Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13.11.2018 його було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки вона має переважне право залишення на роботі виходячи з того, що має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці (неодноразово проходила курси підвищення кваліфікації, визнана найкращим спеціалістом серед спеціалістів всіх районних центрів зайнятості м. Києва 2007/2008 років, у 2012-2014 роках навчалася в Інституті підготовки кадрів Державної служби зайнятості України та отримала диплом спеціаліста про перепідготовку за спеціальністю «Менеджмент організації і адміністрування»), вона є працівником з більш тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в її сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем їй не було запропоновано вакантних посад згідно вимог чинного законодавства, що є порушенням її прав. Зважаючи на вказані обставини, просив поновити її на роботі в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості на посаду провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями, стягнути з відповідача 108 286,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 324 860,76 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходила з того, що порушення її прав завдало їй душевних страждань, вона постійно перебуває в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршилися. Також зазначила, що має кредитні зобов`язання, а також хворих батьків-пенсіонерів, яким необхідно купувати ліки, для чого вона потребує певних фінансових ресурсів, які на даний вона не має, оскільки їй дуже складно знайти нову роботу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості була передбачена ліквідація посади провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями в кількості одна одиниця, з чим позивач була ознайомлена під розпис 13.09.2018. На засіданні комісії щодо скорочення штатної чисельності працівників в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості 25.10.2018 вирішувалось питання щодо визначення провідного фахівця з зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями, який підлягає звільненню у зв`язку зі змінами у структурі філії, та враховуючи, що інший працівник мав більш високу продуктивність та кваліфікацію, він мав переважне право залишення на роботі. Позивачу були запропоновані посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Подільської та Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості, від чого позивач відмовилась, як відмовилась підписувати лист-пропозицію. В подальшому позивачу було також запропоновано посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості, від якої позивач також відмовилась. Таким чином, представник відповідача зазначив, що звільнення позивача є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник відповідача вказав, що він має розраховуватись виходячи з середньоденної заробітної плати на число робочих днів за період вимушеного прогулу, тому вимога про стягнення суми в розмірі 108 286,92 грн. є необґрунтовано завищеною. У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди представник відповідача просив відмовити з посиланням на те, що жодної моральної шкоди позивачу завдано не було, натомість позивач даною вимогою має на меті незаконне збагачення за рахунок підприємства. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В минулих судових засіданнях представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно ч.2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Як убачається із матеріалів справи, наказом №68-К від 24.03.2004 позивача було призначено на посаду провідного спеціаліста-бухгалтера відділу доходів та бухгалтерського обліку Оболонського РЦЗ. Наказом Київського міського центру зайнятості від 27.10.2004 №238-к позивача призначено на посаду провідного спеціаліста-бухгалтера відділу доходів та бухгалтерського обліку Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 11.04.2008 №59-к позивача переведено на посаду заступника начальника відділу доходів та бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 01.12.2009 №209-к позивача переведено на посаду начальника відділу по роботі з платниками до Фонду Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 13.07.2010 №113-к позивача переведено на посаду начальника відділу доходів та контролю за надходженням коштів до Фонду Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 29.06.2011 №94-к позивача переведено на посаду начальнику контрольно-аналітичного відділу Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 28.11.2011 №183-к позивача переведено на посаду начальника відділу перевірок та розслідування страхових випадків Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 13.03.2015 №57-к позивача переведено на посаду начальника відділу розслідування страхових випадків Оболонського районного центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 27.10.2017 №280-к реорганізовано районні центри зайнятості Київського міського центру зайнятості шляхом утворення районних філій Київського міського центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 22.12.2017 №357-к позивача переведено на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 23.04.2018 №235-к внесено зміни до структури та штатного розпису Київського міського центру зайнятості та районних філій Київського міського центру зайнятості. В Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості створено у складі відділу взаємодії з роботодавцями сектор рекрутингу - 3 одиниці при загальній чисельності відділу 10 одиниць. Наказом Київського міського центру зайнятості від 25.05.2018 №159-к позивача переведено на посаду провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 12.09.2018 №505-к внесено зміни до структури районних філій Київського міського центру зайнятості. В Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості передбачена ліквідація посади провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями в кількості 1 одиниця (а.с.72-74). З вищевказаним наказом позивача [PERSON] було ознайомлено під розпис 13.09.2018 (а.с.75). Наказом Київського міського центру зайнятості від 25.10.2018 №594-к створена комісія щодо скорочення штатної чисельності працівників у зв`язку зі змінами в структурі районних філій Київського міського центру зайнятості та необхідності визначення працівника сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості, який підлягає звільненню (а.с.76-77). Як убачається зі змісту протоколу засідання комісії щодо скорочення штатної чисельності працівників в Оболонській районній філії Київського міську центру зайнятості від 25.10.2018, комісія прийшла до висновку, що провідний фахівець з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON] , яка працює у структурі Київського міського центру зайнятості з квітня 2009 року, має більш високу продуктивність праці та кваліфікацію, тому має переважне право на залишення на роботі перед [PERSON] (а.с.78-83). При ухваленні такого рішення комісія керувалася виробничими характеристиками на працівників, наданими директором Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON], та доповідями присутніх, зокрема, директора Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON]. Комісією було також взято до уваги проходження підвищення кваліфікації [PERSON] Також зі змісту вказаного протоколу убачається і підтверджується матеріалами справи, що у [PERSON] виникла конфліктна ситуація з директором та працівниками Оболонської районної філії Київського міську центру зайнятості ще з 2016 року, що також взято до уваги при прийнятті рішення комісією. Разом з тим, комісією не було взято до уваги, що [PERSON] також проходила підвищення кваліфікації та отримала диплом спеціаліста про перепідготовку за спеціальністю «Менеджмент організації і адміністрування» у 2014 році. Крім того, комісією не було враховано, що вона має триваліший за [PERSON] безперервний стаж роботи на даному підприємстві. Чинним законодавством не передбачено визначення переважного права особи залишення на роботі з огляду на стабільні, комфортні, рівні відносини у колективі. З матеріалів справи убачається, що після визначення [PERSON] як особи, яка підлягає звільненню, їй були запропоновані посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Подільської та Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості, а також посада провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості (а.с.89,93), що підтверджується пропозиціями, наявними в матеріалах справи, проте вказані пропозиції не містять підпису позивача. Згідно акту про надання пропозицій роботи [PERSON] від 29.10.2018 остання не підписала пропозицію з посиланням на те, що визначиться з прийнятим рішенням 31.10.2018 (а.с.90). У справі наявна службова записка директора Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON] , якою він стверджує, що [PERSON] відмовилась від запропонованих вакантних посад та відмовилась проставити підпис в документі щодо їх пропонування. Згідно акту про відмову від запропонованих вакантних посад та відмову від підпису в листі-пропозиції КМЦЗ від 05.11.2018 [PERSON] відмовилась від запропонованої вакантної посади та від підпису в листі-пропозиції (а.с.94). Суд критично ставиться до наявних у справі актів, якими зафіксовано відмову позивача від запропонованих вакантних посад та від підпису у пропозиціях, а також до службової записки директора Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON] , оскільки, як було встановлено судом в ході розгляду справи, у позивача з 2016 року наявна конфліктна ситуація з директором Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості [PERSON] . Крім того, як убачається з основних даних про вакансії від 27.09.2018, від 26.10.2018 та від 27.11.2018, позивачу були запропоновані не всі наявні вакансії (а.с.1-8, том ІІ). Суд звертає увагу на те, що згідно звітності інформації про попит на робочу силу (вакансії) (ф. №3-ПН) станом на 28.09.2018 у відповідача була 21 вакантна посада. Зі звітності інформації про попит на робочу силу (вакансії) (ф. №3-ПН) станом на 26.10.2018 у відповідача було 25 вакантних посад. З аналогічного звіту станом на 28.11.2018 у відповідача було відкрито 19 вакансій. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що інші вакантні посади позивачу не пропонувалися, так як у зв`язку із відмовою від запропонованих їй вакантних посад і відсутності інформації про бажання позивача працювати, сторона відповідача зробила висновок, що позивач втратив інтерес до роботи. Також в судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити, які вимоги ставляться до вакантних посад і яких навичок у позивача немає, щоб вона могла продовжити працювати на іншій вакантній посаді. 01.11.2018 Київським міським центром зайнятості голові профспілкового комітету Київського міського центру зайнятості [PERSON] було направлено подання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.92). Наказом Київського міського центру зайнятості №322-к від 08.11.2018 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 13.11.2018 (а.с.95). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штат працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Суд наголошує на тому, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Докази, які були досліджені судом свідчать про те, що відповідач неналежним чином виконав вимоги трудового законодавства щодо пропонування позивачу усіх вакантних посад на підприємстві, що є порушенням трудових прав позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача з посади провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню на зазначеній посаді. Враховуючи встановлення судом неправомірності звільнення позивача з посади, підлягає вирішенню питання про стягнення з Київського міського центру зайнятості середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З матеріалів справи убачається, що позивач просить стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 12 місяців в розмірі 108286,92 грн., виходячи з такого розрахунку: 9023,91 грн. (середньомісячна заробітна плата за листопад 2018) Х 12 = 108286,92 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з наступного розрахунку. Згідно довідки про доходи Київського міського центру зайнятості №4 від 14.01.2019, дохід позивача за період з 01.09.2018 по 31.10.2018 року склав 13727,50 грн. (вересень 2018 року - 6502,50 грн., жовтень 2018 року - 7225 грн.), кількість фактично відпрацьованих днів за цей період складає 40 дні (вересень 2018 року - 18 днів, жовтень 2018 року - 22 дня). Середньоденна заробітна плата позивача за цей період склала: 13727,50+3460,71 (премія) : 40 дня = 429,71 грн. За час вимушеного прогулу позивача (з 14.11.2018) було 207 робочих днів (листопад 2018 року - 13, грудень 2018 року - 20, січень 2019 року - 21, лютий 2019 року - 20, березень 2019 року - 20, квітень 2019 року - 21, травень 2019 року - 21, червень 2019 року - 18, липень 2019 року - 23, серпень 2019 року - 21, вересень 2019 року - 9). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 429,71 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці перед звільненням) Х 207 днів (робочі дні за період з 14.11.2018 року по 12.09.2019 року) = 88979,97 грн. На підставі викладеного з Київського міського центру зайнятості на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 88 979 грн. 97 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач посилається на те, що незаконними діями відповідачів йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у втраті душевного спокою, внаслідок чого позивач постійно перебуває в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршилися. Також зазначила, що має кредитні зобов`язання, а також хворих батьків-пенсіонерів, яким необхідно купувати ліки, для чого вона потребує певних фінансових ресурсів, які на даний вона не має, оскільки їй дуже складно знайти нову роботу. За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі середньої заробітної плати позивача - 9023,81 грн., що на думку суду буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial