Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 1987 року у Виконавчому комітеті Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені за подружньої зради відповідача, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. З квітня 2020 року припинили спільне проживання. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. 28 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач послалася на те, що про наміри позивача розірвати шлюб їй було невідомо, з вказаним питанням останній до неї не звертався. Заперечень щодо розірвання шлюбу через органи РАЦС вона не має. Вказана позивачем причина розпаду сім`ї не відповідає дійсності (вх. № 4454/20-вх. 28.07.2020). В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач також подала суду письмову заяву, в якій справу просила слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 14 листопада 1987 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 36); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 10 червня 2020 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені за непорозумінь у сім`ї, втрати почуття любові та поваги один до одного; з квітня 2020 року припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; сторони не посвідчили розірвання шлюбу через органи РАЦС, відповідач добровільно до органів РАЦСу з відповідною заявою не звернулася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України відповідач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті. Згідно з ч. 1 та 3 ст. 136 ЦПК суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі якщо розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті. Відповідач є інвалідом 3 групи, не надала доказів на підтвердження свого майнового стану, а тому визначених Законом підстав для звільнення її від сплати судового збору немає. Самі лише виписки про лікування за період з 2010 по 2020 рік, надані відповідачем, без даних про доходи, у відповідності до законодавства не є безумовним підтвердженням її неналежного матеріального стану. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40грн.

Outcome: approved