Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

28 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 5 листопада 2004 року у Рожнятівській сільській раді, актовий запис № 4 та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Даний позов [PERSON] обґрунтувала наступним. З відповідачем по справі позивачка зареєструвала шлюб 5 листопада 2004 року у Рожнятівській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 4. Від спільного проживання у них народилися діти-син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що на даний момент ведення між нею та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на грунті сімейно-побутових проблем втрачено почуття любові та поваги, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем у справі. Окрім того, зазначаючи, що як мати дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про них, зобов'язуючись створити для них належні соціально-побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, разом з тим враховуючи ту обставину, що відповідач останнім часом не надавав допомоги на потреби сім'ї, в тому числі дітей, [PERSON] просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросила їх задовольнити, уточнюючи, що просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по ? частини доходів відповідача на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Причинами розірвання шлюбу є те, що у позивачки з відповідачем припинені сімейні відносини, втрачено почуття любові та поваги, не ведеться спільне господарство. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Суд встановив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачкою [PERSON] не ставиться питання про повернення їй судових витрат, суд залишає понесені судові витрати за [PERSON] Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що у сторін є діти-[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою сільського голови Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Таким чином відповідач у справі [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно довідки про доходи директора СТОВ "Зелений клин" с.Рожнятівка № 8 від 09.02.2015 року, [PERSON] працює завідуючим зерновими складами і його заробітна плата за серпень 2014 року по січень 2015 року становить 10675,42 гривень. Перевіривши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в їх сукупності, враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей по ? частині його доходів на кожну дитину щомісячно, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів обґрунтованими, які підлягають задоволенню, а саме визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред'явлено до суду 28 січня 2015 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно п. 5 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про стягнення аліментів. Згідно Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,-у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, якщо станом на 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 243,60 грн. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved