Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У зв'язку з тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ROHPGA00000129 від 21.02.2007 року, відповідно до якого відповідачці надано грошові кошти у сумі 13000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.02.2017 року, а відповідачка зобов'язувалася щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 21.02.2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір іпотеки № ROHPGA00000129, відповідно до якого остання передала в іпотеку квартиру загальною площею 45,00 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позивач виконав свої зобов'язання, однак відповідачка не виконує взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на вказану квартиру, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки та стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою Рівненського районного суду від 19 березня 2014 року залучено до участі в справі як співвідповідачів [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON]), [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки - [PERSON]), [PERSON], оскільки вказані особи зареєстровані у квартирі, яка є предметом іпотеки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що 21.02.2007 року з відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір на строк до 20.02.2017 року. Відповідачка вчасно не погашала кредит і з березня 2009 року за нею рахується прострочена заборгованість, яку відповідачка не погашає до даного часу. Зважаючи на це вважає, що є всі підстави для звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення всіх осіб, які в ній зареєстровані і проживають, оскільки надіслана банком письмова вимога про виселення не була виконана відповідачкою в добровільному порядку. Просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON], яка є представником відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за довіреністю, в суді позов не визнала, пояснила, що її чоловік попросив її взяти у банку кредит на купівлю автомобіля. Від її імені було укладено кредитний договір, однак чоловік покинув сім'ю, коштів на погашення кредиту не надає, разом з нею в квартирі проживає її син (без реєстрації) невістка з двома неповнолітніми дітьми (вони зареєстровані у квартирі), та зареєстрована її сестра [PERSON] з дочкою [PERSON], та брат [PERSON], однак вони там не проживають. Іншого житла, куди б вони могли переселитися з сином, невісткою і внуками немає. Не заперечує проти наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором і згідна погашати заборгованість частинами, а тому просить відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Представник органу опіки і піклування [PERSON] суду пояснила, що орган опіки і піклування не може надати дозвіл на звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, квартиру, і виселення мешканців цієї квартири, оскільки в ній зареєстровані і проживають малолітні діти [PERSON], 2009 року народження, та [PERSON], 2013 року народження. Що стосується виселення неповнолітньої [PERSON], то це питання слід вирішити на розсуд суду, оскільки вона у вказаній квартирі фактично не проживає. Просить відмовити у задоволенні позову про виселення двох неповнолітніх дітей, так як в такому випадку будуть порушені їхні інтереси, оскільки іншого житла сім'я не має. Судом встановлено, що 21 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ROHPGA00000129, відповідно до якого відповідачці надано грошові кошти у сумі 13000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.02.2017 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 21 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № ROHPGA00000129, відповідно до якого остання передала ПАТ КБ "ПриватБанк" в іпотеку квартиру загальною площею 45,00 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить їй на праві власності. Відповідачка вчасно не погашала кредит, тому станом на 15.08.2013 року утворилася заборгованість в сумі 33706,16 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 11894,35 долари США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 8099,57 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1404,00 долари США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 10673,39 долари США, штрафу (фіксованої частини) - 31,29 доларів США, штрафу (процентної складової) - 1603,57 доларів США. Дана заборгованість підтверджується відповідним розрахунком, який долучений до матеріалів справи. З березня 2009 року відповідачка жодних платежів на погашення кредиту не проводила. 20.06.2013 року позивач надіслав відповідачці лист № 30.1.0.0/2-065 з вимогою сплатити суму боргу і одночасно повідомив, що в разі невиконання зобов'язання у тридцятиденний строк банк зможе реалізувати своє право на звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки. Однак [PERSON] будь-яких платежів, спрямованих на погашення боргу не сплатила. ПАТ КБ "ПриватБанк" було надіслано лист № 114 від 10.02.2014 року з вимогою до всіх мешканців квартири про виселення з квартири, яка в добровільному порядку не була виконана. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно положень ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей і одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (ч.2 ст.29 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. У пункті 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до зазначеної норми банк має право реалізувати предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачка [PERSON] не належним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, тобто в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду. Враховуючи складну ситуацію в сім'ї відповідачки, її хвороби, те, що сім'я іншого житла немає, важкий матеріальний стан відповідачки (працює військовим обліковцем у Клеванській селищній раді), судом неодноразово оголошувались перерви в судовому засіданні і сторонам пропонувалось добровільно врегулювати спір, однак вони не дійшли згоди щодо способу і порядку виконання зобов'язань. Як пояснила сама відповідачка, вона в банк лише телефонувала, їй відмовили і тому вона особисто до банку за вирішенням цього питання не зверталась. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. При прийнятті такого рішення суд враховує те, що відповідачка протягом тривалого часу не вносить жодних платежів для погашення боргу, банк надсилав їй листи про добровільну сплату боргу і вимогу про виселення, однак відповідачкою вони не були виконані, а договором іпотеки передбачена можливість банку в разі невиконання умов кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки. Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів з квартири, то вона також підлягає до задоволення, так як відповідачка [PERSON] разом із особами, які зареєстровані і проживають у вказаній квартирі, в добровільному порядку в тридцятиденний термін не виконали вимогу позивача про виселення. Враховуючи, що на час здійснення правочину щодо нерухомого майна, а саме укладення іпотечного договору, неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] не були зареєстровані у квартирі [ADDRESS], так як народилися після укладення іпотечного договору, у суду немає відомостей про те, що банк, як іпотекодержатель, надавав дозвіл на реєстрацію у квартирі вказаних осіб, а представник банку суду пояснив, що такого дозволу банк не давав, тому інтереси неповнолітніх дітей в такому випадку не можуть бути порушені, а отже доводи представника органу опіки і піклування про неможливість виселення дітей з квартири є безпідставними. Таким чином, зважаючи на вищесказане, позов є обґрунтованим і доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved