Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого була, вона позивачка [PERSON], а також [PERSON] - батько, [PERSON] - матір, [PERSON] і [PERSON] - рідні брати. Вважає, що спірний будинок належав їй, позивачці [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/5 ідеальній частині кожному. Стверджує, що [PERSON], її сестра, хоч була і зареєстрована станом на 01.01.1988 рік в даному колгоспному дворі, однак жодної участі у веденні господарства не брала та лише формально там числилась. Зазначає, що [INFO] року померла її матір [PERSON], яка за життя своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування майна [PERSON], який прийняв спадщину, що відкрилася внаслідок її смерті, є чоловік, а її, позивачки, батько - [PERSON], який вступив в управління спадковим майном (ст.549 ЦК 1963 року). Вважає, що такий став власником 2/5 (1/5+1/5) частини будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] Вказує, що [INFO]. помер батько [PERSON], котрий за життя всім своїм майном (2/5 частинами спірного будинковолодіння) розпорядився і заповів таке саме їй, позивачці [PERSON] Спадкоємців, яким б належала обов'язкова частка у спадщині, не має. Вважає себе такою, що прийняла спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті батька [PERSON], оскільки проживала на час смерті із спадкодавцем, а також у встановлений законом строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Також стверджує, що її, позивачки [PERSON] рідні брати - [PERSON] і [PERSON], треті особи по справі, від належних їм часток у будинковолодінні відмовились та на такі не претендують. Покликається на те, що позбавлена можливості в повній мірі реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки батько [PERSON] за життя не переоформив на своє ім'я правовстановлюючого документу на спірне будинковолодіння. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння вцілому. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала заяву, в якій просила визнати за нею право власності на 3/5 спірного будинковолодіння (1/5 частину - як члена колгоспного двору + 2/5 частини за заповітом після смерті батька [PERSON].), на решту спадкового майна, зокрема 2/5 частин спірного будинковолодіння не претендує, оскільки таке за законом належить її рідним братам - [PERSON] і [PERSON] Просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача - Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Треті особи - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак подали заяви, в яких не заперечують проти позовних вимог позивачки [PERSON] та просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Келюх М.А. в судове засідання не з'явилась, однак надіслала на адресу суду копію спадкової справи №21/2015, заведеної внаслідок смерті [PERSON], котрий помер [INFO] року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON], а членами такого, як вважає суд, - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], позивачка по справі, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Мелешки-Мазури Малнівської сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], тобто кожен на 1/5 частину будинковолодіння по [ADDRESS] Третя особа по справі, [PERSON], хоч і станом на 01.01.1988 року була зареєстрована в господарстві, що за адресою: [ADDRESS] однак, як вважає суд, не зберегла право на частку у майні колгоспного двору, оскільки була формально лише зареєстрованою за вказаною адресою та жодної участі у веденні господарства не брала. [INFO] року померла [PERSON] Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном, в тому числі частиною спірного будинковолодіння, на яку така мала право як член колгоспного двору, не розпорядилася. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини. У відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року діями, що свідчать про прийняття спадщини, визнаються фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном або подання ним в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] спадщину (в тому числі 1/5 частину спірного будинковолодіння, яка належала спадкодавцю як члену колгоспного двору) прийняв спадкоємець першої черги спадкування за законом - [PERSON], чоловік спадкодавця (згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963року), оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Таким чином, [PERSON], як вважає суд, став власником 2/5 (1/5+1/5 =2/5) частини спірного будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [INFO] року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON], до складу якої входить право власності на 2/5 частину вищезазначеного спірного будинковолодіння, що належала померлому. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядився на користь своєї дочки [PERSON], позивачки у справі, склавши 12.03.2004р. в її користь заповіт. Спадкоємців до обов'язкової частки у спадщині, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON], немає. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Слід зазначити, що позивачка [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину (2/5 частини спірного будинковолодіння) після смерті батька - спадкодавця [PERSON], оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Окрім цього, позивачка [PERSON] у встановленому законом порядку звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. У відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] стала власником 3/5 частини спірного будинковолодіння (2/5 частини як спадщину після смерті батька [PERSON] + 1/5 частина, на яку мала право, як член колгоспного двору). Разом з тим через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав, зокрема оформити право власності на 3/5 частини будинковолодіння по вул. [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються: копіями свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON]; звітом про оцінку майна; копією спадкової справи №21/2015, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими Малнівською сільською радою Мостиського району Львівської області; копією паспорта та копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] і [PERSON] серії [NUMBER] від 04.09.1999 року; копією заповіту спадкодавця [PERSON], іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування за заповітом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на 3/5 ідеальних частини будинковолодінні, що знаходиться по [ADDRESS].

Outcome: approved