Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повного виздоровлення. Зазначені вимоги позивача, які його представником [PERSON] підтримані в судовому засіданні, обгрунтовуються посиланням на те, що [PERSON] є сином відповідача. З 1994 року і по даний час він хворіє цукровим діабетом тип І, тяжка форма, а також хронічна хвороба нирок 5 ступень та рядом інших супутніх захворювань. З 6 січня 2015 року він знаходиться на програмному гемодіалізі. Тричі на тиждень необхідно відвідувати центр гемодіалізу в м. Житомирі. Лікування [PERSON] потребує багато коштів та постійне придбання самих необхідних ліків, забезпечення елементарних умов проживання. Пенсії [PERSON], її пенсії та заробітної плати є недостатньо. Відповідач [PERSON] є працюючим пенсіонером, отримує доходи, і має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він ухиляється від надання такої допомоги з квітня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла письмова заява у відповідності до якої він просить зазначену справу розглядати без його участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) до 01.01.2018 року. Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на те, що позивачем ні його представником не було надано доказів того, що позивач [PERSON] є непрацездатним, просив відмовити в задоволенні позову. Разом із тим, зазначив, що якщо суд дійде до переконання, що необхідно стягувати аліменти з відповідача на користь позивача, то просив задовольнити позовні вимоги частково та стягувати аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу. Першою умовою виникнення у батьків обов'язку щодо утримання дитини є походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження). В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] є батьком повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Другою умовою виникнення у батьків обов'язку щодо утримання є непрацездатність повнолітніх дочки, сина. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Закон охороняє інтереси непрацездатних осіб, тому що вони є обмеженими в своїй життєдіяльності і у зв'язку з цим потребують соціального захисту. В зазначеній нормі не визначено, в якому випадку повнолітні дочка, син визнаються непрацездатними. У гл. 9 "Права та обов'язки подружжя по утриманню" вперше в сімейному законодавстві визначено, які особи вважаються непрацездатними. Відповідно до ч.3 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законодавством, або є інвалідом I, II чи III групи. Таким чином, непрацездатність визначається за віковим і медичним критеріями. Однак вказана норма регулює відносини по утриманню між подружжям. В свою чергу гл. 16 СК України не містить відповідної норми. Тому можна припустити, що до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання норма ч. 3 ст. 75 СК України може застосовуватися за аналогією (ч. 1 ст. 10 СК України). Згідно з законодавством до осіб, непрацездатних за віком, належать жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років. Особи, які отримали право на пенсію раніше зазначеного віку (наприклад, за вислугою років, у зв'язку з зайнятістю на шкідливих чи важких роботах тощо), не набувають права на утримання до досягнення загального пенсійного віку. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина зазвичай виникає, якщо вони є непрацездатними внаслідок інвалідності, а не пенсійного віку. Це пояснюється тим, що, коли діти досягають пенсійного віку, батьки вже самі давно є пенсіонерами і не мають змоги надавати їм матеріальної допомоги. Інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК). Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групу інвалідності. Тому суд при визначенні розміру аліментів у кожному конкретному випадку має враховувати ступінь втрати працездатності повнолітніми дочкою, сином. Статус інваліда, пенсіонера засвідчується документами відповідного державного зразка. Ці документи подаються суду на підтвердження факту непрацездатності особи. Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 087016, виданої Овруцькою міжрайонною МСЕК, [PERSON] встановлено першу Б групу інвалідності; інвалідність встановлена до 1 січня 2018 року. Третьою умовою виникнення у батьків обов'язку по утриманню є потреба дочки, сина у матеріальній допомозі (нужденність). В гл. 16 СК України не визначено, в яких випадках дочка, син вважаються такими, що потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Ця норма регулює відносини по утриманню між подружжям і розташована в гл. 9 СК України. Однак можна припустити, що вона може застосовуватися за аналогією до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання. Поняття прожиткового мінімуму визначене в Законі України № 2017-Ш "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5.10.2000 р. як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється щороку, на 2015 рік він становив на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-VIII). На підставі ч. 4 ст. 75 СК України в юридичній літературі пропонується визначати факт потреби в матеріальній допомозі шляхом порівняння доходу особи з прожитковим мінімумом, установленим законом. Тобто особу пропонується вважати нужденною тоді, якщо вона забезпечена коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Такий підхід важко визнати справедливим. Непрацездатні дочка, син можуть фактично потребувати матеріальної допомоги і в тому випадку, якщо вони забезпечені коштами в розмірі, який відповідає, а в деяких випадках, навіть, перевищує прожитковий мінімум. З законодавчого визначення прожиткового мінімуму випливає, що такої вартісної величини достатньо в разі нормального розвитку подій, тому що у визначенні йдеться про збереження здоров'я, мінімальний набір товарів і послуг, задоволення основних потреб тощо. Однак непрацездатна особа, окрім задоволення звичайних потреб, змушена здійснювати витрати на відновлення здоров'я, лікування, оплату стороннього догляду тощо, з тим, щоб наблизити своє життя до нормального. Характер і розмір необхідних витрат можуть різнитися залежно від ступеня непрацездатності, місця проживання, інших умов життя особи. Таким чином, норма ч. 4 ст. 75 СК України не дозволяє врахувати всі особливості конкретної життєвої ситуації. Тому можна зробити висновок, що суд при встановленні потреби дочки, сина у матеріальній допомозі має брати прожитковий мінімум тільки за основу і вирішувати справу з урахуванням всієї сукупності фактичних обставин. Як вбачається з наданого позивачем акту обстеження матеріально-побутових умов від 30.03.2015 року позивач [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], який знаходиться в задовільному стані, є інвалідом І групи, отримує пенсію в розмірі 1224 грн. Разом із ним проживає мати [PERSON], 1963 року народження, пенсія якої становить 949 грн., зарплата 1100 грн. Крім того, позивач [PERSON] хворіє, що підтверджується копією виписки з медичної картки стаціонарного хворого №27308 [PERSON], копією консультативного висновку спеціаліста від 06.01.2015 року, виданого консультативно-діагностичною поліклінікою Житомирської обласної клінічної лікарні ім.. О.Ф. Горбачевського. Четвертою умовою виникнення у батьків обов'язку щодо утримання дочки, сина є спроможність батьків надавати матеріальну допомогу. Раніше відповідно до ст. 80 КпШС обов'язок батьків не пов'язувався з такою обставиною. Тепер суд, вирішуючи спір, має дослідити матеріальне становище батьків. У законі не встановлено, якими критеріями керується суд при вирішенні питання щодо спроможність батьків надавати матеріальну допомогу. З комплексного аналізу норм СК України можна припустити, що судом за основу має братися установлений законом прожитковий мінімум. Разом з тим суд має враховувати розмір витрат, які батьки змушені нести (наприклад, у зв'язку із власною хворобою тощо). Якщо доходи батьків з урахуванням необхідних витрат забезпечують їм прожитковий мінімум, вони можуть визнаватися такими, що здатні надавати матеріальну допомогу. В будь-якому випадку суд має оцінювати всі обставини справи в сукупності. У відповідності до довідки, виданої Лугинським державним лісогосподарським агропромисловим підприємством "Лугинський держлісгосп АПК" від 14.05.2015 року №262 відповідач працює в зазначеному підприємстві на посаді водія та його дохід з листопада 2014 року по квітень 2015 року складав 14050,16 грн. Згідно довідки від 12.05.2015 року №468 відповідач перебуває на обліку в УПФУ в Лугинському районі та отримує пенсію за віком потерпілим внаслідок аваріє на ЧАЕС при повному стажі; за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року його пенсія складала 8405,46 грн. Як вбачається з наданого відповідачем акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.04.2015 року відповідач [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], який знаходиться в задовільному стані, працює в Лугинському державному лісогосподарському агропромисловому підприємстві "Лугинський держлісгосп АПК", отримує заробітну плату в розмірі 1905 грн. в місяць, також отримує пенсію в розмірі 1400 грн. в місяць, разом із ним зареєстровані та проживають дружина [PERSON], 1963 року народження, син [PERSON], 1982 року народження. Зважаючи на те, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], який є повнолітнім непрацездатним сином, та який потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою, працює, а також отримує пенсію, і має певний дохід, і таким чином спроможний надавати матеріальну допомогу сину, та, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.. 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів, а саме: але не менше 30 % прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, задоволенню не підлягають. Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 087016, виданої Овруцькою міжрайонною МСЕК, [PERSON] інвалідність встановлена до 1 січня 2018 року. Тому позовні вимоги позивача в частині, а саме: до повного виздоровлення, задоволенню не підлягають. Разом із тим, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial