Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 17 грудня 2020 року АТ "ДТЕК Західенерго" в особі ВП "Ладижинська ТЕС" звернулося до суду з указаним вище позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 13 413 грн 66 коп. У своїх вимогах позивач посилається на те, що АТ "ДТЕК Західенерго" в особі ВП "Ладижинська ТЕС" надає відповідачу відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 житлово-комунальні послуги (центральне опалення, постачання води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів), за які має вноситись плата відповідно до затверджених (погоджених) рішенням органу місцевого самоврядування тарифів. Відповідач належним чином не сплачує надані йому позивачем комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.03.2015 по 01.12.2020 утворилась заборгованість в розмірі 13 413 грн 66 коп. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача АТ «ДТЕК Західенерго» Кабанець Р.І. в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, cудом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом. Судом встановлено, що АТ "ДТЕК Західенерго" створене на базі раніше діючої Державної акціонерної енергогенеруючої компанії «Західенерго», зареєстрованої Бюро координації, контролю, державної реєстрації господарчих формувань та об`єднань громадян Економічного управління Виконкому Львівської міської ради народних депутатів 04.09.1995. АТ "ДТЕК Західенерго" в особі ВП "Ладижинська ТЕС" відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 надає житлово-комунальні послуги (центральне опалення, постачання води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів) у кв. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , що стверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також зареєстрований за вказаною вище адресою. Також на нього оформлений особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню житлово-комунальних послуг, а тому він є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надаються АТ «ДТЕК Західенерго». З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не сплачує кошти за надані послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у зв`язку з чим має борг по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 13 413 грн 66 коп. за період з 01.03.2015 по 01.12.2020, що стверджується наданим позивачем розрахунком боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у кв. [ADDRESS] . Оцінка Суду. Згідно з частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною першою статті 19 Закону було передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вимог, щодо якості та кількості послуг, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005. Пунктом 5 статті 19 Закону було визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. АТ "ДТЕК Західенерго" в особі ВП "Ладижинська ТЕС" є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення у квартиру буд. [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має правові підстави для стягнення грошових коштів за надання таких послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.03.2015 по 01.12.2020 відповідач не оплачував надані послуги на загальну суму 13 413 грн 66 коп. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення щодо позову та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем зобов`язань у спірний період. Таким чином встановивши, що [PERSON] є власником 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований за вказаною вище адресою, а також на нього оформлений особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню житлово-комунальних послуг, а тому він є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надаються АТ «ДТЕК Західенерго», суд дійшов висновку, що саме з нього підлягає до стягнення заборгованість за надані АТ «ДТЕК Західенерго» послуги. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір - 2 152 грн, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved