Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування відновлення порушеного права. В позові до суду вказав, що з 1996 року (20 років) він фактично та безперервно користувався земельною ділянкою, загальною орієнтовною площею 1,25 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеною для ведення особистого господарства. Площа земельної ділянки відповідно до рішення п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року була збільшена на 0,75 га та в загальному становила 1,25 га. Ці обставини підтверджуються, зокрема, рішенням п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року. Протягом 20 років органом місцевого самоврядування ця земельна ділянка з його користування не вибувала, не вилучалася, будь-якій іншій особі не передавалася. Тому він у порядку реалізації свого права щодо безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у відповідності до ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України у 2016 році звернувся з відповідною заявою до відповідача - Лозовоярівської сільської ради, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації. Його заява від 29.11.2016 року була прийнята відповідачем, проте в подальшому ніякої інформації, яка б стосувалася дати її розгляду на сесії сільської ради йому не надходило. В грудні 2016 року він тяжко захворів та був госпіталізований до лікарні. 20.12.2016 року з телефонної розмови з [PERSON], який в той же період, що і [PERSON], подавав на розгляд Лозовоярівської сільської ради заяву і був присутнім на сесії сільської ради, він дізнався, що 20.12.2016 року його заява на засіданні сесії сільради не розглядалася. 26.01.2017 року [PERSON] звернувся до сільради з письмовою заявою, в якій просив надати інформацію про прийняте рішення за заявою від 29.11.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації. В кінці лютого 2017 року позивач отримав від відповідача відповідь за № 83 від 23.02.2017 року, з якої вбачається лише наступне: «Лозовоярівська сільська рада повідомляє, що Ваша заява від 29 листопада 2016 року була розглянута на засіданні 12 сесії Лозовоярівської сільської ради.» 18.03.2017 року у відповідь на адвокатський запит Лозовоярівською сільською радою було надіслано рішення сільської ради від 20.12.2016 року № 107-12-VII, з якого слідує: «В зв'язку з перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб, відмовити гр. [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га». Як йому стало відомо земельна ділянка перебуває частково у користуванні [PERSON]. Рішеннями Лозовоярівської сільської ради від 09.11.2016 року останньому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства для передачі її у приватну власність. На даний час земельна ділянка, орієнтовною площею 1,25 га, якою він користувався двадцять років, незаконно, без будь-яких правових підстав, перебуває частково у користуванні [PERSON]. Отже, відповідачами [PERSON] та Лозовоярівською сільською радою було порушено його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (ст. ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України). Враховуючи, що рішення сільської ради від 09.11.2016 року № 87-11-VІІ про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою та рішенням від 20.12.2016 року N2 107-12-VІІ про відмову [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га - порушено його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, якою він користувався 20 років, позивач просив визнати недійсними та скасувати вказані рішення. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, пояснивши, що до звернення позивача з заявою про передачу йому земельної ділянки, він дійсно дозволив [PERSON] користуватись ділянкою, так як захворів, проте попереджав [PERSON], що в майбутньому має намір приватизувати земельну ділянку. Заява до сільської ради про передачу йому земельної ділянки була подана 8 грудня 2016 року. Представник відповідача Лозовоярівської сільської ради вимоги позивача не визнав. Свої заперечення обгрунтував тим, що рішенням Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 28 лютого 1996 року №б/н гр. [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,75 га в тимчасове користування терміном на три роки для ведення особистого підсобного господарства. Біля будинку останній обробляв ділянку розміром 0,25 га, а всього у [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка розміром 1 га. Після закінчення терміну дії вищевказаного рішення сільської ради [PERSON] до 2016 року не вчинив жодних дій щодо документального оформлення права на земельну ділянку, яка була надана йому в тимчасове користування. 08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в іншому місці ніж земельна ділянка, якою він користувався. Розглянувши зазначену заяву на сесії Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області депутатами сільської ради було прийнято рішення від 20.12.2016 року № 107-12-VII про відмову в наданні гр. [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, у зв'язку з перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб. Заяву [PERSON] було розглянуто в терміни передбачені чинним законодавством. Оскільки Лозовоярівська сільська рада Яготинського району Київської області діяла в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог законодавства просив в задоволенні позовних вимог гр. [PERSON] до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради відмовити. Відповідач [PERSON] вимоги позову не визнав та пояснив, що рішенням Лозовоярівської сільської ради від 09 листопада 2016 року №87-11-VII йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 03.03.2017 року №121-14-VII проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки затверджений, а земельну ділянку призначену для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером [NUMBER] яку позивач просив надати йому у власність. Даною земельною ділянкою, площею близько 1,5 га користувався він та його батько з 2011 року. Вважає, що його діями жодним чином не порушено права позивача [PERSON], а тому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Як видно із рішення Лозовоярівської сільської ради від 28.02.1996 року [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства надано в тимчасове користування строком на три роки земельну ділянку площею 0,75 га, за рахунок орних земель запасу Лозовоярівської сільської ради (а.с.7). 08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Лозовоярівської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення йому земельної ділянки для подальшої передачі у приватну власність, для ведення особистого сільського господарства орієнтовною площею 1,20 га в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради в межах села (а.с.16). До заяви додав схему бажаного розташування земельної ділянки, межі якої не співпадають із межами земельної ділянки, яка раніше перебувала у його користуванні, (а.с.19). Із схеми розташування земельних ділянок в адміністративних межах с.Лозовий Яр (а.с.60), оглянутої у судовому засіданні, вбачається, що зі слів [PERSON], він користувався земельною ділянкою, розташованою напроти кладовища. [PERSON] передана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER]. Межі вказаної земельної ділянки не перетинаються із межами земельної ділянки, якою, як зазначає [PERSON], він користувався протягом останніх 20 років. Як видно із схеми розташування земельних ділянок (а.с.60) земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], що передана у власність [PERSON] частково розташована напроти кладовища, де зі слів [PERSON] знаходилась земельна ділянка, що перебувала у користуванні позивача. Разом з тим, порівнюючи схеми на а.с.19 та на а.с.60 вбачається, що [PERSON] згідно поданої ним заяви претендував на земельну ділянку, частина котрої передана [PERSON] Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2017 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га, в зв'язку із перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб, (а.с.10). Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 09.11.2016 року №87-11-VII [PERSON] на підставі його заяви від 27 жовтня 2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,5 га за рахунок земель призначених для сінокосіння та випасів.(а.с.20). До заяви додано схему бажаного розташування земельної ділянки(а.с.23). На схемі розташування земельних ділянок (а.с.60) вказана земельна ділянка відображена за № [NUMBER], та вона частково розташована напроти кладовища. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2016 року №130-12-VII [PERSON]на підставі його заяви від 21 листопада 2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,15 га за рахунок земель призначених для сінокосіння та випасів.(а.с.20). До заяви додано схему бажаного розташування земельної ділянки(а.с.23). Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 03.03.2017 року № 121-14-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,500 га. Кадастровий номер [NUMBER] та передано у приватну власність [PERSON].(а.с.62). Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 07.04.2017 року № 145-15-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,1000 га кадастровий номер [NUMBER] та передано у приватну власність [PERSON].(а.с.61). Як видно із витягу із Державного земельного кадастру про земельні ділянки, [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,1000 га, розташована в с.Лозовий Яр Яготинського району призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER](а.с. 56). Із записів земельно-кадастрової книги вбачається,(а.с.83-85), що площа земельної ділянки [PERSON] під будівлями, насадженнями становить 0,25 га . Як видно із показів свідка [PERSON] даних у судовому засіданні [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою до 2015 року, а потім нею користувався [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показаав, що [PERSON] даною земельною ділянкою користувався з 1996 року. Саме земельну ділянку якою користувався [PERSON] була передана [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] видно, що приблизно з 1990 року односельцям виділили по 30 соток землі. [PERSON] обробляв земельну ділянку напроти кладовища площею близько 0,70 га, його сусідом був [PERSON]. Минулого року, дану земельну ділянку обробляв [PERSON] Із показів свідка [PERSON] видно, що [PERSON] не обробляв земельну ділянку протягом двох чи трьох останніх років. Із показів свідка [PERSON] видно, що з 2014 року спірну земельну ділянку засівали [PERSON], близько 60 соток. До [PERSON] даною земельною ділянкою користувався [PERSON] Із показів свідка [PERSON] видно, що він має власний трактор і таким чином заробляє собі на життя. Йому відомо що з 2011 року спірну земельну ділянку паше та засіває [PERSON]. [PERSON] її обробляв до 2010 року. З показів свідка [PERSON] вбачається, що він почав користуватися земельною ділянкою з 2011 року та йому відомо, що частиною ділянки раніше користувався [PERSON] Згідно із положеннями ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами. У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 152 Земельного кодексу, з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 55 Конституції України і ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із вимогами ч. ч. 2-4 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. До клопотання додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Пунктом 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом, а також підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Для того, щоб набути право власності на земельну ділянку шляхом її безоплатної приватизації, перш за все необхідною умовою є те, що ця земельна ділянка повинна бути вільною (власники чи користувачі повинні бути відсутні). Орган місцевого самоврядування, який вирішує питання щодо передачі земельної ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, повинен переконатися у тому, що у разі вирішення зазначеного питання на користь однієї особи, не буде порушено право інших осіб на приватизацію землі. В судовому засіданні встановлено наступне. Рішенням п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,75 га в тимчасове користування на три роки. По закінченню трьохрічного терміну останній продовжував користуватись земельною ділянкою, але право користування на неї не узаконив. 29.11.2016 року [PERSON] звернувся до Лозовоярівської сілсьької ради Яготинського району про надання йому дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 1,25 га, яка знаходиться в адміністративних межах с.Лозовий Яр Яготинського району. Межі розташування земельної ділянки, яку за графічними матеріалами просив виділити [PERSON] не співпадають із межами ділянки якою він користувався. До подачі заяви [PERSON] припинив користування земельною ділянкою. З заявою про передачу йому земельної ділянки в порядку ст. 119 ЗК України [PERSON] не звертався. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2017 року у виділенні йому земельної ділянки на підставі ст.118 ЗК України було відмовлено, з тих підстав, що вказана земельна ділянка вже передана іншим особам, та будь - які права [PERSON]. рішеннями сільської ради порушені не були. Дійшовши такого висновку, суд також приймає до уваги наступне. Позивачем не надано суду переконливих та допустимих доказів стосовно місця розташування, розміру земельної ділянки, якою він фактично користувався, а також доказів щодо безперервного користування земельною ділянкою. Покази допитаних у судовому засіданні свідків в цій частині є суперечливими та не можуть бути покладені в основу рішення. Разом з тим, позивач у судовому засіданні підтвердив ті обставини, що до подачі заяви до сільської ради припинив користування земельною ділянкою, дозволивши користуватися нею [PERSON]. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваних рішень сільська рада діяла в межах чинного законодавства, тому позовні вимоги щодо визнання недійсними та скасування рішення Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 20.12.2016 року № 107-12-VІІ про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації та рішення Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 09.11.2016 року № 87-11-VІІ про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства для передачі її у приватну власність, загальною орієнтовною площею 1,5 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, яка знаходилася у його користуванні до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed