Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про захист прав в земельних правовідносинах. В позовній заяві вона вказала, що відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2003 року (справа №2-812 2003р.) за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Зоря» Покровського району Дніпропетровської області у порядку спадкування за законом, який належить [PERSON], померлому14.07.1994 року у розмірі 5.23 умовних кадастрових га. 12.12.2016 року позивачка звернулась до відповідача - Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості). 20.12.2016 року відповідач їй усно повідомив, про відсутність землі, тим самим фактично відмовивши у виділення вказаної земельної ділянки у натурі (на місцевості) у власність для товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2003 року. Вказана відповідь не є рішеннями органу державної влади, що свідчить про бездіяльність Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, яка є незаконною. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача та представника відповідача Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, які надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідача Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області просить постановити судове рішення на розсуд суду. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2003 року (справа №2-812) за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Зоря» Покровського району Дніпропетровської області розміром 5,23 умовних кадастрових гектар. (а.с.5) Статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року N 899-ІУ (далі - Закон № 899-ІУ) визначено, що підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). З копії заяви від 12.12.2016 року видно, що [PERSON] зверталася до голови Покровської РДА з проханням посприяти у вирішенні питання про виділення їй земельної ділянки з земель запасу, що знаходяться на території Великомихайлівської сільської ради. (а.с.6). За змістом пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу громадянам -власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 38 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що місцеві державні адміністрації забезпечують додержання прав і свобод громадян. Громадяни звертаються до місцевих державних адміністрацій у вирішенні питань, що належать до сфери повноважень місцевих державних адміністрацій. Відповідно до статті 5 Закону № 899-ІУ сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Таким чином, саме на Покровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області покладено обовязок будь-якого рішення з приводу виділення земельної ділянки в натурі чи відмови у її виділенні. Надана відповідь не може вважатися рішенням з огляду на приписи щодо форми діяльності районних державних адміністрацій, закріплені у Законі України "Про місцеві державні адміністрації". Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7 - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved