Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У жовні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON], померлої 25.03.2017 року в розмірі 1/6 частини всього спадкового майна. В обґрунтування позову вказувала, що 25.03.2017 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яку заповітом, посвідченим [PERSON] Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 29.03.2001 року, вона заповіла своїй онуці [PERSON], що прийняла її шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця. Крім неї (позивача), у матері є ще дві доньки: [PERSON] та [PERSON]. Зазначала, що їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, оскільки на момент смерті матері їй було 53 роки, тобто не досягла встановленого законом пенсійного віку. 24.11.2017 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Позивач та представник третьої особи державний нотаріус [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що позивач змушена працювати через скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали та вважають, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Вона має усі права на спадкове майно, в зв'язку із складанням на неї заповіту. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов, оскільки позивач пів життя проживала з матір'ю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні при винесення рішення покладалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач по справі [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] народилась 27.01.1964 року, матір`ю якої, згідно свідоцтва про народження серії V-УР № 0452610, вказана [PERSON]. 25.03.2017 року [PERSON] померла. 25.03.2017 року щодо майна померлої [PERSON] [PERSON] Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 182/2017 року. 22.01.2018 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи з якої вбачається, що після [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивач та треті особи [PERSON] та [PERSON] є рідними сестратми. 21.06.2017 року [PERSON] звернулась до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] 13.10.2017 року повідомленням [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори розяснено, що оскільки [PERSON] на день смерті матері [PERSON] не досягла пенсійного віку, тому не має право на обовязкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦК України, розяснено право звернутися до суду за захистом своїх прав. Спадковим майном, що входить до складу спадщини та щодо якого виник спір є квартира [ADDRESS], що належала на праві власності померлій [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло № 4635 від 22.06.1993 року (1/2 частки) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2966. Згідно копії довідки № 1496 від 26.12.2017 року Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1, позивач працює на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями з 24.11.2015 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач і треті особи [PERSON] та [PERSON] є дочками померлої [PERSON], тому у разі спадкування за законом кожному б з них належала 1/3 частки спадкового майна. В судовому засіданні встановлено, що на момент відкриття спадщини позивач була пенсіонером, вид пенсії - за віком, що підтверджується наявною у справі копією пенсійного посвідчення. У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа N 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону. За змістом наведеного вище Закону вбачається, що для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочений. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового право та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки на момент смерті [PERSON] її дочка [PERSON] являлась пенсіонером, тобто досягла певного віку, який згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надавав їй право вийти на пенсію (скорочений пенсійний вік), тому на час відкриття спадщини позивач була непрацездатною. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсягу.

Outcome: approved