Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], і дочки [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопас-К" (далі - ТОВ "Автопас-К") на її користь майнову шкоду в розмірі 16319 грн., моральну шкоду в розмірі 80000 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та на користь малолітніх [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 80000 грн. на кожного, завдану смертю її чоловіка та батька дітей, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). В обґрунтування позову зазначала, що 22 січня 2015 року близько 17.55 год. у місті Києві на Броварському проспекті зі сторони метро "Лісова" в напрямку метро "Дарниця" водій [PERSON], керуючи автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER], скоїв наїзд на її чоловіка та батька двох дітей [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. 23 січня 2015 року по факту цієї ДТП розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000042. У ході кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу, висновком якої встановлено, що смерть [PERSON] настала від сукупності спричинених в області голови і грудної клітки ушкоджень, між заподіяними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинний зв'язок. 01 квітня 2015 року слідчим Ляшенко А.М. винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини заподіювача шкоди. Згідно із ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових обов'язків. На момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ "Автопас-К", тому в силу ст. ст. 1172, 1187 ЦК України саме дане підприємство повинно відшкодовувати завдану їм (позивачам) майнову та моральну шкоду. У результаті смерті чоловіка нею було здійснено витрати на його поховання в розмірі 5535 грн. і встановлення надгробного пам'ятника в розмірі 25400 грн., всього розмір понесеної майнової шкоди становить 30935 грн. 25 січня 2017 року ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" в межах встановленого законом ліміту виплатило на їх користь страхове відшкодування в розмірі 73080 грн., з яких: 14616 грн. -витрати на поховання і встановлення надгробного пам'ятника, 14616 грн - моральна шкода та 43848 грн. - відшкодування шкоди утриманцям (дітям) померлого. Виходячи з наведеного, із відповідача ТОВ "Автопас-К" на її, [PERSON], користь підлягають стягненню невідшкодовані страховою компанією понесені нею майнові витрати в розмірі 16319 грн. Крім того, внаслідок загибелі [PERSON] їй та їхнім двом малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із втратою рідної людини. Їхні малолітні діти у віці 7 і 5 років залишилися напівсиротами. Втрата нею чоловіка, а дітьми батька є травмою для них на все життя. Вона втратила нормальний, спокійний сон, у неї погіршився стан здоров'я. Враховуючи глибину перенесених моральних страждань, розмір завданої їм моральної шкоди вони оцінюють у 300000 грн. Разом з тим, оскільки слідством було встановлено грубу необережність в діях загиблого [PERSON], а також часткове відшкодування моральної шкоди страховою компанією, розмір завданої моральної шкоди вони зменшують до 80000 грн. кожному. Також позивач [PERSON] зазначала, що вона не є фахівцем у галузі права, тому для захисту своїх прав змушена була звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоміч" (далі - ТОВ "Автопоміч?). За надання їй цим товариством правової допомоги нею сплачено 4000 грн., які теж підлягають стягненню з відповідача на її користь. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач ТОВ "Автопас-К", будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилося, про причини неявки суд не повідомило, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 січня 2015 року приблизно о 17.55 год. водій [PERSON], керуючи автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись у місті Києві по Броварського проспекту, зі сторони станції метро "Лісова" в напрямку станції метро "Дарниця", поблизу з'їзду на вулицю Братиславську, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого останній від спричинених йому тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 220/2 від 07 лютого 2015 року смерть [PERSON] настала від сукупності спричинених йому в області голови і грудної клітки тілесних ушкоджень, у вигляді множинних переломів кісток черепа та грудної клітки, крововиливу під оболонки головного мозку. Між заподіяними загиблому [PERSON] тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинний зв'язок. Перед настанням смерті [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, про що свідчить судово-токсикологічне дослідження його крові. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 104/ат від 18 березня 2015 року по дослідженню механізму зазначеної вище ДТП слідує, що в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП водій автобуса "БАЗ А079.14", реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. У даній ситуації в діях водія невідповідності вимогам Правил дорожнього руху не вбачається. Зазначені обставини встановлені постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Ляшенко А.М. від 01 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000042 від 23 січня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, по факту ДТП, що сталася 22 січня 2015 року (а. с. 5-6). Судом встановлено, що померлий [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу [NUMBER] (а. с. 9). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження [NUMBER] і [NUMBER] (а. с. 10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У ч. 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що під час скоєння ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "Автопас-К", що підтверджується листом відповідача за № 56. від 17 травня 2017 року (а. с. 19). За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в регресному порядку відповідно до положень ст. 1191 ЦК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що ТОВ "Автопас-К" несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини водія [PERSON] у завданні шкоди, який перебував у трудових правовідносинах з цим товариством, тому саме відповідач ТОВ "Автопас-К" має відшкодовувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих. Позивач [PERSON] у позові зазначала, що у зв'язку зі смертю її чоловіка [PERSON] нею здійснено витрати на його поховання в розмірі 5535 грн., виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника в розмірі 25400 грн., всього їй було завдано майнової шкоди на суму 30935 грн. За змістом положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2016 року позивач [PERSON] подала до ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" заяву на виплату страхового відшкодування у зв'язку зі смертю її чоловіка [PERSON], а саме понесеними нею витратами на поховання та виготовлення надгробного пам'ятника, які 25 січня 2017 року в розмірі 14616 грн. цією страховою компанією відшкодовані позивачу. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснив, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Оскільки гранична вартість стандартних пам'ятників та огорож в Чернігівській області на момент смерті [PERSON] чинним законодавством, яке регулює відносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, не встановле на, суд вважає, що з урахуванням положень ч. 8 ст. 8 ЦПК України при визначенні у даному випадку розміру витрат на поховання та виготовлення надгробного пам'ятника, слід керуватися постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України "Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" від 03 жовтня 2008 року № 45 (далі - Постанова № 45). Судом встановлено, що поховання загиблого [PERSON], виготовлення та встановлення на його могилі пам'ятника позивачем [PERSON] здійснено у Чернігівській області. Згідно із Постановою № 45 гранична вартість виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника у Чернігівській області становить 3000 грн., витрати на поховання потерпілого та пов'язані з цим ритуальні послуги складають 4304 грн., всього - 7304 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає, що страховик ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" повністю відшкодувало позивачу [PERSON] шкоду, пов'язану з витратами на поховання її чоловіка та встановлення надгробного пам'ятника, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Системно-правовий аналіз положень ст. ст. 1167, 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов'язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого. У випадку, коли така шкода заподіяна здоров'ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Автопас-К" моральної шкоди на користь позивачів, які є дружиною та дітьми загиблого [PERSON] Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП потерпілий [PERSON] помер, у зв'язку з чим позивачі як найближчі йому родичі зазнали тяжких душевних страждань. Вимушені зміни в їхньому житті у зв'язку з трагічною загибеллю чоловіка та батька є триваючими, їм завдано непоправної шкоди, оскільки дружина залишилася без чоловіка, а діти у віці 7 і 5 років - без батька, що є для них тривалим, тяжким душевним випробуванням. Враховуючи часткове відшкодування позивачам моральної шкоди страховою компанією, розмір відшкодування за рахунок відповідача завданої моральної шкоди позивачами визначено в сумі по 80000 грн. на кожного. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Ляшенко А.М. від 01 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що 22 січня 2015 року у місті Києві ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON], сталася у зв'язку з порушенням останнім Правил дорожнього руху, який перетинав проїжджу частину дороги у непередбачуваному для цього місці та раптово вийшов на смугу руху автобуса під керуванням [PERSON], що й стало причиною наїзду на нього. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред'явленого позову, а також грубої необережності потерпілого, що призвело до його загибелі, обов'язку ТОВ "Автопас-К" як володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодувати шкоду, завдану незалежно від наявності вини його працівника, враховуючи характер і обсяг душевних страждань позивачів та їх глибину, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, під час виконання працівником трудових обов'язків із відповідача на кожного з позивачів підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 25000 грн. У ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За надання правової допомоги у зв'язку зі зверненням до суду з цим позовом, позивачем [PERSON] на користь ТОВ "Автопоміч?, відповідно до умов укладеного ними 24 червня 2016 року договору про надання юридичних послуг, сплачено кошти в розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.718159272.1 від 02 березня 2017 року (а. с. 20, 22). Відповідно до розрахунку правова допомога полягає у наданні [PERSON] консультацій, складанні та подачею до суду цієї позовної заяви, копіюванні документів. Всього на виконання вказаних робіт фахівцями ТОВ "Автопоміч? витрачено 8 год. (а. с. 23). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 2-4 п. 48 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснив, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Станом на липень 2017 року, тобто на час надання [PERSON] зазначеним товариством правової допомоги, 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений законом складав 640 грн. Виходячи із встановленого законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, часу та об'єму робіт фахівців ТОВ "Автопоміч? на підготовку та подання до суду позовної заяви, оплати позивачем цих робіт, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу не перевищує гранично допустимого розміру компенсації витрат на правову допомогу та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] у розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачі від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом звільнені, із відповідача ТОВ "Автопас-К" згідно із вимогами ч. 2 ст. 88 ЦПК України на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1920 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial