Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка 4 грудня 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області, [PERSON] про визнання доручення недійсним, мотивуючи його тим, що 27 грудня 2001 року померла її мати [PERSON]. За життя її мати висловлювалась, що ? частина жилого будинку, розташованого по провулку Гаражний, 15 в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області буде належати їй, так як вона допомагала матері, утримувала та доглядала її. Після смерті матері вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак спадщину не отримала, так як зазначений будинок було відчужено на підставі договору дарування від 20 грудня 2001 року. В 2012 році вона оскаржила договір дарування в судовому порядку, однак в задоволенні її вимог було відмовлено. В ході розгляду справи вона дізналася, що договір дарування було укладено на підставі доручення від 19 грудня 2001 року. Вважає, що доручення складено незаконно, так як її мати ніколи не підписувала вказаного документу, самостійно пересуватися через стан здоров`я до сільської ради для складання доручення не могла, крім того, наміру на відчуження будинку на користь відповідачки [PERSON] у матері ніколи не було. Доручення від 19 грудня 2001 року її мати не писала, текст доручення їй не належить, так як її мати родом із Львівської області, володіла тільки українською мовою та закінчила 2 класи навчання, а доручення складено російською мовою. Вважає, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] за попередньою змовою між собою домовилися про незаконне відчуження майна матері, без її відома та згоди на відчуження. Крім того, нотаріус при посвідченні договору дарування від 20 грудня 2001 року на підставі доручення, не пересвідчилась в справжності підпису [PERSON] та не взяла до уваги той факт, що вона через стан здоров`я фізично не могла видати доручення на дарування будинку. Також, [PERSON] сільська рада Білозерського району Херсонської області не мала права видавати доручення на дарування будинку, який належав [PERSON], так як посвідчення доручень не відносилось до компетенції сільських рад, а віднесено виключно до компетенції нотаріусів. До того ж, спірне доручення не зареєстроване в Єдиному реєстрі доручень. Таким чином, при посвідченні сільською радою доручення від 19 грудня 2001 року, порушено вимоги, як Цивільного Кодексу України, так і Інструкці про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що в результаті призвело до неможливості отримання нею спадщини. Просила визнати недійсним доручення від 19 грудня 2001 року, посвідчене [PERSON] сільською радою Білозерського району Херсонської області. 13 грудня 2013 року позивачка подала до суду доповнення до позовної заяви, в яких зазначила, що [PERSON] сільська рада Білозерського району Херсонської області зобов`язана була на підставі п. 1 ст. 49 Закону України Про нотаріат відмовити у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення доручення, яке в момент вчинення суперечило законодавству України, а саме ст. ст. 238 ч. 1, 1003 ЦК України, тобто його зміст не відповідав закону. Таким чином, вважає, що відповідачами підроблено оспорюване доручення. 8 січня 2015 року позивачка подала до суду доповнення до позовної заяви, в яких зазначила, що відповідно до ст. 245 ч. 3 ЦК України та п. 71 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, сільська рада не мала права посвідчувати оспорювану довіреність, так як вона стосується права розпорядження нерухомим майном, крім того, доручення виконане не на стандартному бланку, а тому його слід вважати недійсним. В ході судового засідання позивачка позовні вимоги підтримали, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області позов не визнав, суду пояснив, що позивачка втратила право на звернення до суду з вказаним позовом в зв`язку із пропуском строку позовної давності, крім того, сільська рада при посвідченні доручення діяла в межах повноважень, зазначених законом, який діяв на той час. Просив в задоволенні позову відмовити, а також звернути увагу на ту обставину, що Білозерським районним судом Херсонської області 2 липня 2012 року було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус [PERSON], [PERSON] сільська рада Білозерського району Херсонської області про визнання заповіту та договору дарування недійсним та в задоволенні позову було відмовлено, а отже договір дарування, який був укладений від імені [PERSON] на підставі оспрюваного доручення судом не був визнаний недійсним. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позов є необгрунтованим та не доведеним. Про факт дарування їй жилого будинку, позивачці було відомо ще в 2001 році, а тому, вона вважає, що остання пропустила строки звернення до суду із даним позовом. Крім того, позивачка в обгрунтування своїх вимог посилається на норми закону, які ще не існували на момент спірних правовідносин. Законність договору дарування, який був укладений від імені її матері на підставі доручення, була підтверджена судовим рішенням, а тому, на даний час не вбачається підстав для визнання даного доручення недійсним. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухав сторони, допитавши свідків, вивчив матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи зі слідуючого: Із позовних вимог позивачки вбачається, що остання оспорює доручення від 19 грудня 2001 року, яке було видане її матір`ю [PERSON] на ім`я [PERSON] для вчиненення останньою певних дій, зокрема укладення договору дарування жилого будинку. Однак, як вбачається із долучених позивачкою матеріалів до позовної заяви, остання оспорює довіреність. Довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ст. 64 ЦК України в редакціїї 1963 року). Відповідно до ст. 65 ЦК України (в редакції 1963 року), довіреність на укладення угод, що потребують нотарільної форми, а також на вчинення дій щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій повинна бути нотаріально посвідчена, за винятком випадків, передбачених у цьому Кодексі, та інших випадків, коли спеціальними правами допущена інша форма довіреності. Як вбачається із оригіналів довіреності (перший примірник зберігається в [PERSON] сільській раді Білозерського району Херсонської області, другий примірник зберігається в приватного нотаріуса Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON]М.) від 19 грудня 2001 року, [PERSON] даною довіреністю уповноважила [PERSON] подарувати належний їй жилий будинок, розташоваий по провулку Гаражному, 15 в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області [PERSON]. Для чого надала їй право отримувати необхідні довідки та документи, робити від її імені заяви, підписуватися за неї та виконувати всі інші дії, пов`язані з даним дорученням. Довіреність була видана без права передоручення, строком на 6 (шість) місяців, тобто до 19 червня 2002 року. Дана довіреність була посвідчена 19 грудня 2001 року секретарем Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області [PERSON] та зареєстрована в книзі для запису нотаріальних дій під номером 232. В ході судового засідання була оглянута книга реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області за період з 10.08.2001 року по 14.09.2003 року та було встановлено, що на аркуші 15 зазначеної книги під номером 232 зареєстрована довіреність [PERSON] на дарування жилого будинку. Відповідно ст. 37 Закону України Про нотаріат (введеного в дію Постановою ВР № 3426-ХІІ від 02.09.93 року та діючого на момент посвідчення оспорюваної довіреності), у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, посвідчують довіреності. Відповідно до п. 15 Функціональних обов'язків секретаря виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області, затверджених рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 19 від 30 березня 2001 року, секретар виконкому відповідає за оформлення нотаріальних дій. Як вбачається із рішення [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області № 93 від 13 груня 2001 року Про досторокове припинення повноважень сільського голови [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області, в період часу з 14 грудня 2001 року до 31 березня 2002 року на секретаря виконавчого комітету [PERSON] були покладенгі обов`язки виконувачого повноважень сільського голови. Даним рішенням підтверджується, що 19 грудня 2001 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області була [PERSON] Таким чином, до викладення ч. 3 ст. 245 ЦК України в новій редакції (Закон України «Про внесення зміни до ст. 245 ЦК України, щодо повноважень посадових осіб органів місцевого самоврядування по вчиненню дій, прирівнених до нотаріальних» Відомості Верховної Ради України, 2009, № 29), на момент спірних правовідносин секретар виконкому [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області мала право посвідчувати довіреності на право розпорядження нерухомим майном. Таким чином, суд вважає, що підстав для визнання довіренності, виданої [PERSON] та посвідченої секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області 19 грудня 2001 року за реєстраційним № 232 , недійсною не вбачається. Посилання позивачки на те, що оспорювана довіреність не була внесена до Єдиного реєстру довіреностей, не може бути підставою для визнанння її недійсною, так відповідно до Положення про Єдиний реєстр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку (затвердженого наказом Міністрества Юстиції України 29.05.1999 року № 29/5, в редакції наказу Міністрества юстиції від 31 серпня 1999 року № 52/5), яке було чинне станом на 19 грудня 2001 року (дата видачі довіренності), Єдиний реєстр довіреностей - це комп`ютерна база даних, у якій здійснюється обов`язкова реєстрація посвідчених нотаріусами довіреостей на право користування та/або розпорядження майном, у тому числі транспортними засобами, а токож реєстрація припинення їх дій. Адміністратор Єдиного реєстру доручень - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний прямий доступ до комп'ютерної бази даних і відповідає за належне створення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення Єдиного реєстру доручень, за збереження та захист даних та надання доступу реєстраторам і користувачам до Єдиного реєстру доручень. Реєстратори Єдиного реєстру доручень - державні нотаріальні контори, та приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором, мають повний прямий доступ до Єдиного реєстру доручень через комп'ютерну мережу, вносять записи до Єдиного реєстру доручень про посвідчені доручення, про припинення дії доручень \~та перевіряють дійсність доручень шляхом запитів до Єдиного реєстру доручень. Користувачі Єдиного реєстру доручень - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси та інші установи і організації, що уклали відповідні угоди з Адміністратором, мають доступ до Єдиного реєстру доручень через комп'ютерну мережу, перевіряють дійсність доручень шляхом запитів до Єдиного реєстру доручень. Таким чином, [PERSON] сільська рада Білозерського району Херсонської області станом на 19 грудня 2001 року не була Адміністратором, Реєстратором та Користувачем Єдиного реєстру доручень, а тому і не мала права внесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру довіреностей. Одночасно суд вважає, що не є підставою для визнання довіреності недійсною викладення текст довіреності не на бланку та російською мовою, при цьому суд виходиться з того, що згідно п. 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5) та яка була чинне станом на 19 грудня 2001 року (дата видачі довіренності), у відповідності із статтею 15 Закону "Про нотаріат") мова нотаріального діловодства визначається статтею 20 Закону "Про мови в Українській РСР". Відповідно до ст. 20 Закону Про мови в Українській РСР (який був чинний станом на 19 грудня 2001 року (дата видачі довіренності), нотаріальне діловодство в державних нотаріальних конторах і виконавчих комітетах міських, селищних і сільських Рад народних депутатів ведеться тією мовою, якою в даній місцевості здійснюється судочинство. Якщо особа, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути складені також в перекладі (переклад здійснюється в установленому законом порядку) російською чи іншою мовою. Відповідно до ст. 18 Закону Про мови в Українській РСР, судочинство в Українській РСР здійснюється українською мовою. У випадках, передбачених у частині другій статті 3 цього Закону, судочинство може здійснюватись національною мовою більшості населення тієї чи іншої місцевості, а у випадках, передбачених у частині третій цієї ж статті, - мовою, прийнятною для населення даної місцевості. Отже, викладення тексту довіреності російською мовою не суперечило вище зазначеним Законам. Крім того, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, тексти нотаріально посвідчених доручень повинні бути написані ясно і чітко, а отже законодавець не ставить жодних інших обмежень, щодо тексту довіреності, тобто текст міг бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток. Відповідно до Положення про порядок постачання, зберігання, обліку та звітності витрачання спеціальних бланків та захисних знаків нотаріальних документів (затвердженого наказом Міністрества юстиції України 29 червня 1999 року № 36/5), бланки та знаки є неодмінною складовою документального забезпечення нотаріального процесу. Вони можуть бути використані нотаріусами виключно при вчиненні нотаріальних дій. Замовниками бланків та знаків є державні та приватні нотаріуси України. Таким чином, [PERSON] сільська рада Білозерського району Херсонської області не була замовником бланків, а отже оспорювана довіреність не могла бути викладена на спеціальному бланку, який використовується тільки нотаріусами. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, зокрема зазначила, що оспорювана довіреність недійсна і з таких підстав як, зокрема: вона була підроблена працівниками [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області та [PERSON], за домовленністю з [PERSON], не була підписана її матір`ю [PERSON], так як остання хворіла та самостійно пересуватися не могла. Відповідно до положень глав 3, 4 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, законодавець чітко визначає в яких випадках угода визнається недійсною. Однак позивачка ні на одну норму чинного на той час законодавства в позовній заяві не посилається та не зазначає допустимих доказів, які б свідчили про недійсність довіреності. За клопотанням позивачки в ході судового засідання була допитана [PERSON], однак остання спростувала посилання позивачки на те, що її мати не підписувала оспорювану довіреність. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона 19 грудня 2001 року працювала секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області та посвідчувала оспорювану довіреність. При вчиненні даної нотаріальної дії, на яку вона мала повноваження, вона встановила особу [PERSON], роз`яснила їй суть довіреності, при цьому переконалася в її дієздатності, після чого [PERSON] особисто підписала довіреність та поставила свій підпис в книзі реєстрації нотаріальних дій. Посвідчуючи довіреність, вона діяла у відповідності до чинного на той час законодавства, яке регулювало вчинення посадовими особами виконавчих комітетів сільських Рад нотаріальних дій. Також за клопотанням позивачки був допитаний в якості свідка чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] Даний свідок суду пояснив, що дійсно йому відомо, що [PERSON] мала намір все своє майно розділити між дочками, а також, що [PERSON] останні роки перед смертю хворіла. Однак, покази даного свідка про намір [PERSON], щодо розпорядження належним їй майном не є підставою для визнання оспорюваної довіреності недійсною, так як фізична особа не позбавлена можливості в будь-який момент свого життя змінити свої наміри. Крім того, на підтвердження стану здоров`я [PERSON], позивачкою були надані медичні документи, які свідчать, що [PERSON] в період з 1997 року по 2000 роки періодично проходила стаціонарне лікування в закладах медицини. Із довідки головного лікара Державного закладу Відділкова лікарня станції Херсон ДП Одеська залізниця від 2 листопада 2012 року вбачається, що [PERSON], 69 років знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені Відділкової лікарні ст. Херсон з 23 жовтня по 8 листопада 2000 року з діагнозом: ІХС: кардіосклероз дифізний, миготлива ариттмія. Серцева недостатність ІІ-Б-А ст. Виписана із відділення у задовільному стані при виписці постороннього догляду не потребує. Проаналізувавши дані медичні документи, суд, вважає, що вони не можуть бути покладені в основу для визнання довіренності недійсною, так як в даному випадку, для оцінки стану здоров`я особи, її дієздатності потребуються спеціальні знання у галузі медицини. Із клопотання про призначення такої експертизи в ході розгляду справи позивачка не зверталася, дієздатність матері в період 2001 року під сумнів не ставила. Крім того, за клопотанням позивачки в даній справі було призначено судово-почеркознавчу експетризу. Однак, експертний висновок № 618 судово-почеркознавчої експертизи Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ, складений 10.07.2015 року не містить даних про те, що довіреність від імені [PERSON] підписана іншою особою, а не [PERSON], також даний висновок не містить даних про те, що в книзі реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області за період з 10.08.2001 року по 14.09.2003 року про реєстрацію довіреності [PERSON] в графі підпис зроблено підпис не [PERSON]. Таким чином, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не видавала довіреності на ім`я [PERSON] позивачка не надала. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами вимоги про визнання довіреності недійсною.

Outcome: dismissed