Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

прокурор Чернівецької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся з позовом в інтересах держави Україна Державного концерну «Укроборонпром» в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» до [PERSON] про визнання недійсним договору зберігання та відшкодування витрат за зберігання майна. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що 26.04.2013 р. між фізичною особою [PERSON] та ДП «НТК «ЗМТ» в особі т.в.о. директора [PERSON] було укладено договір зберігання № 06/02-61 відповідно до умов якого ДП «НТК «ЗМТ» взяло на себе зобов'язання по безоплатному зберіганню майна, яке зазначене у акті прийому-передачі від 16.04.2013 р. належного відповідачу, а саме: катер Галеон 290, автомобіль Мерседес 116, автомобіль Волга ГАЗ 21. На день укладення договору [PERSON] був директором ДП «НТК «ЗМТ», проте даний договір було укладено т.в.о. директора [PERSON], який підписував договір діючи в межах наданих йому повноважень директором ДП «НТК «ЗМТ» [PERSON] [PERSON], перебуваючи в період 02.03.2010 р. по 03.06.2013 р. на посаді технічного директора, не мав права підписувати даний договір та перевищив службові повноваження, уклавши його. Відповідно до п.12 розділу 8 Статуту Концерн згідно покладених на нього завдань надає згоду на відчуження, оренду, передачу та списання майна підприємства. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «НТК «ЗТМ» за період з 01.12.2011 р. по 01.08.2013 р., проведеної відділом контролю за здійсненням фінансово-господарської діяльності підприємств-учасників Державного концерну «Укроборонпром», від 12.09.2013 р. встановлено, що «відповідно до розрахунку проведеного плановим відділом ЗТМ витрати на зберігання майна відповідно до договору зберігання від 26 квітня 2013 р. № 06/02-61 за місяць склали 13400грн. в місяць. Таким чином, підприємство недоотримало доходу на загальну суму 67000 грн., чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму». Прокурор просив суд: визнати недійсним, з моменту укладення, договір зберігання № 06/02-61 від 26.04.2013 р. укладений між Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» та фізичною. Особою [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» витрати, здійснені зберігачем на зберігання майна у сумі 67000 грн. В суді прокурор підтримав свій позов, а також уточнені позовні вимоги позивача, просить їх задоволити. Представник позивача в суді позов прокурора підтримав, під час розгляду справи подав суду уточнену позовну заяву від 19.10.2015 р. в якій вказує, що вчиняти правочини від імені підприємства має право лише директор, що чітко передбачено п.7.5 Статуту ДП «НТК «Завод точної механіки». Відповідно до п/п 14 ч. 1 розділу 8 Статуту «Концерн відповідно до покладених на нього завдань вдає згоду на відчуження, оренду, передачу та списання майна Підприємства». Відповідно до наказу ДК «Укроборонпром» № 38 від 13.02.2012 р. ДП «НТК «Завод точної механіки» зобов'язане погоджувати всі договори з ДК «Укроборонпром» перед їх підписанням. На примірнику наказу, який знаходиться на підприємстві є резолюція колишнього технічного директора [PERSON], що свідчить про його обізнаність з даною вимогою. І [PERSON] (фактичний директор іідприємства), і [PERSON] знали про порушення з їх боку під час укладення спірного договору та відсутність повноважень у [PERSON] на його підписання. Крім того на момент вчинення оскаржуваного договору на підприємстві не був призначений «тимчасово виконуючий обов'язки директора», адже відповідно до п. 7.3 Статуту «Керівник Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Концерном». Позивач вказує, що договір укладено від сторони підприємства [PERSON] з перевищенням його повноважень, договір укладено на використання державного майна підприємства всупереч законові, сторони допускали настання протиправних наслідків позивач просить суд на підставі ст.. 203, 215 ЦК України, ст..207 ГК України визнати недійсним, з моменту укладення, договір зберігання № 06/02-61 від 26.04.2013 р. укладений між Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» та фізичною. Особою [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» витрати, здійснені зберігачем на зберігання майна у сумі 67000 грн. В суді представник позивача уточнену позовну заяву підтримав, просить її задоволити. Представник відповідача в суді позов, уточнені позовні вимоги прокурора та уточнені вимоги позивача не визнав, просить відмовити в їх задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що договір був укладений правомірно, на час його укладення технічний директор підприємства діяв згідно посадової інструкції якою передбачено, що він заміщає генерального директора на час перебування того у відрядженні, на лікарняному чи у відпустці ; в звязку з цим не потребувало додаткового наказу про призначення його виконуючим обовязки; позивачем та прокурором не надано суду доказів обгрунтовуючих розмір заподіяної шкоди, просить суд врахувати, що експертна установа не надала суду висновку про розмір збитків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала на підприємстві головним бухгалтером з травня по вересень 2013 р., підпис під розрахунком збитків від її імені підписано її заступником, взагалі розрахунок збитків робився планово-економічним відділом; наскільки їй відомо розмір заробітної плати охоронців в період перебування майна [PERSON] на території підприємства не збільшувався; договір їй ні для ознайомлення, ні для обрахунку не показували, він знаходився у секретаря. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює начальником охорони на підприємстві, майна [PERSON] було завезено на територію підприємства по його вказівці, воно зберігалося в приміщенні транспортного цеху; крім майна відповідача в цеху зберігалося чотири автомобіля підприємства та верстати; заробітна плата працівників охорони не змінюваася; оскільки катер Галеон 290 по висоті був більше воріт працівниками підприємства було збільшено отвір в стіні будівлі цеху. Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] працював на посаді директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» з 27.07.2012 р.(наказ № 114к від 27.07ю2012 р.) по 07.05.2013 р.(наказ № 59к від 30.04.2013 р.). [PERSON] працював на посаді технічного директора підприємства з 02.03.2010 р.(наказ № 38к від 02.03.2010 р.) по 03.06.2013 р.(наказ № 207 к від 03.06.2013 р.).Зазначені обставини підтверджуються довідкою позивача (а.с.18), сторонами вони визнані. Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки»(надалі ДП "НТК "ЗТМ") перебуває в управлінні Державного концерну «Укроборонпром», що підтверджується п. 1.1 статуту підприємства(а.с.13 т.1). Наказом державного концерну «Укроборонпром» № 38 від 13.02.2012 р. «Про забезпечення контролю договірної діяльності підприємств учасників Державного концерну «Укроборонпром» було зобовязано керівникам підприємств учасників Державного концерну «Укроборонпром» забезпечити з 14.02.2012 р. попереднє погодження проектів нових договорів, які забезпечують виробничу діяльність, з концерном. З 22.04.2013 р. по 01.05 2013 р. [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АВМ № 235019(а.с.62 т.1). 26 квітня 2013 р. між [PERSON] та ДП "НТК "ЗТМ", в особі тимчасово виконуючого обов'язки директора [PERSON]В, було укладено договір безоплатного зберігання №06/02-61 належного [PERSON] майна(катера Галеон 290, автомобіля Мерседес - 116, автомобіля - Волга ГАЗ 21) строком на один місяць. Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. За приписами статті 937 вказаного Кодексу договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 215 зазначеного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Ч.1 ст.236 ЦК України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів частин 1 та 3 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. На думку суду, вимоги прокурора та позивача визнати недійсним договір зберігання № 06/02-61 від 26.04.2013 р. укладений між Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» та фізичною особою [PERSON] підлягають до задоволення оскільки зазначений договір не відповідає частині 3 статті 203 Цивільного кодексу України так як підписаний з боку Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» особою з перевищенням повноважень. При цьому суд враховує, що: відповідно до наказу ДК «Укроборонпром» від 13 лютого 2012 р. № 38 ДП «НТК «Завод точної механіки» зобов'язане погоджувати всі договори з концерном перед їх підписанням; позивачем надано для приєднання до матеріалів справи копію вказаного наказу, на якій чітко видно резолюцію колишнього технічного директора [PERSON] що є підтвердженням того, що підписант знав про порушення з його боку та відсутність у нього повноважень на укладання оскаржуваної угоди; ані директор, ані тимчасово виконуючий обов'язки директора не вправі самостійно вирішувати питання про надання приміщення у користування третім особам; відповідно до положень статуту(п.7.7) саме керівник підприємства має повноваження щодо ефективного використання та збереження майна підприємства, а відповідно до п. 7.3 статуту - керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади концерном; як встановлено судом наказ про призначення т.в.о. директора [PERSON] на підставі якого він мав право виконувати ці обов'язки у разі тимчасової відсутності директора не приймався. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача в яких він вказує, що [PERSON] заміщав директора відповідно до п.1.3 посадової інструкції технічного директора підприємства у разі його тимчасової відсутності (відрядження, відпустка, лікарняний), а тому наказ про призначення його т.в.о. директора був не потрібен. При цьому суд враховує, що вказана посадова інструкція затверджена 07.11.2007 р. і суперечить положенням п.7.3. статуту підприємства затвердженим наказом концерну «Укроборонпром» 01.10.2012 р. № 182 в новій редакції(а.с.13-16 т.1). 22 травня 2013 року [PERSON] звернувся з вимогою повернути передане по договору майно, проте йому було відмовлено і лише на виконання рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 18 липня 2013 року про витребування майна речі були повернуті власнику. Згідно з актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «НТК «Завод точної механіки» за період з 01 грудня 2011 року до 01 серпня 2013 року витрати на зберігання майна відповідно до договору зберігання від 26 квітня 2013 року № 06/02-61 за місяць склали 13 400 грн в місяць. Згідно розрахунків позивача підприємство недоотримало доходу на загальну суму 67 000 грн., які позивач і прокурор просили стягнути з відповідача. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Ч.3 ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобовязаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прокурором та позивачем не надано суду належних та допустимих доказів обгрунтовуючих розмір збитків заподіяних підприємству, понесених витрат на зберігання майна в сумі 67000грн. в розумінні ч.3 ст.947 ЦК України. При цьому суд враховує, що за клопотанням позивача по справі призначалась судово-економічна експертиза однак згідно повідомлення № 1227/15-26 від 23.06.2015 (а.с. 211 т.1) судовий експерт зробив заключення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи в звязку із ненаданням позивачем первинних бухгалтерських документів в яких відображені фактичні витрати підприємства щодо зберігання майна відповідача за період з 26.04.2013 р. по 01.10.2013 р. Крім цього суд враховує пояснення допитаних в судовому засіданні свідків позивача [PERSON] та [PERSON] які пояснили суду, що заробітна плата працівників охорони на час перебування на підприємстві майна відповідача не змінювалася. Також прокурором та позивачем не надано суду доказів підтверджуючих час зберігання майна відповідача на підприємстві. Наданий в обґрунтування вимог розрахунок витрат понесених при відповідальному зберіганні майна протягом місяця(а.с. 9) суд оцінює критично, при цьому суд враховує, що згідно цього розрахунку місячні збитки підприємства складають 13404,49 грн., а не 13.4 тисячі гривень як вказано в позовній заяві; розрахунок стосується зберігання одного автомобіля і катера хоча згідно договору відповідачем було передано на зберігання два автомобіля і катер; як встановлено судом зазначений розрахунок головний бухгалтер підприємства [PERSON] не підписувала про що вона вказала в суді будучі допитана в якості свідка. На підставі викладеного,

Outcome: approved