Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON], подав до суду позов про позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно дитини [PERSON], [INFO], вказавши на ухилення відповідачки від виконання обов'язків по вихованню дитини внаслідок зловживання спиртними напоями і ведення антисоціального способу життя. Відповідачка, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення у газеті "Рідне Прибужжя" від 21 липня 2016 року у судове засідання не з'явилася. Про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала. За згоди позивача, суд розглянув справу заочним порядком відповідно глави 8 ЦПК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що відповідачка є матір'ю їх сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини вона почала залишати сина без догляду. Систематично йде з дому, по декілька днів її немає дома і повертається коли їй заманеться. З народження сина він фактично опікується ним. Проведення бесід щодо зміни поведінки та ставлення до виконання батьківських обов'язків, втручання відповідних служб позитивного наслідку не мали. З липня 2015 року він з відповідачкою однією сім'єю не проживають. Розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації від 29 липня 2015 року визначено місце проживання сина разом з ним. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала власні речі, кошти та пішла з дому. Про місце проживання та знаходження йому не відомо. При цьому, життям і станом здоров'я сина вона не цікавиться. Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації вважала доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 11 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 30 листопада 2015 року Снігурівським районним судом Миколаївської області. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с.6.) Розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації від 29 липня 2015 року визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON]. (а.с.7) Обставина проживання дитини з позивачем підтверджується також даними акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї від 29 січня 2016 року. Позивач підтвердив про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітніх дітей, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За допиту у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показали, що відповідачка не займається доглядом, вихованням та утриманням сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] від першого шлюбу від їх народження. Мати поводить себе негідно, часто на тривалий час йде з дому, веде бродячий спосіб життя, зловживає спиртним і не працює. До дітей вона турботи не виявляє, їх життям не цікавиться. Як вбачається з висновку служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради від 25 лютого 2016 року [PERSON], за місцем реєстрації [ADDRESS], не проживає більше двох років, місце знаходження її не відоме. Вона долею доньки [PERSON] не цікавиться, самоусунулась від її виховання та утримання. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №210 від 27 березня 2015 року дитині надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуном на малолітньою [PERSON] Згідно відповіді на запит суду відділу адресно - довідкової роботи УДМС України в [ADDRESS], з 12 листопада 2015 року та змінила прізвище на [PERSON]. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї [PERSON], від 29 січня 2016 року, працівниками служби у справах дітей та районного центру СССДМ було встановлено, що відповідачка не проживає разом з сім'єю з жовтня 2015 року. В черговий раз залишила дитину без нагляду. Остання зловживає спиртним, поводиться неадекватно і своїх батьківських обов'язків не виконує. Яка залишила місце проживання і полишила дитину без батьківського піклування. У лютому 2016 року позивач звернувся з заявою до Служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації, в якій вказував, що [PERSON], вихованням дитини не займається, не працює, коштів для утримання дитини не має, вдома з жовтня 2015 року не з'являється рідко. Дитину він самостійно утримує за власний кошт. Просив вжити заходи з метою зміни нею поведінки та ставлення до виконання батьківських обов'язків. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, як така, що зловживає спиртними напоями, веде паразитичний спосіб життя, вихованням дитини не займається. За обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітньої дитини що проведено спеціалістами Служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації та районного центру СССДМ, виявлено, що малолітній [PERSON], фактично знаходиться на утриманні батька [PERSON], який належним чином забезпечує йому умови проживання та утримання. Матері дитини вдома не має, місце її знаходження не відоме. По висновку органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації № 14 від 02 березня 2016 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON],[INFO] визнано доцільним. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, полишаючи дітей систематично і на тривалий час, не спілкуючись з ними в обсязі, який є достатнім для виховання, усвідомлення та відчуття материнської опіки та турботи, не надаючи матеріального забезпечення. Відповідачка живе своїми власними інтересами, веде антисоціальний спосіб життя за зловживання спиртними напоями. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, суд за з'ясування обставин справи, враховуючи, що поведінка відповідачки по ухиленню від виховання дітей, щодо не надання будь-якого виду утримання, самоусунення від забезпечення фізичного та духовного розвитку, взагалі від спілкування, є винною і відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками, визнає, що позбавлення її батьківських прав є засобом захисту прав дітей. Така її поведінка спостерігається тривалий час, прийняті заходи впливу позитивних наслідків не мають, відповідачка не виявляє жодного наміру змінити свою поведінку, що у подальшому може призвести до її наслідування дітьми, або ж негативно вплинути на їх стан фізичного та психологічного здоров'я. У контексті рішення ЄСПЛ у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року, суд переконався, що аргументи обґрунтування позовних вимог є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача. Суд вважає, що у справі, яка розглядається, вирішення питання відібрання дітей є необхідною мірою захисту їх інтересів, права на гідні умови проживання та виховання в умовах турботи та любові, права на життя та здоров'я. Позивачкою та відповідними соціальними службами тривалий час системно велася робота на предмет спонукання відповідачки змінити свою поведінку і належним чином виконувати батьківські обов'язки, що не мала позитивних наслідків. Негативних соціальних умов для невиконання відповідачкою батьківських обов'язків не встановлено. На підставі викладеного, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. В силу ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини до її повноліття, який визначено ст.180 СК України. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру стягнення - ст.182 СК України, суд виходить з даних про те, що відповідачка є працездатною, інші утриманці у неї відсутні та ухвалює про розмір стягнення у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) матері, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача відшкодувати позивачу судові витрати, які підтверджено документально.

Outcome: approved