Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру частки земельних ділянок у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати сторін: [PERSON], після смерті якої була заведена спадкова справа. Оскільки відповідач відмовилась від прийняття спадщини, то її оформлення розпочав [PERSON] Так, 10.11.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку [ADDRESS]. Однак оформити право власності на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] по [ADDRESS], загальною площею 0,0042 га, що належала на праві спільної сумісної власності померлій та відповідачу та земельну ділянку кадастровий [NUMBER] по вищевказаній адресі загальною площею 0,1000 га, що також належала на праві спільної сумісної власності померлій та відповідачу виявилось неможливо так, як в зазначеному майні не визначена частка спадкодавця. Виходячи з вищенаведеного, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить визначити, що розмір частки у спільній сумісній власності [PERSON], яка померла [INFO], на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] по [ADDRESS], загальною площею 0,0042 га, що належала на праві спільної сумісної власності померлій та відповідачу [PERSON], на підставі Державного акту серії [NUMBER], становить ?, а також визначити, що розмір частки у спільній сумісній власності [PERSON], яка померла [INFO], на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] по [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га, що належить на праві спільної сумісної власності померлій та відповідачу [PERSON], на підставі Державного акту серії [NUMBER], становить ?. В судове засідання позивач не з'явився, від нього до суду надійшла письмова заява з проханням розглянути справу у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, від її представника [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що не заперечує про задоволення позову [PERSON] При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 9087 та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до заповіту від 08.08.1996 року, посвідченого Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, своїй дочці - [PERSON] (а.с. 48). Однак з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається що даний заповіт був скасований за заявою [PERSON] (а.с. 50). З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], виготовленого 08.07.1998 року державним комунальним підприємством "Вінницьке обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації", судом встановлено, що його співвласниками є відповідач та померла, в розмірі ? ідеальних часток (а.с. 11-15). Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 листопада 2006 року, на підставі рішення Вінницької міської ради від 05.07.2005 року № 1321, померла [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0042 га для ведення садівництва, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 7). Також з державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 листопада 2006 року, на підставі рішення Вінницької міської ради від 05.07.2005 року № 1321, померла [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08.05.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 28.05.2015 року Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2015 року [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS], після смерті матері [PERSON] (а.с. 9). Факт реєстрації права власності на ? вищевказаного будинку за [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 10). З постанови Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії судом встановлено, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки загальною площею 0,0042 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належать померлій [INFO] [PERSON] відмовлено в зв'язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності не визначені, в результаті чого не можна визначити склад спадкового майна (а.с. 16). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 28.05.2015 року звернувся до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] матері [PERSON] за законом (а.с. 46) та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняла спадщину. Також в матеріалах спадкової справи є заява [PERSON] від 28.05.2015 року зі змісту якої вбачається, що вона відмовляється від всього належного їй спадкового майна, яке залищилося після смерті [PERSON] (а.с. 45). Також з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 10.11.2015 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали померлій [PERSON] (а.с. 56). Відповідно до ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно положень ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Аналогічна правова позиція відображена в п. 10 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України "Про судову пактику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ст. 1226 ЦК України). Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст. 120 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В п. 3.4. листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру частки земельних ділянок у спільній сумісній власності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved