Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради 22 серпня 2019 року звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а також про стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття по 600 грн. на дитину на користь особи, на утриманні якої будуть перебувати діти. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що з 25.04.2016 на обліку в управлінні-службі у справах дітей перебувають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дітей в актових записах про народження цих дітей записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . В квартирі антисанітарні умови. Разом з дітьми постійно проживає [PERSON] , 1969 р.н. (співмешканець [PERSON] ), який хворів туберкульозом. Мати без поважних причин не водить [PERSON] до дитячого садка. Також зазначено, що на [PERSON] неодноразово були складені адміністративні протоколи за ст. 184 КУпАП, але лише по одному прийнято постанову про визнання [PERSON] винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Інший протокол суд повернув на доопрацювання, а в результаті закрив у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Крім того, відповідно до інформації КЗ "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" від 31.07.2018, мати, [PERSON] , батьківські обов`язки щодо лікування, обстеження та оздоровлення дітей виконує не в повному обсязі. Перебування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою проживання становить загрозу їх життю та здоров`ю в зв`язку з антисанітарними умовами. У зв`язку з вищезазначеним, 04.09.2018 діти були влаштовані до комунального закладу соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Барвінок". Підстава для позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просить розглянути цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач надала до суду заяву, у якій просила не позбавляти її батьківських прав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що з 25.04.2016 на обліку в управлінні-службі у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради перебувають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дітей в актових записах про народження цих дітей записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Матір дітей -відповідач, [PERSON] , [INFO] , не працює, не має матеріальної можливості забезпечувати своїх дітей. [PERSON] разом з дітьми проживала за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дітей, відповідно до актів обстеження умов проживання, незадовільні. Відповідно до листа КЗ "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" від 31.07.2018, мати, [PERSON] , батьківські обов`язки щодо лікування, обстеження та оздоровлення дітей виконує не в повному обсязі. Перебування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою проживання становить загрозу їх життю та здоров`ю в зв`язку з антисанітарними умовами. Відповідно до інформації дитячого садка № 355, [PERSON] відвідує заклад несистематично. Батьки не в змозі створити належні умови для повноцінного розвитку дитини, вирішити його побутові проблеми. Наполегливі рекомендації вихователів записати та водити хлопчика на безкоштовні заняття з підготовки до школи при НВК № 66 не мали успіху. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2017 [PERSON] було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП із застосуванням до неї адміністративного стягнення у вигляді попередження. 31.07.2018 співробітниками управління-служби у справах дітей разом з співробітниками Соборного ВП та ЦСССДМ був здійснений черговий вихід за адресою проживання родини [PERSON] . Санітарний стан незадовільний, в квартирі брудно, речі розкидані, посуд, меблі, одяг брудні; продукти харчування відсутні. Від попереднього відвідування родини [PERSON] , яке здійснено 24.07.2018, нічого не змінилося, навпаки, стало ще гірше. Співробітниками служб з [PERSON] проведена чергова роз`яснювальна бесіда. З 04.09.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають в комунальному закладі соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Барвінок". 16.07.2019 [PERSON] народила п`яту дитину, [PERSON] . 23.08.2019 виконавчим комітетом Соборної районної у м. Дніпрі ради прийнято рішення "Про влаштування [PERSON] , [INFO] , до державного закладу на повне державне утримання". В рішенні виконавчого комітету зазначено, що 16.08.2019 був здійснений вихід в сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання незадовільні, в квартирі брудно, сморід, відсутні умови для проживання та повноцінного розвитку новонародженої дитини. З 25.04.2016 (дата взяття дітей на облік в управлінні-службі у справах дітей) по 23.08.2019 (дата прийняття рішення виконавчим комітетом Соборної районної у м. Дніпрі ради про влаштування новонародженого [PERSON] до державного закладу) поведінка [PERSON] щодо виховання та забезпечення своїх дітей не змінилася, умови проживання як були незадовільними, так і залишилися через що малолітнього [PERSON] було влаштовано до КЗ "Кам`янський спеціалізований будинок дитини" ДОР. Протягом періоду перебування дітей в КЗСЗ центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Барвінок", відповідач не зверталася до органа опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради з питання надання згоди на повернення дітей з державного закладу додому. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради, виконком вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо в ін ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" "Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ." Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини», N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини», [GC], № 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції», № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» [GC], № 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини», № 5496/04 від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки», № 31885/05 від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча мала б це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків на протязі тривалого часу. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дітей. В той же час, серед правових наслідків позбавлення батьківських прав,відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на користь осіб на чиєму утриманні перебуватимуть діти, в розмірі 600 грн. на кожного щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Згідно із ч. 1 ст. 190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, отже вказаний судовий збір також потрібно стягнути з відповідача. Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів грунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved