Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] у вересні 2013 року звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому посилалася на те, що [INFO] помер [PERSON], який приходився їй рідним дядьком по лінії її матері. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і вона як спадкоємиця 3-ї черги, бо спадкоємців 1-ї чи 2-ї черги не має, звернулася до Коростенської міської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса вона дізналася, що існує заповіт на ім'я [PERSON] на квартиру [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] від 11.01.2013 року. Вважає даний заповіт недійсним з наступних причин. На час складання заповіту її дядьку [PERSON] виповнилося 78 років. В останні роки у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. [PERSON] останній рік був нездатний самостійно пересуватися, знаходився у безпорадному стані та потребував постійного догляду. Порадившись у сімейному колі, ними було прийнято рішення щодо стороннього догляду за [PERSON], оскільки вона проживає у м. Києві та фізично не мала змоги бувати частіше у свого родича. [PERSON] проживала поряд з її дядьком і мала медичну освіту, тому було прийнято рішення, щоб вона доглядала за [PERSON] за відповідну плату. На день посвідчення заповіту на користь [PERSON] у [PERSON] спостерігався процес психічного розладу. Так 16 лютого 2013 р. її донька [PERSON] подзвонила діду, аби дізнатися про стан його здоров'я, а у відповідь вона почула, що дід був чимось стривожений і сказав, що передзвонить, бо мав щось важливе повідомити. Поведінка [PERSON] викликала у неї тривогу, а тому вона подзвонила йому і запропонувала переїхати жити до неї у м. Київ, на що він позитивно відреагував. А вже [INFO] він помер, так і не повідомивши їх про свої наміри та причини, які його заставили так хвилюватись. Про те, що [PERSON] мав заповідати свою квартиру [PERSON] їм не було відомо. Хоча між ними завжди були теплі родинні стосунки і всі плани та наміри, які були у нього він повідомляв їм, своїм родичам. Більш того, [PERSON] дізнавшись, що у її доньки повинно бути весілля, мав намір подарувати їй цінний подарунок. Оскільки інших близьких родичів він не мав, то весь спадок мав перейти до його найближчих родичів, які піклувались та підтримували його при житті. Жодних заяв, про те, що він бажає подарувати сторонній людині своє єдине житло не йшлося. Після смерті [PERSON] для вирішення питання оформлення спадщини, вона не мала змоги потрапити до квартири, в якій проживав спадкодавець, бо [PERSON] категорично відмовилася впускати її та її доньку мотивуючи це тим, що квартира і все майно тепер належить їй. Однак майно, яке належало [PERSON] вона не успадковувала, а в оспорюваному заповіті йдеться лише про квартиру. Всіма документами, особистими речами, дорогоцінностями, коштами, які зберігав [PERSON], незаконно заволоділа [PERSON] 01.08.2013 р. її представник [PERSON] разом з її донькою [PERSON] приїхали до [PERSON] з метою врегулювання спадкового питання, отримання документів. На їх прохання впустити до квартири померлого діда категорично відмовилася. В черговий раз відповідачка порушила права спадкоємців, свідомо приховала та відібрала речі, які їй не належали та не допускала до особистих речей померлого [PERSON] Тому вони змушені були звернутися до Коростенського міського відділу внутрішніх справ із відповідною заявою. Вищевказана поведінка [PERSON] свідчить про її особисту зацікавленість та привласнення, як квартири, так і особистого майна [PERSON] Тому просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] на квартиру [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 11.01.2013 року. Також просила стягнути з відповідачки на її користь судові витрати в сумі 240 грн., сплачені при подачі позову. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали у повному обсязі, які просили задовольнити. Позивачка пояснила суду, що вона являється племінницею та спадкоємицею [PERSON], з яким вони постійно спілкувалися та підтримували відносини. Дядько помер [INFO] в 7-й годині ранку, а їм зателефонували в 3-й годині дня і сказали, що похорони завтра в 10-й годині ранку. Вони приїхали на ці похорони, а вона все там бігала та вирішувала. Вона ж була обурена тим, що стороння людина бере на себе похорони та усі затрати, коли є родичі. Оформляє свідоцтво про смерть. Її дядько був багатою людиною і одного разу він навіть розказував їм, що у туалеті під плиткою є валютний рахунок. Коли вони приїхали на похорон, то вона у туалеті виявила, що багато плитки було відсутньою. З цього вона зробила висновок про те, що відповідачка цю плитку видовбала, поки вони приїхали на похорон. 4 грудня приїжджала її дочка до дядька, який дав їй 10000 гривень. 16 лютого у них було сватання і дочка зателефонувала дядькові та повідомила, що її сватають. На що він сказав, що це для нього хороша новина і він повинен "подсуетится" і сказав, що оскільки у нього гості, з якими він п'є каву, тому він завтра зателефонує. Однак у неділю дзвінка не було, а в понеділок дядько помер. Заповіт складено 11-го числа, а 13-го у її чоловіка був день народження, у дядька ж день народження 14-го. Тому вона цей день і запам'ятала. Зателефонував телефон і коли вона приклала слухавку до вуха, то почула: "Це хто?". Вона відповіла: "Це [PERSON]!" Він: "О! Привіт! Як справи?" Вона йому: "Нормально!" Він: "А це я так вирішив подзвонити! Все нормально!" Тоді вона поклала слухавку і через деякий час хвилин 5 знову задзвонив телефон. Вона: "Алло!" Він знову: "Це хто?" Вона відповіла: "Це [PERSON]!" Він: "О! Як це я тобі дзвоню? Мабуть я помилився?" Потім він так само дзвонив і в третій раз. Точно такі дзвінки були і її племіннику. Тобто він по телефону був неадекватним. Тому не міг він такого вчинити, а саме заповісти чужій людині свою квартиру. Чи перебував дядько на обліку в лікаря-психіатра - їй не відомо. Просила суд задовольнити позов з підстав, зазначених у позові. Представник позивача пояснила суду, що покійний за короткий час з грудня до лютого став вести себе неадекватно. Тому вважає, що [PERSON] укладав заповіт, не усвідомлюючи значення своїх дій. Це розуміли також усі родичі позивачки. Теж просила суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову та пояснила суду, що покійний до дня смерті складав вірші ті був адекватним у своїх діях. Вона його доглядала усі роки, тобто готувала їсти, прала речі, прибирала у квартирі. Психічними захворюваннями [PERSON] не хворів, як і не хворів склерозом. [PERSON] сам їй повідомив, коли їй треба з'явитися до нотаріуса [PERSON] Коли вона туди прийшла, то там побачила двох свідків. [PERSON] тоді знаходився вдома. Потім вона, нотаріус та двоє свідків поїхали до [PERSON] у квартиру. Як вони приїхали, то нотаріус прочитав, розпитав про те, що він хоче зробити і як. Далі нотаріус зачитав що треба для цього, чи він згодний, чи він не згодний. Склали заповіт при свідках, поставили підписи. Цих свідків вона знала, оскільки вони із [PERSON] дружили давно сім'ями. Свідків запросив сам [PERSON]. Просила відмовити позивачці в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову і пояснив суду, що оспорюваний заповіт складено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позов не підлягає до задоволення. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється теж племінницею покійного [PERSON] Після поминального обіду по смерті дядька їй [PERSON] сказала, що на неї є заповіт. В неї виникла підозра у складенні заповіту в квартирі дядька, який не був тяжко хворим. Адже вони з ним спілкувалися 16 лютого, коли було сватання і він себе почував нормально. Ще він говорив, що у нього гості та після того як він поп'є каву, то передзвонить їм. Дядько був при здоров'ї та при розумі ті вона вважає, що він не міг такого зробити, щоб заповісти квартиру чужій людині. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] їй розказав одного разу, що оскільки [PERSON] за ним буде доглядати, тому він зробить на неї заповіт. Він також розказав, що родичам у Києві він нічого заповідати не буде. У грудні місяці [PERSON] попросив її допомогти йому зробити заповіт на [PERSON]. Вона у грудні місяці підійшла до нотаріуса Зіневича, а у січні місяці на прохання [PERSON] вона пішла до нотаріуса [PERSON], щоб запросити його у квартиру скласти заповіт, бо він погано ходив та лише ходив по квартирі. Потім вона та нотаріус поїхали до [PERSON], в якого вже знаходилась [PERSON] (теж знайома [PERSON]). Нотаріус запитав у [PERSON] про те, чи дійсно він хоче зробити такий заповіт і на кого він хоче його зробити. [PERSON] відповів і після цього поїхали в нотаріальну контору, де склав нотаріус заповіт. А потім другий раз приїхали до [PERSON] у квартиру, де останній підписав заповіт. [PERSON] ніхто не примушував підписувати заповіт. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона [PERSON] знала 35 років і вони були друзями та дружили сім'ями. Вона знала [PERSON], яка доглядала тривалий час за [PERSON]. Одного разу [PERSON] попросив нас, щоб ми привезли нотаріуса, аби скласти заповіт на квартиру на [PERSON]. Вона з [PERSON] та нотаріусом приїхали до [PERSON] у квартиру, де він сказав, що хоче. Потім поїхали до нотаріуса, де нотаріус склав заповіт, а після знову поїхали до [PERSON]. Там [PERSON] прочитав у окулярах заповіт і підписав. [PERSON] їй також розповідав, що у нього в Києві є дві племінниці, яким він не хотів оформити заповіт та навіть не хотів би, щоб вони були у нього на похоронах. Вона його питала про те, чому він так налаштований, на що він їй повідомив, що ці племінниці його не провідують. Їй не відомо, щоб [PERSON] хворів психічними захворюваннями. Він до смерті був при розумі та при пам'яті. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була дуже добре знайома із родиною [PERSON] та й являлася родичкою. Так як [PERSON] доглядала [PERSON] так рідні діти не доглядають своїх батьків. Він їй по телефону говорив, що хоче все своє майно заповідати [PERSON]. Племінниці не можуть нічого сказати про те, що [PERSON] був не при розумі, оскільки вони до нього не приїжджали та його не бачили. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона являється сусідкою. [PERSON] приходила до [PERSON] постійно та день у день, навіть і ночувала у нього. Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.6), який заповідав [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] 11.01.2013 року в квартирі [PERSON] та у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] Аналізуючи надані сторонами докази та доведення перед судом їх переконливості, суд з наданих стороною позивача доказів не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачка не довела своїх родинних відносин зі спадкодавцем - [PERSON]. Адже вона до суду подала такі документи в копіях (а.с.5), які зазначені у позові: - копія свідоцтва про смерть [PERSON]; - копія заповіту на ім'я [PERSON]; - копія витягу зі спадкового реєстру; - копія свідоцтва про народження [PERSON]; - копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; - копія ідентифікаційного номеру на ім'я [PERSON]; - копія паспорту громадянина України на ім'я [PERSON]; - копія доручення на представника та інші, які не показують родинного зв'язку. З цього слідує, що позивачка не вправі була звертатися з даним позовом до суду, оскільки вона не довела документами та доказами, поданими до справи про свої родинні відносини з [PERSON] та свою черговість у спадковості після смерті [PERSON] Якщо б позивачкою і було б доведено рівень спорідненості з [PERSON], то і в цьому випадку позов не підлягає до задоволення, оскільки як позивачкою, так і її представником не надано доказів, які б переконали суд в недійсності правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ч.1 ст. 225 Цивільного кодексу України). Свій висновок суд мотивує тим, що відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень…" При цьому суд обґрунтовує своє рішення тим, що свідок (зі сторони позивача) [PERSON] пояснила в судовому засіданні про те, що "… В неї виникла підозра у складенні заповіту в квартирі дядька, який не був тяжко хворим. Адже вони з ним спілкувалися 16 лютого, коли було сватання і він себе почував нормально…" Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони зацікавлені у розгляді даної цивільної справи на користь позивачки, бо [PERSON] являється донькою позивачки, а [PERSON] її чоловіком. Крім того з їх показів не вбачається жодних обставин, які б могли підтвердити, що [PERSON] уклав заповіт у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Також про те, що на момент укладення заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, вбачається як із змісту самого заповіту, так і з пояснень свідків: [PERSON] та [PERSON], які ствердили як у самому заповіті, так і в судовому засіданні про адекватність поведінки [PERSON] в момент підписання заповіту. Згідно із вимогами ст.203 Цивільного кодексу України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд дає і належну оцінку неправдивим обставинам, зазначеним у позовній заяві в частині того, що "…Від державного нотаріуса я дізналася, що існує заповіт на ім'я [PERSON] на квартиру, яка належала померлому [PERSON] посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] від 11.01.2013 р…", оскільки в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила: "…дізналась про заповіт після поминального обіду…", що протирічить викладеним у позові обставинам. Отже виходячи із викладеного вище, суд вважає, що правочин, який вчинений 11.01.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] про заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], вчинений відповідно до вимог чинного законодавства. З цього слідує, що позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити. Адже відповідно до вимог, передбачених за ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст.203 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed