Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що на виконання умов договору відновлювальної кредитної лінії № 602/25-058 від 21.12.2007 року, позивачем було надано відповідачеві - [PERSON] кредит з досягненням максимального ліміту заборгованості на суму 200 000,00 грн. зі сплатою процентної ставки за кредитом 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 20.12.2022 року. Позивач надав вказані кредитні кошти [PERSON], тим самим виконавши свої зобов'язання згідно договору. Проте відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом належним чином не виконав. Розмір заборгованості відповідача за неповернення кредиту та сплаті відсотків за користування ним, згідно кредитного договору, станом на 15.04.2014 року становить 342 340,88 грн. На забезпечення виконання кредитного договору, 21.12.2007 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договори іпотеки за реєстровим № 10178, предметом якого є квартира №15 в будинку №7 на пл. Катедральній у м.Львові. Враховуючи наведене просив позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно, та судові витрати у справі. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Відповідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у відсутності сторін що незявились, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходяи і наступного. Судом встановлено, що 21.12.2007 року, ПАТ "Укрсоцбанк" відповідачу [PERSON], згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 602/25-058, надано кредит з досягненням максимального ліміту заборгованості на суму 200 000,00 грн. зі сплатою процентної ставки за кредитом 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 20.12.2022 року. 01.07.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту, згідно якої розмір відсоткової ставки збільшився до 19% річних. Крім того, 07.10.2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору кредиту, згідно якого збільшено ліміт кредитування на суму простроченої заборгованості по процентам з подальшою видачею траншу на поповнення обігових коштів та встановлено новий графік погашення боргу. Відповідні доповнення щодо зімни відсоткової ставки та терміну виконання основного зобов'язання до Договору кредиту вносились сторонами згідно договору про внесення змін №3 від 17.10.2013 року. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання із повернення кредитних коштів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 3.3.6. Договору кредиту, позичальник зобов'язаний погасити Кредитору в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 1.1.1., 3.3.15 цього Договору; згідно п.3.3.7. Договору, позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти та комісії в строки, встановлені в п. 2.4., 2.5 цього Договору. Станом на час розгляду справи, внаслідок порушення відповідачем зазначених умов договору, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 342 340,88 грн., з яких: основна сума кредиту - 260 545,98 грн.; відсотки за користування кредитом - 73 246,88 грн.; пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту - 3 610,59 грн.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 3 409,15 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 1 256,00 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 272,28 грн.. З метою забезпечення виконання зобов'язань встановлених кредитним договором, між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено договір іпотеки за реєстровим №10178, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», у якості забезпечення виконання основного зобов'язання, наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 50,2 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 67,5 кв.м., до квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 10,0 кв.м. та належить Іпотекодавцю. У зв'язку із зміною власника предмета іпотеки, між [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 07.10.2011 року укладений Договір про внесення змін до Іпотечного договору. Згідно умов Іпотечного договору від 21.12.2007 року, за реєстровими №10178 (п.п. 2.4.3.), за невиконання або неналежне виконання «Позичальником» умов «Договору», «Кредитор» має право звернути стягнення на предмет іпотеки. 16.04.2014р. за вих. №08.206-297/12222 на адресу Іпотекодавця була направлена претензія з вимогою про сплату заборгованості, однак така була проігнорована. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язань, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.11 закону України про іпотеку - майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання згідно ст,33 закону України «Про іпотеку», у іпотекодержателя виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за основними зобов'язаннями. Відповідно до ст.33 закону України «Про іпотеку» - якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 41. закону України «Про іпотеку» - реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" Тому враховуючи наведене та невиконання відповідачем своїх зобов'язань суд вважає, що заборгованість за кредитним договором слід стягнути звернувши стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 50,2 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 67,5 кв.м., до квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 10,0 кв.м.. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved