Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який на даний час розірваний. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 14-17), відповідно до якого, позов визнає частково, з тих підстав, що з часу розірвання шлюбу він надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини у виді сплати аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно. Він є учасником бойових дій і син, в зв`язку з цим, має пільги у навчальному закладі - безкоштовне харчування. В даний час відповідач офіційно працевлаштований, однак заробітна плата є єдиним джерелом його доходу, а розмір аліментів у заявленому позивачем розмірі буде становити 7000 грн. з його зарплати. Крім того, у відповідача створена інша сім`я. Позивач офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату у розмірі 8000 грн. і не позбавлена обов`язку також утримувати дитину за принципом рівності. Окрім того, зазначає, що позивачем не надано доказів скільки саме коштів вона витрачає на утримання дитини та доказів, що давали б підстави для стягнення з відповідача аліментів у заявленому нею розмірі. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач надіслала на адресу суду заперечення на відзив, які суд розцінює як відповідь на відзив (а.с. 43-44), в яких остання вказала, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, оскільки його заробітна плата становить близько 20000 грн. До такого висновку вона дійшла беручи до уваги те, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що 1/2 частина від його зарплати становить 10000 грн., а тому повністю його зарплата становить 20000 грн. Крім того, відповідач має інші неофіційні джерела доходу, а також автомобіль та нерухоме майно. Також, окрім сина [PERSON] , [INFO] , у нього інших утриманців не має. Враховуючи категоричне ставлення відповідача щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина, змінила позовні вимоги та просить стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 частини з його доходів. Відповідно до надісланих на адресу суду заперечень відповідача (а.с. 51-52), останній знову зазначає, що позивачем не надано суду доказів скільки саме коштів вона витрачає на утримання дитини, адже суд при визначенні розміру аліментів, має враховувати не тільки матеріальний стан сторін, а й інші обставини, і має стягнути з нього лише половину вартості коштів на утримання дитини. Доказів того, що він отримує заробітну плату у розмірі 20000 грн. позивачем не надано, а його заробітна плата насправді становить 14600 грн., що підтверджується копією декларації. Також, доказів наявності у нього інших неофіційних джерел доходу позивачем не надано. Автомобіль, яким він іноді користується, належить його матері, а щодо нерухомого майна, то дане майно є спільним. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про зміну позовних вимог, просить суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розгляд справи здійснювати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про визнання позову про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.02.2013 (а.с. 4), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 23.10.2018, яке набрало законної сили 22.11.2018, підтверджено, що шлюб між сторони розірвано (а.с. 6). Позивач проживає з сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться її утриманні, що підтверджується довідками Чуківської сільської ради Немирівського району Вінницької області № 141 від 12.03.2020 (а.с. 7) та № 142 від 12.03.2020 (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі, тому аліменти необхідно стягувати на її користь. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не вважає надані відповідачем з відзивом на позовну заяву копії товарних чеків (а.с. 18-20) доказом утримання сина [PERSON] , оскільки з даних документів не можливо встановити, що саме [PERSON] , [INFO] , купувались речі та товари. Згідно довідки Великобушинської сільської ради Немирівського району № 255 від 28.04.2020 (а.с. 21), відповідач [PERSON] проживає однією сім`єю з [PERSON] . Відповідно до копії декларації про доходи (а.с. 23-26), позивач отримала доходи у виді: 101253 грн. заробітної плати та 37569 грн. аліментів на утримання сина [PERSON] . Відповідно до копії декларації про доходи (а.с. 55-59), відповідач отримав доходи у виді заробітної плати в розмірі 147018 грн. та 28957 грн. Посилання позивача на наявність у відповідача неофіційних джерел доходу, наявність у нього у власності автомобіля та нерухомого майна, є не підтвердженими. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом враховуютьсяінтереси дитини, змінені позовні вимоги позивача, які не суперечать чинному законодавству, визнання відповідачем змінених позовних вимог, його матеріальне становище, а саме: працевлаштованість, отримання стабільного доходу. Тому суд, враховуючи зазначені обставини, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 17.04.2020, а тому, відповідно, починаючи з цієї дати, суд присуджує аліменти. Згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого УМВС України у Вінницькій області 17.08.2015 (а.с. 27), відповідач [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 572/2088/17, Верховний Суд притримується позиції, що учасники бойових дій мають бути звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях не залежно від того пов`язана справа з порушенням їх прав саме як учасника бойових дій, чи не пов`язана, а також не залежно від процесуального статусу учасника бойових дій у справі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на це, враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved