Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

У липні 2020 року представник позивача Меланчук І.В., в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 118 075 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період часу з 01.09.1986р. по 02.08.1993р., з 21.08.1997р. по 09.12.1997р. працював підземним прохідником на шахті "Гігант" ВО "Кривбасруда"; з 09.12.1997р. по 10.11.1998р., з 18.07.2002р по 04.11.2004р., з 22.08.2006р. по 10.10.2007р., з 19.02.2010р. по 01.09.2010р. - гірничим майстром підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Родіна" ВО "Кривбасруда", ДП "Кривбасзалізрудком", ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 10.11.1998р. по 18.07.2002р., з 04.11.2004р. по 22.08.2006р., з 10.10.2007р. по 19.02.2010р.- підземним заступником начальника дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 07.12.2011р. по 02.07.2012р. - підземним заступником начальника дільниці з повним робочим днем в підземних умовах шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; з 02.07.2012р. по 02.08.2013р. - майстром гірничим підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; з 19.06.2014р. по 14.08.2015р. - інженером з гірничих робіт в підземних умовах ш."Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком". Зазначив, що під час перебування на вказаних посадах, при виконанні своїх безпосередніх трудових обов`язків, [PERSON] підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Внаслідок тривалої дії на організм позивача шкідливих чинників: пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного в повітрі робочої зони, концентрація якого перевищувала гранично-допустиму, позивачем отримано хронічне професійне захворювання - «хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група "В". легенева недостатність першого-другого ступеня». Поряд з цим, вказав, що зазначені шкідливі фактори мали місце з вини відповідача, який порушив законодавство в сфері охорони праці - не створив безпечні і нешкідливі умови праці для своїх працівників. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням 10.07.2018 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачу у зв`язку з професійним захворюванням встановлено втрату професійної працездатності в ступені 15%, визначена потреба в забезпеченні позивача лікарськими засобами, виробами медичного призначення. В подальшому, 09.01.2020 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого встановлено факт безстрокової втрати позивачем працездатності в ступені 25 %. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, професійне захворювання супроводжуються постійним відчуттям задишки при незначному фізичному навантаженні, нападами утрудненого дихання, не менш як два рази на добу, що виникають при будь-якому фізичному навантаженні, приступами кашлю та іншими больовими відчуттями, дані негативні наслідки професійного захворювання призводять до необхідності проходження позивачем курсів лікування, вимушені зміни в житті позивача потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати працездатності. Позивач оцінив розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди в сумі 118 075 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 22 липня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами на 21.08.2020 року. Відповідач скористався правом подання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що виникнення у позивача професійного захворювання пов`язане з роботою в умовах шкідливих факторів на інших підприємствах, відповідач не є правонаступником шахти «Гігант», а тому відсутні правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача. Крім того, позивачем не доведено факт спричинення йому позивачу моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , в період часу з 01.09.1986 року по 02.08.1993 року працював підземним прохідником шахти «Гігант» Виробничого об`єднання «Кривбасруда», з 21.08.1997 року по 09.12.1997 року позивач також працював підземним прохідником шахти «Гігант» Виробничого об`єднання «Кривбасруда», 21.10.1997 року, згідно запису № 28 в трудовій книжці позивача, останнього переведено підземним прохідником в шахту «Родіна» ШУ «Родіна» ВО «Кривбасруда» у зв`язку зі зміною структури управління та виробництва, ліквідацією шахти «Гігант», як структурної одиниці виробничого об`єднання, з 09.12.1997 року по 10.11.1998 року позивач, внаслідок переведення, працював на посаді підземного гірничого майстра шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда», яке в подальшому перейменоване в Криворізький державний залізорудний комбінат (запис № 30 трудової книжки), 10.11.1998 року позивача призначено на посаду підземного заступника начальника дільниці шахти «Родіна» Криворізького державного залізоруднуго комбінату, дана юридична особа внаслідок неодноразових реорганізацій перетворена у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про що також вказують відомості внесені до трудової книжки позивача в записах №№32,33,34. В подальшому 18.07.2002 року позивача переведено підземним гірничим майстром шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», де позивач працював до моменту переведення 04.11.2004 року на посаду підземного заступника начальника дільниці шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком». 22.08.2006 року позивача переведено на посаду підземного майстра шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», яку позивач займав до 10.10.2007 року. В період з 10.10.2007 року по 19.02.2010 року позивач працював підземним заступником начальника дільниці ш. «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 19.02.2010 року по 01.09.2010 позивач працював гірничим майстром підземної дільниці ш. «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 07.12.2011р. по 02.07.2012р. - підземним заступником начальника дільниці з повним робочим днем в підземних умовах шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; з 02.07.2012р. по 02.08.2013р. - майстром гірничим підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; з 19.06.2014р. по 14.08.2015р. - інженером з гірничих робіт в підземних умовах ш."Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком". Дані обставини підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки виданої на ім`я позивача. Згідно відомостей встановлених компетентною комісією та викладених в Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 03.05.2018 року (п.7) у позивача виявлено хронічне професійне захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група "В". Легенева недостатність першого-другого ступеня». Згідно п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.05.2018 року для встановлення позивачу захворювання професійного характеру послужив профмаршрут: - з 01.09.1986р. по 02.08.1993р., з 21.08.1997р. по 09.12.1997р. - підземним прохідником ш."Гігант" ВО "Кривбасруда"; - з 09.12.1997р. по 10.11.1998р., з 18.07.2002р по 04.11.2004р., з 22.08.2006р. по 10.10.2007р., з 19.02.2010р. по 01.09.2010р. - гірничим майстром підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Родіна" ВО "Кривбасруда" ДП "Кривбасзалізрудком"; - з 10.11.1998р. по 18.07.2002р., з 04.11.2004р. по 22.08.2006р., з 10.10.2007р. по 19.02.2010р. - підземним заступником начальника дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; - з 07.12.2011р. по 02.07.2012р. - підземним заступником начальника дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; - з 02.07.2012р. по 02.08.2013р. - майстром гірничим підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах ш."Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком"; - з 19.06.2014р. по 14.08.2015р. - інженером з гірничих робіт, виконуючи роботи в підземних умовах ш."Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком ". Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною виникнення професійного хронічного захворювання у позивача є робота в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочого простору-пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70%: 4,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Аналогічні відомості стосовно професійного маршруту, який став підставою для виникнення у позивача професійного захворювання містяться в п.2 медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 03.04.2018 року. Внаслідок отриманого професійного захворювання 10.07.2010 року позивач первинно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 15%, а також визначено необхідність забезпечення позивача лікувальними засобами, виробами медичного призначення, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», до довідки серії 12ААА № 050367. 04.07.2019 року позивач повторно пройшов огляд за результатами якого позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 15% безстроково, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», до довідки серії 12ААА № 054756. 09.01.2020 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено втрату професійної працездатності в ступені 25% безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями, визначена безстрокова необхідність забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, що випискою із акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12 ААА № 078661, виданою на ім`я позивача. Згідно медичної документації наявної в матеріалах справи, анамнез захворювання позивача характеризується неодноразовим проходженнями курсів лікування з приводу професійного захворювання, однак після проходження лікування стан позивача суттєво не покращувався, при направлені до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на больові відчуття, задишку та інші негативні наслідки захворювання. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, систематичної потреби в отриманні лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що вказані негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, яке призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 25 %, стало причиною погіршення функцій органів дихання, призвело до необхідності проходження лікування, супроводжується больовими відчуттями, а тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання та втрати ним професійної працездатності, що об`єктивно призводить до моральних страждань та зменшення благ, які позивач мав до моменту втрати працездатності. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. До такого висновку суд приходить з урахування доведеного факту роботи позивача в шкідливих умовах на шахтах «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Гігант», на яких саме відповідача зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, однак не виконав даного обов`язку. Суд також відхиляє доводи представника відповідача, що відповідач не є правонаступником шахти «Гігант», на якій працював позивач в шкідливих умовах прохідником з 01.09.1986р. по 02.08.1993р., з 21.08.1997р. по 09.12.1997р., з огляду на наступне. У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц. На підставі викладеного, вбачається, що професійне захворювання виникло у позивача саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахта «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда». Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», а працював у структурних підрозділах ВО «Кривбасруда», які ліквідовані без правонаступника, з огляду на наступне. Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда». Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант». Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». На підставі викладеного, суд вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц. Оцінюючи доводи сторін, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів виробництва, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір компенсації за спричинену моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування у сумі 50 000 (п`ятдесят тис.) грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial