Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

04.11.2014 року позивач ПАТ «КБ «Надра», звернувся до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави-автомобіля марки TAYOTA модель KAMRY, 2007р. випуску, колір чорний, д.н. [NUMBER] , належний відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 10.08.2007р., шляхом надання банку права укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладання правочину щодо відчуження вищевказаного предмету застави. Кошти, отримання від реалізації предмету застави направити на погашення заборгованості за кредитним договором №ОД14/09/2007/840-К/204 від 10.09.2007р. перед ПАТ КБ «Надра», та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3654 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між банком та відповідачем 10.09.2007р. було укладено кредитний договір «Автопакет» №ОД14/09/2007/840-К/204, гідно якого відповідач отримав від Банку на умовах зворотності 39 000 долл.США на строк по 08.09.2014р. зі сплатою 13 % річних. В забезпечення вказаного договору відповідач передав банку в заставу транспортний засіб- автомобіль марки TAYOTA модель KAMRY, 2007р. випуску, колір чорний, д.н. [NUMBER], таким чином позивач є обтягувачем з найвищим пріоритетом. Однак встановлені договором терміни повернення кредиту та відсотків відповідачем не було дотримано , у зв'язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі станом на 19.02.2014р. 52 129,18 долл США, що за курсом НБУ еквівалентно 452 840, 97 грн., з яких: заборгованість за тілом- 3308,01 долл США, що дорівнює 289 343,35 грн., заборгованість за відсотками- 10710,07 долл США, що дорівнює 93 037,31 грн., пеня за прострочення сплати кредиту- 4211,10 долл США, що дорівнює 36 581,40 грн.., штраф за порушення виконання умов договору 3 900 долл США, що дорівнює 33 878,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України слухати справу у відсутності відповідача та за згодою представника позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивні вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2007р. між ВАТ (нині ПАТ) «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір «Автопакет» №ОД14/09/2007/840-К/204, згідно якого відповідач отримав від Банку кредит у сумі 39 000 долл.США на строк по 08.09.2014р. зі сплатою 13 % річних у тимчасове користування на умовах забезпеченості,повернення, строковості та платності. Ціль кредиту: на придбання автотранспортного засобу. Згідно п.2.2.1. Договору, позичальник повертає кредит на сплачує банку передбачені п.1.1.3.1. цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок [NUMBER] у порядку, передбаченому п.2.2.3., шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 7171 (двісті шістнадцять) долл. США. Згідно п.3.1.1. договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, можливо штрафних санкцій, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, що ним набувається по договору купівлі-продажу. За домовленістю сторін вартість автотранспортного засобу складає 222 200 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ на день прийняття автотранспортного засобу в заставу складає 44 000 долл США.(п.3.1.2.). При порушенні умов цього договору позичальником щодо строків виконання зобов'язання у Банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави.(п.3.1.5.). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно з чинним законодавством.(п.3.1.6.). Згідно п.4.3.3. позичальник зобов'язаний сплачувати необхідні платежі у розмірі і в порядку,, визначених у п.п.2.2.1.,2.2.2.. П.5.2. також передбачено сплату штрафу у розмірі 10 % від суми кредиту, за кожен випадок. Як вбачається з заяви про видачу готівки від 10.09.2007р. відповідач отримав в касі банку 39000 долл США, що становить 196 950 грн.(а.с.31). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 10.08.2007р., автомобіль марки TAYOTA модель KAMRY, 2007р. випуску, колір чорний, д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], [INFO], громадянин Марокко.(ід.код [NUMBER]). 21.02.2014р. позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості за вказаним договором. Але відповідач не здійснив погашення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, станом на 19.02.2014р., сума загальної заборгованості становить 52 129,18 долл США, що за курсом НБУ еквівалентно 452 840, 97 грн., з яких: заборгованість за тілом- 3308,01 долл США, що дорівнює 289 343,35 грн., заборгованість за відсотками- 10710,07 долл США, що дорівнює 93 037,31 грн., пеня за прострочення сплати кредиту- 4211,10 долл США, що дорівнює 36 581,40 грн.., штраф за порушення виконання умов договору 3 900 долл США, що дорівнює 33 878,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то він підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно ч. 1 ст.12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 20 ч.6 зазначеного Закону передбачено звернення на предмет застави на підставі рішення суду. Згідно ч.7 ст. 20 Закону «Про заставу», реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону «Про заставу», якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. За змістом статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву "право слідування". Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Відповідно до ст.25 вказаного Закону обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Відповідно доп.4 ч.2 ст.. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 зазначеного Закону. Згідно п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про звернення стягнення такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України і підлягають задоволенню. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З урахуванням зазначеного суд вважає, що вимога позивача про надання права укласти договір купівлі-продажу ТЗ з будь-якою особою за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, підлягає задоволенню. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. які підлягають стягненню з відповідача. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved