Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

позивач уточнила свої позовні вимоги та просить суд постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця м. Кагарлик Київської області, аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - сина [PERSON], [INFO], на його користь, аліменти в розмірі ? частині, починаючи з дня подання заяви до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним віку 23 років, роз'яснити відповідачу його відповідальність за прострочення сплати аліментів, від сплати судового збору її звільнити на підставі п. 4 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», поклавши судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що на протязі з 29 листопада 1997 року до 22 листопада 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу мають дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження. З відповідачем на протязі з дня розірвання шлюбу будь-яких стосунків вона не підтримує, він проживає окремо від їхньої із сином сім'ї. До повноліття дитини, тобто до [INFO], відповідач, згідно рішення Кагарлицького районного суду сплачував аліменти на утримання сина, але з вказаної дати виплата аліментів була завершена. З 01 вересня 2015 року, після закінчення навчання в середній загальноосвітній школі, проживаючи з ним та перебуваючи на її утриманні, син продовжив навчання на 1 курсі УМПГ факультету Національного університету харчових технологій з денною формою навчання. Відповідно до вимог статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Син, в даний час, потребує матеріальної допомоги, так як особистих доходів, крім стипендії, не має та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги йому не надає. Спільна з відповідачем дитина на даний час має ряд хронічних захворювань, що підтверджується відповідним медичним висновкам, а тому потребує додаткових витрат. Відповідач працездатний, може працювати та отримувати заробітну плату, про те за наявною в неї інформацією не працює, аліментними зобов'язаннями не обтяжений, на своєму утриманні других дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, не має, а тому вона вважає, що він може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Домовленості з відповідачем що до порядку утримання дитини не досягнуто, а тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом, про те частиною 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пленум ВС України в п. 22 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що до батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що при розгляді справ про стягнення аліментів, суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, повинен роз'яснити сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. За подання позовів про стягнення аліментів позивачі, відповідно до п. 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 - VI, звільняються від сплати судового збору. Відповідач уточнені позовні вимоги позивача не визнав, оскільки вважає, що частка визначена позивачем є великою. Окрім того, він має іншу сім'ю, в якій виховує малолітню дитину. Його дружина не працює, оскільки необхідно займатися дитиною, яка часто хворіє. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне уточнені позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, покладено на обох батьків до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20 постанови). Матеріалами справи встановлено, що 29 листопада 1997 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Кагарлицького району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 119 та який 22.11.2002 року був розірваний. Від сумісного шлюбу у позивача - [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні про що свідчить довідка видана виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області від 01.04.2016 року № 1807. Син сторін, [PERSON], [INFO], навчається на денному відділенні Національного університету харчових технологій, строк закінчення навчання до 30 червня 2019 року. У відповідності до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 р. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається із наданих відповідачем доказів, [PERSON] працює асфальтобетонником у ТОВ «Будівельна компанія - ВР» з 01.10.2013 року, одружений та має на утриманні одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] - [PERSON] працює в Управлінні соціального захисту населення Кагарлицької РДА, має на утриманні ще одну дитину - [PERSON], [INFO], а також зобов'язана утримувати свою дочку, що вона і робить, зі слів позивачки. [PERSON] є студентом деної форми навчання, що позбавляє його працевлаштуватися. В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволено чи відхиленої частини вимог. Як роз'яснив, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням наведених норм закону, суд враховує той факт, що позов [PERSON] було задоволено частково, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути 363,79 грн. судового збору в дохід держави, виходячи з пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial