. За домовленістю між сторонами договору, договір, який був укладений між Банком та Держателем платіжної картки складається з: Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання Банківських послуг та Тарифів (а.с. 7, 8-10). Отже, відповідач [PERSON], поставивши свій підпис в наданій до суду заяві позичальника, тим самим висловила свою волю на укладення вищезазначеного кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 20.02.2014 року склалась заборгованість у розмірі 18 737 грн. 47 коп., яка складається з наступного: 2300 грн. 18 коп. - заборгованість за кредитом; 8348 грн. 84 коп. - заборгованість за відсотками; 6720 грн. - заборгованість по комісії; 500 - штраф (фіксована частина); 868 грн. 45 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 3-6). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також а умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі "місяць". Відповідно до п. 9.4 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов) вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Згідно п. 3.13 Умов, у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу, Вкладник не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, Договір автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в Заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов договір діє в продовж 12 місяців з моменту підписання, якщо в продовж цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Разом з тим, зазначення у договорі, що картка відкрита на невизначений строк, не свідчить про те, що він не має строку виконання договору, оскільки п.п. 9.6, 9.7 Умов передбачено, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом трьох місяців з часу закінчення строку дії карти Банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на картку протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується. За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За таких обставин право вимоги у Банку відносно виконання зобов'язань боржником виникло з моменту настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Зі змісту Умов та Правил випливає, що договір є чинним у межах строку дії картки. Згідно заяви Позичальника строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Відповідно до змісту позову відповідач отримала кредит 3000 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи встановлено, що строк дії картки складає один рік, картку відповідачу було видано 29.03.2008 року. Останній платіж за карткою, відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідачем [PERSON] було зроблено 29.10.2008 року. Позивач звернувся до суду з позовом лише 09.04.2014 року. При розгляді справи представником позивача не надано будь-яких даних на підтвердження продовження строку дії платіжної картки, яка була видана відповідачу, або надання відповідачу платіжної картки з новим строком дії. У відповідності до приписів ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач при зверненні до суду не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з спливом позовної давності.

Outcome: dismissed