Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем, [PERSON], вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2009 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Відповідач, як батько дитини, не надає матеріальної допомоги на утриманнясина та забезпечення всім необхідним для його нормального розвитку, не приймає участі у його вихованні. Їй одній важко утримувати та забезпечувати сина всім необхідним. Відповідач є молодою працездатною особою, інвалідом не являється, інших утриманців не має, працевлаштований, тому має можливість та зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Добровільної згоди щодо утримання сина ними не досягнуто. На підставі наведеного, просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць. Позивачка, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Зокрема відповідач ствердив, що він постійно надає матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина [PERSON], дійсно має постійне місце роботи, однак погоджується сплачувати аліменти на утримання сина не в частці від його доходу, а в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень, щомісяця. Окрім того, в матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, які просять суд взяти до уваги. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2009 року, який між ними було зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, за актовим записом № 438. За час спільного проживання у сторін народилася одна дитина: син [PERSON] - [INFO]. На момент звернення позивачкою з даним позовом до суду спільне проживання між сторонами припинено. Наразі дитина є малолітньою, перебуває на утриманні матері, яка є позивачкою у справі. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 23 травня 2017 року, [PERSON] з чоловіком не проживає, з нею проживає син [PERSON] [INFO]. Батько дитини фінансово не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає. Вказані обставини підтверджуються також й довідкою виконкому Діловецької сільської ради Рахівського району №1123 від 23 травня 2017 року. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд погоджується із обраним позивачкою способом захисту права своєї неповнолітньої дитини, шляхом визначення аліментів у частці від доходу відповідача, оскільки як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] є працевлаштований та має регулярний дохід. У даному випадку , стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, як він того вимагав, буде недоцільним також зважаючи й на те, що кошти на утримання дитини присуджуються в спосіб за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дитині виховання, навчання, розвиток, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, а саме те, що вони є неповнолітньою, не має доходу, і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших утриманців не має, при цьому протилежне відповідачем не доведене, має постійне місце роботи та регулярний дохід, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі зазначеному позивачкою, а саме у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до змін, прийнятих Верховною радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017", мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обов'язок [PERSON] утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України) та з урахуванням положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини в користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дітей та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 23.05.2017. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 640 грн. судового збору. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved