Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації по обліку проживання, зазначивши в позові, що у 2007 році вона придбала будинок [ADDRESS], однак за відсутності коштів договір купівлі-продажу уклала лише 11.08.2008 року, після чого зареєструвала у будинку матір та відповідача, який є її рідним братом. Після смерті матері позивачка вирішила продати будинок, однак оскільки відповідач зареєстрований у ньому вона не має змоги його відчужувати. На прохання знятись в добровільному порядку з реєстрації проживання відповідач відмовляється. Вказані обставини перешкоджають їй вільно розпорядитись власним майном, а тому вона вимушена звертатись до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Новоархангельського РС УДМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що після придбання позивачкою житлового будинку відповідач був зареєстрований у ньому, однак фактично не проживав у будинку, не утримував та не ремонтував його, права власності на вказане житло відповідач не має. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з приводу зняття з реєстрації, але останній відмовляється проти зняття з реєстрації. В даний час він проживає у іншому населеному пункті. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України наймач та члени його сім'ї втрачають право користування жилим приміщенням у разі їх відсутності понад шість місяців без поважних причин. Відповідач не користується житловим будинком з 2007 року. Відповідно до ст. 71 ч. 1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Приймаючи до уваги, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2007 року, не є членом сім'ї позивачки, суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. Згідно до ст. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим. Аналогічний порядок зняття з реєстраційного обліку передбачений і п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затверджений постановою КМ України №35 від 16 січня 2003 року №35. Разом з цим, згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно пункту 1 частини 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, відчуження власником свого майна. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року № 9, - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно ст. 72, ч. 2 ст.107 ЖК Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщення з дня вибуття. А тому звернення до суду із вимогою про зняття особи з реєстраційного обліку - одна з форм захисту власником своїх прав, не суперечить законодавству і може бути застосована судом. Крім цього, будучи зареєстрованим в квартирі ( будинку) і не проживаючи там, відповідач порушує ст.ст. 6,7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до яких, - громадяни України, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача в вищевказаному житловому будинку з 2007 року, однак він залишається бути зареєстрованим за даною адресою. Враховуючи, що позивачка в зв'язку з реєстрацією відповідача не має змоги продати вказаний будинок, чим обмежуються її права, як власника будинку та враховуючи доведеність позову, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Не можуть бути обмежені і права власника житла на підставі ст. 383 ЦК України, ст. 155 ЖК України. Оскільки підставою та предметом спору щодо зняття відповідачів з реєстрації є захист права приватної власності, а не оскарження дій органу реєстрації, на який покладено лише обов'язок відповідно до Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрації місця проживання та перебування особи, а також зняття з реєстрації, в тому числі і на підставі остаточного рішення суду, то рішенням суду щодо захисту порушеного права власності шляхом зняття особи з реєстрації не буде порушено прав і обов'язків органу реєстрації. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р. сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства -статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України . Наведене свідчить, що судове рішення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а не про усунення перешкод в користуванні власністю. За таких обставин відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, реєстрація відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачеві у здійснені нею права власності, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити шляхом зняття з реєстрації відповідача по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд дійшов до висновку, що позов є доведеним та обгрунтованим, базується на чинному законодавстві, підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивачки. Враховуючи викладене та

Outcome: approved