Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя. На обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що 25 вересня 1999 року вони зі [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області та зроблено актовий запис № 70. Від спільного життя вони з відповідачем мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після шлюбу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачем припинено, однієї родиною вони не проживають, сумісного господарства не ведуть. За період шлюбу ними згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року було придбано квартиру [ADDRESS] Вважає, що майно належить їм на праві спільної сумісної власності тому вважає, що він має право на 1/2 частину квартири. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Посилаючись на викладене, просить суд поділити між ним, [PERSON] та [PERSON] спільне майно подружжя, що було придбане в період шлюбу наступним чином: визнати за [PERSON] право власності 1/2 частину квартири № [ADDRESS], загальною площею 71,4 кв. метра, жилою площею 40,4 кв. метра; визнати за [PERSON] право власності 1/2 частину квартири № [ADDRESS], загальною площею 71,4 кв. метра, жилою площею 40,4 кв. метра. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.01.2018 року згідно до пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України цивільна справа продовжена розглядом в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання. 18.04.2018 року представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про поновлення процесуальних строків, заяву про витребування доказів та зустрічний позов по справі, а 02.07.2018 року уточнив зустрічні позовні вимоги. На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 листопада 2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Фактично сімейні відносини, спільне проживання та ведення господарства, було припинено у червні місяці 2017 р., коли [PERSON] пішов з сім'ї та почав постійно проживати з іншою жінкою. Повідомляє, що позивач вже після припинення сімейних відносин, 07.07.2017 р. здійснив продаж автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, без відома та без згоди дружини. Автомобіль було придбано у період шлюбу та він був спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, згідно копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля, власником став, автомобіля є [PERSON], який є батьком позивача, таким чином позивач, саме з метою уникнення поділу автомобіля здійснив його перереєстрацію, крім того, на сьогоднішній день автомобіль знаходиться у постійному користуванні відповідача. Вважає, що її частка у спільному майні повинна має бути збільшена, оскільки від шлюбу вони мають двох дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю - [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач періодично надає грошові кошти на утримання дітей, але їх не вистачає для забезпечення їхнього нормального фізичного, духовного розвитку та лікування, крім того, згідно розрахунку заборгованості аліментів, відповідач аліменти не сплачує. Згідно довідки від 16.04.2018 р., [PERSON] працює вихователькою у дитячому садочку та отримує середню місячну заробітну плату, враховуючи усі податкові відрахування, у розмірі - 4260,00 грн. Зазначає, що [PERSON] не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, ухиляється від участі в утриманні дітей, здійснив продаж спільного майна, а саме автомобіля, таким чином приховав та здійснив дії щодо спільного майна, спрямовані на шкоду інтересам сім'ї. Згідно довідки з пенсійного фонду [PERSON] постійно працювала, за виключенням періодів, коли знаходилась у декретній відпустці, натомість [PERSON] за весь період шлюбно-сімейних стосунків майже не працював, грошових коштів не отримував, будь-яких доказів на підтвердження даних обставин до суду не надав, тому участі у набутті майна зазначеного у позовній заяви не брав. Спираючись на викладене просить суд: зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя задовольнити у повному обсязі; збільшити частку [PERSON] в спільному майна подружжя, та визнати право власності за [PERSON] на 2/3 частини житлової квартири за адресою: [ADDRESS]; в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, у розмірі 73350,00 грн.; судові витрати покласти на [PERSON]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.05.2018 року поновлено [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON] строк звернення до суду із клопотанням про витребування доказів та зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Витребувано від Регіонального Сервісного центру МВС України (ТСЦ №1249)копію договору купівлі-продажу (або дарування) автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, номер кузова ([NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.05.2018 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 24.05.2018 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. На обґрунтування заперечень зазначив, що після укладення шлюбу сімейне життя між ним та [PERSON] поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з 31 серпня 2017 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.11.2017 року шлюб між ними було розірвано. Тобто, на час продажу 07.07.2017 року автомобіля CHEVROLET LACETTI, 2006 року випуску, вони із [PERSON] проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS], шлюб між ними розірвано не було. Позовна заява про розірвання шлюбу була подана 09.10.2017 року. Автомобіль було продано спільно з дружиною за її згодою, а гроші від продажу автомобіль були використані в інтересах сім'ї. З приводу посилання [PERSON] на положення ч.2,ч.3 ст. 70 СК України, щодо відступлення від засади рівності часток подружжя заперечував зазначивши, що він не має заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою від 14.05.2018 року з Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське, а також квитанціями про сплату аліментів. [PERSON] навмисно приховала від державного виконавця, інформація що він платить аліменти для отримання довідки про заборгованість. Він приймає участь у вихованні, утриманні їх дітей, постійно купує одяг, іграшки, сплачує за навчання сина [PERSON] у «Комп'ютерній Академії ШАГ» у сумі 1325,00 грн., строк навчання 3 роки, це підтверджується договором № 451000411 від 10.08.2017 року, укладеного між ТОВ «Компютерній Академії ШАГ» та [PERSON], а також копіями квитанцій про сплату. Син [PERSON] більше часу проживає з ним, чим із матір'ю, доньку він також, часто забирає до себе. Також наголошує, що за період шлюбно-сімейних стосунків він постійно працював, але не завжди за офіційним трудовим договором. За гроші, що він заробляв, ними було придбано квартиру № [ADDRESS], автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, 2006 року випуску, зроблено ремонт в квартирі, придбана побутова техніка. В даній квартирі з 31.08.2017 року він не мешкає, вся побутова техніка залишилася колишній дружині [PERSON] Враховуючи викладене просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в повному обсязі. 12.06.2018 року представником позивача [PERSON] за зустрічним позовом - [PERSON] подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, згідно змісту якого зазначено, що на час продажу автомобіля CHEVROLET LACETTI, 2006 року випуску, сторони вже проживали окремо, згоди на продаж авто [PERSON] не надавала. Зазначає, що [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Та обставина, що кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім'ї не відповідає дійсності. Також зазначає, що оскільки розмір аліментів, які сплачує [PERSON] у сумі 2000 грн. на утриманні дітей не вистачає для нормального та повноцінного їх розвитку, тому суд може відступити від засади рівності часток подружжя. Просить задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі. 02.07.2018 року представником позивача [PERSON] за зустрічним позовом - [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.07.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи за зустрічним позовом [PERSON]. Прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ майна подружжя. Закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні 18.09.2018 року зазначив, що в період шлюбу з [PERSON] була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] та автомобіль. Квартира була придбана за їх спільні кошти та кошти, які їм надали його батьки та батьки [PERSON] Подружні стосунки між ними були припинені в кінці серпні 2017 року. Автомобіль він продав за 5500 дол. США, із яких він 4200 дол. відшкодував за ДТП, про яке його колишня дружина була обізнана, та не заперечувала проти витрати більшої частини коштів на відшкодування потерпілій стороні. Решту грошей від продажу автомобіля вони з дружиною витратили на сім'ю. 07.07.2018 року він продав авто своєму батькові, а батько продав авто його новій дружині, яка на момент продажу автомобіля була його цивільною дружиною. Після продажу автомобіля батькові, він інколи користується цим транспортним засобом. Зазначив, що він забезпечує своїх дітей всім необхідним, від сплати аліментів не ухиляється, заборгованість по аліментам не має, надає додаткові кошти на забезпечення дітей. Вказав, що заперечує проти задоволення зустрічного позову. Представник позивача за первісним позовом - адвокат [PERSON] в судове засідання з'явився, уточнений первісний позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Проти задоволення уточненої зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечував, просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2006 року випуску було придбано [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу та відчужено [PERSON] за згодою [PERSON] Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; в судовому засіданні 28.08.2018 року зазначила, що згоду на продаж автомобіля [PERSON] не надавала, також зауважила, на сьогоднішній день автомобіль хоч і проданий батькові [PERSON], але знаходиться у користуванні колишнього чоловіка та його нинішньої дружини; уточнені зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити; проти задоволення первісного позову заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судове засідання з'явився, проти задоволення первісного позову заперечував, просив відмовити у повному обсязі; уточнений зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; заперечень, пояснень суду не надавав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її колишнім зятем, а [PERSON] - її дочка. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] припинили проживати разом з червня 2017 року, зі слів дочки їй стало відомо, що [PERSON] продав їх автомобіль, який перебував у користуванні сім'ї своєму батькові, але зараз цим автомобілем користується [PERSON] Вказала на те, що квартиру сторони придбавали за спільні кошти за 3600 Дол. США, при цьому 1000 дол. США на купівлю квартири давала вона, і ще 1000 дол. США - батьки позивача, а решта 1600 дол. США - це були гроші доньки та її колишнього чоловіка. До 2005 року донька [PERSON] навчалася, а з 2005 року працювала неофіційно швачкою на дому, отримувала з цього прибуток, у [PERSON] був дохід від продажу овочів, які вони вирощували. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON] майже 20 років, та їй відомо, що сторони припинили проживати разом з 01.06.2017 року. Стосовно автомобіля, їй відомо, що [PERSON] продав його, але без згоди [PERSON] Зазначила, що гроші на придбання квартири колишньому подружжю надавали їх батьки. Повідомила, що її подруга [PERSON] під час подружнього життя, деякий час працювала швачкою на дому та отримувала з цього дохід. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом [PERSON], знає його сім'ю близько п'яти років. Зазначив, що йому відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки з початку вересня 2017 року. Зі слів позивача [PERSON] йому відомо, що той потрапив в ДТП, і йому були потрібні гроші. Зазначив, що [PERSON] приймає участь у житті дітей, на початку літа він возив дітей на море. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом [PERSON], знає його сім'ю близько трьох років. Зазначив, що йому відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки з початку вересня 2017 року. Зі слів позивача [PERSON] йому відомо, що той потрапив в ДТП і йому були потрібні гроші, тому він вирішив продати вказаний автомобіль. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 25.09.1999 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі РАГС Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 70, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9). Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.8, 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.94). Згідно наданих суду матеріалів, [PERSON] разом з [PERSON], [INFO], [PERSON][INFO] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/9882 від 16.04.2018 року (а.с.92). Крім того, судом встановлено, що за час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі, 29.12.2003 року ними було придбано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] (м. Кам'янське), Дніпропетровської області загальною площею 71.4 кв.м, житловою площею 40,4 кв. м., право власності на яку оформлено на [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Полянським Ю.М. (а.с.7), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.69-70). Також з матеріалів справи вбачається, що за період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, НОМЕР [NUMBER], 2006 року випуску, зареєстрований 04.03.2016 року за [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу № 1249/2017/530472 від 07.07.2017 року (а.с.199-200)транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, НОМЕР [NUMBER], 2006 року випуску було відчужено (продано) [PERSON] своєму батькові [PERSON], що також підтверджено відповідачем в судовому засіданні . Вирішуючи вимоги кожної із сторін суд враховує наступне. Право власності на спірну квартиру набувається в порядку, який існував на час її придбання, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі КпШС УРСР), а також положення ЦК 1963 року. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (1963 р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Статтею 112 ЦК Української РСР (1963 р.) встановлено, що майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ч.1 ст. 13 Закону України "Про власність", який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про власність", чинної на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність"). Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", чинного на час виникнення спірних правовідносин, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з ч.1 ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Зазначене свідчить, що діючим до 1 січня 2004 року законодавством не було передбачено визнання майна, придбаного у період шлюбу, - особистим майном когось із подружжя. За встановлених обставин, виходячи з презумпції спільності майна подружжя, судом встановлено, що спірна квартира є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] При цьому, судом не беруться до уваги доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо застосування до спірних правовідносин норм ст.70 СК України від 10.01.2002 № 2947-III та відступу судом від засади рівності часток подружжя, оскільки правовідносини сторін з приводу придбання спірної квартири виникли 29.12.2003 р., а вказаний кодекс набрав законної сили 01.01.2004 р. Факт участі сторін у матеріальному забезпеченні родини з часу реєстрації шлюбних відносин підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні доказами. Інші доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] по справі про те, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухиляється від участі в утриманні дітей, суд не бере до уваги, оскільки при вирішенні даної справи не знайшли свого документального підтвердження та не мають правового значення. Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] про визнання за ними у порядку поділу спільного майна подружжя права власності за кожним окремо на 1/2 частину спірної квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахування того, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом носять взаємовиключний характер, у зв'язку із чим в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині позовних вимог про збільшення частки [PERSON] в спільному майні подружжя, та визнання за нею права власності на 2/3 частини спірної квартири слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення в порядку поділу майна зі [PERSON], на її користь, вартості 1/2 частини автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, у розмірі - 73350,00 грн. суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, за час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, який було придбано та зареєстровано 04.03.2016 року за [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2018 року позивачем за первісним позовом [PERSON] було відчужено спільне майно - автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, на користь його батька - [PERSON], та зареєстровано його право власності на зазначене авто, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на [PERSON] (а.с.104-105). Згідно договору про купівлю-продаж транспортного засобу № 1249/2017/530472 від 07.07.2017 року вартість транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, НОМЕР [NUMBER], 2006 року випуску складає - 145940,00 грн. Право власності на спірний автомобіль набувається в порядку, який існував на час його придбання, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано ЦК України та СК України від 10.01.2002 № 2947-III. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено, що будь-яких домовленостей між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя у вигляді вищезазначеного автомобілю не досягнуто. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Таким чином, суд приходить до висновку, що частка кожного з подружжя у спільному майні складає по 1/2 частині відповідно. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Частиною 3 статті 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що згідно звіту про оцінку майна № РВ-171108-006 від 08.11.2017 року вартість спірного автомобіля складає 146700,00 грн. (а.с.22-38). Таким чином, вартість однієї другої частини автомобіля складає 73350 грн. Вартість зазначеного автомобіля визначена та ніким не оспорюється. Судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] без згоди [PERSON] на його відчуження, отже проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи на її потреби. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах справи відсутні. З цих підстав, суд не бере до уваги доводи відповідача за зустрічним позовом [PERSON], що отримані ним кошти від продажу спірного автомобіля були витрачені ним у тому числі на відшкодування, завданої ним шкоди потерпілому по ДТП, оскільки матеріали справи не містять доказів на їх підтвердження. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] витратив кошти, які він отримав від продажу спірного автомобіля на відшкодування шкоди по ДТП, судом також не беруться до уваги, оскільки свідкам відомі ці обставини тільки зі слів [PERSON] При цьому суд керується нормами ч.2 ст. 90 ЦПК України, відповідно до якої, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення в порядку поділу майна зі [PERSON], на її користь, вартості 1/2 частини автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, у розмірі - 73350,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 640,00 грн., а також за зустрічним позовом [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі [PERSON] пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 733,50 грн.

Outcome: partial