Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]І, третя особа Чорнобаївський РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про стягнення неустойки за прострочені платежі по сплаті аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 17 липня 1999 року по 18 жовтня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільних синів [PERSON], [INFO] та Максима, [INFO]. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 18 жовтня 2011 року стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітків (доходів) до повноліття дітей. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист. Посилаючись на викладені обставини та на те, що відповідач від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів ухиляється, позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 64289,22 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 18107,55 грн. В ході розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 19031,70 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні не заперечували обов"язку сплати аліментів на утримання дітей, відповідач вказував на те що аліменти не сплачував в зв»язку з матеріальним становищем, так як у нього на даний час немає постійної роботи, на утриманні знаходиться 5 осіб і тому просив суд зменшити неустойку в розмірі 2000 грн. Представник Чорнобаївського РВ ДВСв судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 17 липня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду від 18 жовтня 2011 року ( а.с. 11). Сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та Максима, [INFO] ( а.с.9,10). Рішенням Чорнобаївського районного суду від 18 жовтня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей ( а.с. 12). На підставі даного рішення було видано виконавчий лист № 2-764/11 від 27.06.2012 року ( а.с. 13). Проте, відповідач рішення суду не виконує, від сплати аліментів ухиляється. Згідно довідок-розрахунків Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області заборгованість [PERSON] по аліментам за період з жовтня 2011 року по березень 2013 року становить 10259,34 грн, з жовтня 2013 року по серпень 2016 року - 50649,90 грн, а згідно довідки розрахунку від 19.06.2017 року № 1276 Центрального відділу ДВС міста Черкаси з вересня 2016 року по травень 2017 року - 13639,31 грн (а.с. 14,15,16). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пункті 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 надано роз'яснення, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний висновок міститься і у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року при розгляді справи № 6-94цс15, та від 25 листопада та 16 грудня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, застосований представником позивача принцип розрахунку пені є правильним. Однак, в повному обсязі розрахунок прийняти до уваги неможливо, оскільки позивачем не надано довідки-розрахунки відділу державної виконавчої служби щодо наявності заборгованості з квітня 2013 року по вересень 2013 року та з червня 2017 року по жовтень 2017 року помісячно. Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за вказаний період. Відповідно до вимог ч.1-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що він не працює, а тому не може сплачувати аліменти в повному обсязі та пеню, проте суд не погоджується з даними доводами, так як він є працездатним, має задовільний стан здоров"я, може працювати та утримувати дітей. З доводами відповідача про наявність п"яти утриманців - мати-інвалід, дружина, їх малолітня дитина, син дружини та сестра дружини, суд також не погоджується, оскільки доказів на підтвердження вказаного суду не надано. Сам по собі факт інвалідності матері та спільне проживання не можуть свідчити про перебування останньої на її утриманні. Опікуном сина дружини та та сестри дружини відповідач не являється. Окрім цього, з довідки Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району № 3320 від 20.10.2017 року (а.с. 50) вбачається, що сім"я [PERSON] отримує орендну плату за пай розміром 2,9432 га, який перебуває в оренді СТОВ "Агроко", відповідач є власником будинку, де проживає його сім"я. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, але не сплачував аліменти з своїх міркувань, не було надано достатньо обгрунтованих підстав в частині зменшення суми неустойки яка підлягає стягненню з нього за період прострочення сплати аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за періоди з жовтня 2011- березень 2013 року включно, жовтень 2013 - травень 2017 року включно складає 15854,82 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, з огляду на те, що відповідач від сплати аліментів ухиляється, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, що мають істотне значення відповідно до ст. 196 СК України, а тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн., а також на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 2621,18 грн. пропорційно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial