Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

06 серпня 2015 року позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 листопада 2000 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені з грудня 2012 року, а шлюб розірваний 23.04.2013 року. З грудня 2012 року син проживає разом з позивачем, відповідач дитину не відвідував, навіть не намагався спілкуватися з сином, не цікавився його здоров'ям, вихованням. Ніякої допомоги від нього позивачка не отримувала. Весь час вона сама виховувала сина, забезпечувала всі його потреби. Відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов'язків щодо утримання та виховання малолітнього сина [PERSON], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться життям та здоров'ям сина. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виховання свідомо, оскільки бачити сина вона йому не забороняла та постійно нагадувала про необхідність створення умов для дитини, які сприятимуть її нормальній життєдіяльності. На підставі вищенаведеного, позивач - [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 516 грн., щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та понесенні судові витрати у розмірі 243,60 грн. Згідно з паспортними даними, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, на даний час [PERSON] має тимчасове місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою від 13.01.2015 року № 927006250 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, яка додана до матеріалів справи (а.с. 6). У зв'язку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення аліментів, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської РВЦА підсудна Новоайдарському районному суду Луганської області. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у жодне судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи, про що свідчить виклик до суду, опублікований у ЗМІ «Урядовий кур`єр» № 154 (5528) від 22 серпня 2015 року та поштове повідомлення, що знаходиться в матеріалах справи. Представник третьої особи служби у справах дітей Новоайдарської РВЦА - Кригіна Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. У зв'язку з повторною неявкою відповідача[PERSON] не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, 04 листопада 2000 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені з грудня 2012 року, а шлюб розірваний 23.04.2013 року, згідно рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 23.04.2013 року (а.с. 8). З грудня 2012 року син проживає разом з позивачем, відповідач дитину не відвідує, не спілкується з сином, не цікавиться його здоров'ям, вихованням. Ніякої допомоги від нього позивачка не отримувала. Весь час вона сама виховувала сина, забезпечувала всі його потреби. Відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов'язків щодо утримання та виховання малолітнього сина [PERSON], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться життям та здоров'ям сина. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виховання свідомо, оскільки бачити сина вона йому не забороняла та постійно нагадувала про необхідність створення умов для дитини, які сприятимуть її нормальній життєдіяльності. Факт того, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с. 7). З акту про не участь батька в утриманні та вихованні дитини наданого, депутатом Щастинської міської ради вбачається, що [PERSON] з 2010 року по теперішній час ніякої участі в утриманні та вихованні сина [PERSON] [INFO], не приймає, з сином не спілкується, ніякої допомоги не надає. Утриманням та вихованням [PERSON] займається лише його матір [PERSON] (а.с. 9). 04 серпня 2015 року Служба у справах дітей Новоайдарської РВЦА надала висновок № 03/13/265 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.22). Зі змісту даного висновку встановлено, що [PERSON] життям своєї дитини не цікавиться, за місцем проживання родини не з`являється, матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків. З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відповідач - [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав, як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі приписів ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом достовірно встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року, щопідтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с.7). Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям малолітнього сина, матеріально його не утримує, не дбає про його здоров'я, культурний та духовний розвиток. Малолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, відповідач проживає окремо, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, дані факти є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Відповідно до приписів ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу (заробітку) або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з розрахунку на місяць з "01" січня 2015 року становить 1032 грн., тому, з урахуванням приписів ст.180 СК України, суд вважає, що обов`язок по утриманню дітей є рівним, як батька, так і матері. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, відсутність відомостей про матеріальне становище відповідача, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у сумі 516,00 грн., але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір утримання відповідає встановленому законом рівному, як для матері, так і для батька обов`язку по утриманню дитини та встановленому законом прожитковому мінімуму, який мають забезпечити дитині батьки, тому позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача у розмірі, встановленому законом.

Outcome: approved