Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

21.06.2016 позивач ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся до суду з зазначеним позовом, який 03.03.2017 уточнив. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за Кредитним договором № 743/08 від 25.04.2008 року в розмірі 551331 грн грн. 31 коп., звернути стягнення на належний [PERSON] предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,13 кв.м, шляхом визнання права власності за ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 25.04.2008 було укладено кредитний договір № 743/08 по якому існує зазначена вище заборгованість. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] Було укладено іпотечний договір, посвідчений 25.04.2008 реєстровий № 2302, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,13 кв. м. (а.с.2-4, 82). Відповідачем подано заперечення проти позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому зазначено, що позивачем не надано в обґрунтування пред`явлення позову жодного доказу виконання ним свого обов`язку з перерахуванням кредитних валютних грошових коштів на користь відповідача у строки, розмірі і порядку, передбаченому укладеним кредитним договором, що свідчить про неукладеність кредитного договору і неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.68-70). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 у справі призначено судово- економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково- дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. 29.03.2018 на адресу суду надійшов висновок експерта №14601 (а.с.94-103). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2018 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони правонаступником - задоволено, залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» та здійснено процесуальне правонаступництво. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити (а.с.188). В судовому засіданні 27.12.2018 представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених у письмових поясненнях (а.с.144-150). У подальшому представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, у задоволені позову просив відмовити (а.с.187, 189,192) Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 25.04.2008 між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 743/08, предметом якого є надання позичальнику грошових коштів (кредит) у сумі 28000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених кредитним договором. Цільове використання: проведення розрахунків по договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «Л» № 18/32-08 від 25.04.2008р., що укладений між позичальником та управителем (п. 1.2.). Кредитні кошти надаються терміном до 25 квітня 2028 року (п. 1.3.) за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14 (чотирнадцять) відсотків річних (п. 1.4.). У якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій (надалі за текстом Договору - "Боргових зобов`язань"). Позичальник укладає з Банком у зазначені нижче строки Договір іпотеки майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,13 (Шістдесят одна ціла тринадцять сотих) метриквадратних, яка стане власністю Позичальника в майбутньому (надалі за текстом Договору - «Предмет іпотеки») (а.с.7-11). З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений 25.04.2008 реєстровий № 2302, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,13 кв. м. (а.с.14-16). На виконання запиту Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 про витребування доказів позивачем 18.04.2017 були надані посвідчені копії документів у кількості 189, а саме: заява про видачу готівки № 205055; заяви на переказ готівки № 370884; № 205058; № 161269;№ 659421;№173256;№ 639461;№ 236748;№ 185521;№ 642668;№ 271783;№ 757604;№ 711740;№ 560819;№ 558673;№ 181591;№ 193554;№ 241436;№ 378542;№ 195149;№ 147097;№ 252817;№ 324448;№ 404104;№ 159989;№ 290454;№ 377261;№ 371408;№ 56897;№ 287681;№ 276758;№ 403100;№311312;№391454;№ 572278;№ 241691;№ 270759;№ 516225;№ 507300;№ 477185;№ 86991;№ 356439;№ 308302;№ 485729;№ 84601;№ 271111;№ 492615;№ 273716;№ 392204;№ 333964;№ 315177;№422138; № 310304;№ 304338;№ 308496;№ 405946;№ 428259;№ 488940;№ 512390;№ 843140;№ 280124;№ 437103;№ 2209500;№ 226999;№ 226999;№ 284611;№ 357197;№ 429123;№ 503786;№ 591601;№ 674939;№ 758517;№ 13574;№ 185877;№ 271866;№ 348806;№ 426524;№ 370885;№ 345962;№ 241683;№ 589669;№ 456966;№ 262329;№ 161270;№ 659422;№ 173257;№639462;№ 236749;№ 185522;№642669;№ 271784;№757605;№ 711741;№ 560820;№ 181592;№ 181592;№ 19355;№ 241437;№ 378543; № 195150; № 147098;№ 252818;№ 324449;№ 404105;№ 159990;№ 290455;№ 377262;№ 371409;№ 56898;№ 287682;№ 276759;№ 403101;№ ЗІ 1313;№ 391455;№ 241692;№ 572279;№ 270760;№ 516226;№ 507301;№ 477186;№ 86992;№ 356440;№ 308303;№ 485730;№ 84602;№ 271112;№ 492616;№ 273717;№ 392205;№ 333965;№ 315178;№ 422139;№ 310305;№ 304339;№ 308497;№ 405947;№ 428260;№ 488941;№ 512391;№280125;№ 437104;№ 350637;№ 2208522;№ 97784;№ 237663;№35488;№ 185462;№ 148768;№ 88141;№ 130125;№ 227002;№ 284612; № 357198;№ 429125;№ 503785;№ 591598;№ 674938;№ 758513;№ 13573;№ 13578;№ 185874; Меморіальні ордери № 515869;№ 801421;№ 808062;№ 909952;№ 912355;№ 761667;№ 816042;№ 97783;№ 237662;№ 35487;№ 353214;№ 185480;№ 148767;№ 112880;№ 88140;№ 130119;№ 282687;№ 351888; № 438830; № 205053; Виписка по особовому рахунку долар США з 25.04.2008 року по 12.05.2009; Виписка по особовому рахунку гривня з 23.04.2008 року по 12.05.2009 року; Виписка по особовому рахунку долар США з 07.05.2009 по 06.04.2017;Виписка по особовому рахунку гривня з 07.05.2009 по 06.04.2017;копія договору № 18/32-08 від 25 квітня 2008 року; копія рішення ФГВФО № 63 від 20.03.2015 року; копія Рішення ФГПФО № 213 від 22.02.2016 року; копія довіреності на представника ПА Т «ВіЕйБі Банк» (том 2 а.с.1-249). Проте, аналізуючи надані стороною позивача докази в сукупності та взаємозв`язку, суд погоджується з позицією відповідача та висновком експерта про недоведеність та документальну непідтвердженість заявленої заборгованості відповідача по укладеному кредитному договору. Відповідно до п. 2.1.3. укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON] кредитного договору № 743/08 від 25 квітня 2008 року, кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом дебетування Позичкового рахунку Позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № 2620__/840, МФО 350620 у Харківській філії ВАТ «ВіЕйБі Банк» (надалі за текстом Договору - «Поточний рахунок») з подальшим перерахуванням, шляхом передбаченим п. 2.5.6. цього Договору, на рахунок фонду фінансування будівництва, за реквізитами вказаними в Договорі про участь у ФФБ (а.с. 7 зворотна сторона). У п. 2. постанови Пленума Верховного Суду України від 06.11.2009 зазначено, що судам необхідно враховувати, що у відповідності до статей 4, 10, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються у відповідності до Конституції України і ЦК. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, окрім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих у відповідності до Конституції України (ст. 1, 8 Конституції України). При цьому, зміст правочину - вищевказаного Кредитного договору, укладеного між позивачем і відповідачем, суперечить вимогам ЦК України, а саме, вимогам ч. 1. ст. 203, ч. 5 ст. 203, ст. 193, ч. 3. ст. 533, 1054, 1066, 1068 ЦК України, а також іншим нормативно-правовим актам, прийнятим у відповідності до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України), а саме, - п. 1.8., п. 7.12. Інструкції про порядок відкриття, виконання і закриття рахунків у національній і іноземній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003, Планами рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою НБУ від 17.06.2004 № 280,, п. 2.4. глави 3 Інструкції з касових операцій в банках України, затверджених Постановою НБУ від 14.08.2003 № 337, п. 2.3. Інструкції по бухгалтерському обліку операцій з готівковими коштами і банківськими металами в банках України, затвердженій постановою Правління НБУ № 495 від 20.10.2004, ч.2. ст. 2. Декрета КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю, п. 6. ч. 1. ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 2 п. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» п. 1.37 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні. Ч.1 ст. 193 ЦК України передбачено, що види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом. Ч. 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Частиною 2. ст. 2. Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 3 ст. 1054 ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Абзац 5 ст. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Ч.1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Пунктом 1.37 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», клієнт може отримати готівкові грошові кошти в касі банку лише на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування (розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами). Ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У відповідності до вимог укладеного договору позивач взяв на себе зобов`язання, яке є істотною умовою кредитного договору в силу ст. 1054 ЦК України, надати відповідачу кредитні грошові кошти в іноземній валюті, а саме, грошові кошти, надані в кредит повинні відповідати наступним вимогам: 1. це повинні бути валютні кошти; 2. це кошти, що мають юридичну природу саме кредитних коштів. Зазначене зобов`язання позивач не виконав, так як в порушення п. 2.1.3. позивач не уклав з відповідачем договір про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті як обов`язкове у даному випадку виконання вимог ч. 1. ст. 1054 ЦК України, у зв`язку з чим, по своїй правовій природі надані валютні кошти не можуть розглядатись як кредитні кошти, а фактично, була надана послуга - переказ коштів в валюті (п. 2.4. глави 3 Інструкції з касових операцій в банках України, затвердженій постановою НБУ від 14.08.2003 № 337, що в свою чергу, свідчить про неправомірність дій Позивача в частині нарахування відсотків та інших грошових сум за укладеним кредитним договором. Відповідно до п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній і іноземній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003, банки відкривають своїм клієнтам по договорам банківського рахунку поточні рахунки. Відповідно до п. 7.12. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній і іноземній валюті, надання валютних кредитних коштів можливо лише на поточний рахунок клієнта. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», здійснення валютних операцій в Україні можливо з урахуванням обмежень, встановлених валютним законодавством, в Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливих захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, не формальну рівність сторін в цивільно-правових відносинах, шляхом установлення спеціальних договірних правовідносин в сфері споживчого кредитування і обмеження дій принцима свободи цивільного договору. Таким чином, встановлення у змісті правочину (договорі) порядку взаєморозрахунків, який передбачає інших шлях видачі валютних кредитних коштів (без відкриття клієнту поточного рахунку в іноземній валюті) і видача таких коштів, іншим засобом, окрім як через поточний рахунок в іноземній валюті, є незаконним, в тому числі, і таким, що суперечить вимогам ст. 193, ч. 533 ЦК України, які встановлюють, що порядок вчинення правочинів з валютою повинен відповідати діючому законодавству України. Таким чином, ПАТ "ВіЕйБі Банк", у подальшому правонаступником ТОВ «ФК «Фінрайн» не надало в обґрунтування пред`явленого позову належних та допустимих доказів виконання ним свого обов`язку з перерахування кредитних валютних грошових коштів на користь [PERSON] у строки, розмірі і порядку, передбаченому укладеним кредитним договором№ 743/08 від 25.04.2008, що свідчить про неукладеність кредитного договору і неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, висновком експертного економічного дослідження №14601 складеного 26.02.2018 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса було встановлено: Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 р.: - всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту: 20815,96 дол. США, (по курсу НБУ 25,411365 на 21.04.2016 р) становить 528961,96 грн.; - заборгованість за комісіями: 22348,35 грн. (889,80 грн. - комісія за РКО, 21459,55 грн. - штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка)). Відповідно до «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 (надалі - Положення №254): «4.1. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. 4.2. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку с первинні документи. 4.3. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі». Первинним документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (аркуш експертизи 5). Слід зазначити, що надані на дослідження копії виписок не містять підписів відповідальних осіб та є роздрукованими з програмного комплексу банку документами, завіреними печаткою «З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО» та підписом. Згідно з п. 4.8. «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в цюшовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Пунктом 4.10 Положення №254 встановлені наступні вимоги до первинних документів: «Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ;зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції». Відповідно до «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 №566, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, надані на дослідження копії меморіальних валютних ордерів щодо перерахування коштів за кредитним договором № 743/08 від 25.04.2008 р. та копії заяв на переказ готівки, не відповідають вимогам до первинних документів (які мають бути на складені під час здійснення операції або безпосередньо після її закінчення), встановлених Національним банком України, а саме не містять підписів (особових або цифрових) посадових осіб банку, відповідальних за здійснення операції. Кредитний договір № 743/08 від 25.04.2008 р. містить Додаток №2 у якому відображено суму щомісячного платежу за вищезазначеним кредитним договором, у розрізі погашення основної суми кредиту та процентів за користуванням. Також на дослідження надано розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором №ї743/08 від 25.04.2008 р., де вказана фактична сума нарахованих до сплати коштів за коштів за кредитом та процентами. Порівняння розміру платежів зазначених у Додатку №2 №743/08 від 25.04.2008 р. та фактично нарахованих згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 р. наведено у Додатку 1 до судової економічної експертизи №14601. Виходячи з проведеного порівняння, розмір заборгованості за процентами фактично нарахованими та відображеними у розрахунку заборгованості за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 р. не відповідає процентам за користування кредитом відображеним у Додатку №2 до кредитного договору №743/08 від 25.04.2008 р. Зазначена розбіжність виникла у зв`язку з використанням у розрахунку заборгованості відмінної від умов кредитного договору №743/08 від 25.04.2008 р. процентної ставки. Відомості стосовно зміни процентної ставки протягом дії кредитного договору №743/08 від 25.04.2008 р. на дослідження не надані. Слід зазначити, що згідно з наданим на дослідження розрахунком заборгованості за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 р. зарахування на погашення боргу за кредитом починаючи з платіжного періоду 11.03.2012-10.04.2012 відбувалося не у сумі зазначеної у договорі (117,00 дол. США), а різними сумами. Наприклад у платіжний період 11.03.2012-10.04.2012 на погашення заборгованості за кредитом було направлено 117,26 дол. США. Кредитний договір №743/08 від 25.04.2008 р. передбачає можливість дострокового (повного чи часткового) виконання Боргових зобов`язань Позичальника перед Банком, при цьому кошти на повне чи часткове дострокове виконання Боргових зобов`язань списуються банком в межах залишку коштів на Поточному рахунку Позичальника на підставі письмового повідомлення (заяви) Позичальника у порядку, передбаченому в п. 2.5.6. Зазначені письмові повідомлення (заяви) відсутні в матеріалах справи та на дослідження не надавались. Зважаючи на вищевикладене, нарахована [PERSON] заборгованість за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 року 551311,31 грн.(п`ятсот п`ятдесят одна тисяча триста одинадцять гривень 31 коп.) документально не підтверджується.» (сторінки 7,8 висновку експерта). (частина висновку «Дослідження» а.с. 98-101). У зв`язку з чим експертом зроблено висновок, що в обсязі наданих на дослідження документів, нарахована [PERSON] заборгованість за кредитним договором №743/08 від 25.04.2008 551311,31 грн документально не підтверджується (а.с.101). Відповідно до абз. 3, 5, 7, 8, 9, 10 ст. 1 Закону України «Про іпотеку », іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання. Згідно абз. 1,2,4,7 ст.7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання; витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору. Згідно абз. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати різницю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Ч. 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке додається до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Приписами до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, у постановах від 09 серпня 2017 року у справі N 6-2213цс16 Верховного Суду України, від 21.03.2018 у справі N 760/14438/15-ц, провадження N 14-38цс18 Верховного Суду, міститься позиція щодо застосування статей 335, 376, 328 та 392 ЦК України, а також висновок про три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, зазначаючи про право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору Верховний Суд України, Верховний Суд обґрунтовано вказали, що суди, які задовольнили позовні вимоги та визнали право власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно, не звернули уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України "Про іпотеку", ні договором, укладеним між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 16, 546, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 33, 35-37 Закону України « Про іпотеку»,

Outcome: dismissed