Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

\~\~04 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, просить визнати протиправним дії об`єднаної житлової комісії Військової частини [NUMBER] , що оформлені рішенням від 09 липня 2020 року № 42 про зняття його з квартирного обліку, скасувати рішення від 09.07.2020 № 42 в частині зняття його з квартирного обліку та поновити на квартирному обліку з дня зарахування на квартирний облік з 19.04.2004. На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді начальника польового вузла зв`язку. Вислуга становить 25 років 9 місяців (календарна) та 34 років 10 місяців (пільгова). З 19.04.2004 він перебував на квартирному обліку у в/ч [NUMBER] , постійним або службовим житлом не забезпечувався. Він проходив службу за контрактом, має статус ветерана військової служби, що в свою чергу надає йому право на покращення житлових умов. Наказом командира в/ч [NUMBER] за №150 від 28.05.2020 його звільнено з військової служби у запас за ст.26 ч.5 п.2 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" за підпунктом "а", у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 22.06.2020 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20.06.2020. Рішенням об`єднаної житлової комісії Військової частини [NUMBER] від 09.07.2020 р. № 42 його знято з квартирного обліку по в/ч [NUMBER] у зв`язку із звільненням. Вважає такі дії відповідача щодо зняття його з квартирного обліку незаконними, оскільки вони суперечать Конституції України та житловому законодавству. Представник позивача, адвокат Дубок С.М. у судовому засіданні підтримав позов з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача, тво командира в/ч [NUMBER] [PERSON] у відзиві на позов (а.с.18, 19) просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідно до ч.9 ст.12 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового отримання житла. У разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами не зазначеними в Законі, в тому числі у зв`язку із закінченням строку контракту, не передбачено залишення на квартирному обліку у військових частинах. Дослідивши письмові докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено і визнається сторонами, що з 01.08.1994 [PERSON] проходив військову службу у Збройних силах України, з 08.04.2005 проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Вислуга років у Збройних силах України становить: календарна - 25 років 9 місяців (календарних) та 34 років 10 місяців (пільгова), має статус учасника бойових дій, ветерана військової служби (а.с.8-10). Наказом командира в/ч [NUMBER] від 22.06.2020 майора [PERSON] , начальника польового вузла зв`язку, звільненого наказом командувача військ оперативного командування "Північ" (по особовому складу) від 28 травня 2020 року №150 з військової служби у запас за підпунктом "а" (звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", вирішено вважати таким, що справи та посаду здав 20.06.2020, з 20.06.2020 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, видати речовий атестат, і направити на військовий облік в розпорядження військового комісара Бердичівського ОМВК Житомирської області (а.с.10). [PERSON] перебував на квартирному обліку (Протокол від 19.04.2004 №2), постійним або службовим житлом не забезпечувався (а.с. 9, 10). Відповідно до витягу із протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини [NUMBER] за №42 від 09.07.2020, житловою комісією прийнято рішення про зняття [PERSON] з квартирного обліку у зв`язку із звільненням по закінченню строку контракту (а.с.11). Відповідно до ч.1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статей\~55,\~124 Конституції України,\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі\~Вассерман проти Росії, відповідно до якої, засіб юридичного захисту, якого вимагає\~стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути\~ефективним, як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури,\~в\~тому\~числі,\~й\~процесуальні\~заборони\~і\~обмеження,\~зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі\~МакКенн проти Сполученого Королівства\~від 13 травня 2008 року пункт 50 (рішення у справі\~Кривіцька та Кривіцький проти України\~від 02 грудня 2010 року). За положеннями\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із статтями\~34 ,37 ЖК Української РСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання. Статтею 43 ЖК Української РСР\~встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до п.1 статті 12 Закону України\~ «Про соціальний і правовий\~захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~ЖК Української РСР\~та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Пунктом 9 даної статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання приписів статті 12 Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081\~затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок). Даний Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п.1 Порядку). Згідно з пунктом 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до пункту 24 Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п.30 Порядку). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №487/5835/17, від 01.04.2020 року у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 року у справі №683/2197/18, від 19.05.2020 року у справі №683/2198/18. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Як встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] як військовослужбовець має вислугу понад 20 років, з 2004 року перебував на квартирному обліку військовослужбовців військової частини [NUMBER] , не реалізував своє житлове право передбачене ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ не із своєї вини, звільнений в запас за закінченням строку дії контракту. За таких обставин, рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] за №42 від 09.07.2020 про зняття [PERSON] з квартирного обліку суперечить положенням ст.47 Конституції України, ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ та п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081, а отже є незаконним та підлягає скасуванню. [PERSON] належить поновити на квартирному обліку. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави стягнути 840,8 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved