Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 122-131, 154-160, т. 2 а. с. 121-123), просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER], видане 06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області [PERSON] на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, садівниче товариство "Волна". В обґрунтування позову зазначав, що з 20 січня 1990 року він перебував у шлюбі зі [PERSON], 14 вересня 2009 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року у цивільній справі № 1007/6815/2012 про поділ майна подружжя визнано та затверджено укладену ним і відповідачем мирову угоду, відповідно до умов якої в порядку поділу майна подружжя - земельної ділянки площею 0,0599 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS], за ним і [PERSON], кожним із них, визнано право власності на ? частку цієї земельної ділянки. 23 квітня 2013 року за ним, а 03 вересня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку вказаної земельної ділянки. У порушення його прав як співвласника земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] відповідач [PERSON] без його згоди та заяви самочинно здійснила розподіл цієї земельної ділянки в натурі на дві окремі земельні ділянки, зокрема, на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером [NUMBER], право власності на яку, згідно із свідоцтвом серія та номер [NUMBER], виданим 06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, зареєстровано за [PERSON], та земельну ділянку площею 0,0299 га з кадастровим номером [NUMBER], право власності на яку ні за ким не зареєстровано. Вважає, що його права як власника частки земельної ділянки порушенні, оскільки згоди на розподіл земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] на дві окремі земельні ділянки він не надавав, підпису, який міститься в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04 листопада 2013 року, який зроблено виконавцем робіт Приватним підприємством "Автотранс ЛЛС" (далі - ПП "Автотранс ЛЛС"), він не вчиняв, розподіл цієї земельної ділянки проведено з порушенням вимог законодавства без його повідомлення. Провівши таким чином розподіл земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] та отримавши у власність земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером [NUMBER], відповідач [PERSON] фактично позбавила його права на частку садового будинку, самовільно збудованого ними у період їхнього шлюбу, що знаходиться на вказаній спірній земельній ділянці. Крім того, 07 листопада 2012 року на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року на зазначену вище земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] було накладено арешт, який не скасований та діяв на момент розподілу даної земельної ділянки. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за даним позовом, [PERSON] не є належним відповідачем у цій справі, оскільки свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер [NUMBER] вона не виготовляла та не видавала, належних і допустимих доказів обґрунтування своїх вимог позивач суду не надав. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не підтримав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Інші треті особи у цій справі: ПП "Автотранс ЛЛС", Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Київської області до суду не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд встановив, що з 20 січня 2009 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. 14 вересня 2009 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. 04 жовтня 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, постановленою у цивільній справі № 1007/6815/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнано та затверджено укладену цими сторонами мирову угоду у даній справі, за умовами якої в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] і [PERSON], за кожним із них, право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0599 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1323 від 10 червня 2003 року згідно із державним актом серії [NUMBER], виданим 08 жовтня 2010 року Пухівською сільською радою Броварського району Київської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 322120001004312, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Дана ухвала набрала законної сили 09 жовтня 2012 року. 23 травня 2013 року на підставі цієї ухвали суду за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на ? частку зазначеної вище земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER]. 03 вересня 2013 року право спільної часткової власності на ? частку даної земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] За змістом ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Підставою звернення [PERSON] до суду із даною позовною заявою про визнання недійним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, серія та номер [NUMBER], виданого 06 травня 2014 року, стало те, що [PERSON] без згоди позивача розподілила належну сторонам на праві спільної часткової власності, кожному по ? частки, земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], на дві земельні ділянки: 1) - площею 0,0300 га, кадастровий номер [NUMBER], право приватної власності на яку зареєстровано за відповідачем, та 2) - площею 0,0299 га з кадастровим номером [NUMBER], право приватної власності на яку ні за ким на даний час не зареєстровано. Згідно із ч. 1, 2 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. У ч. 6 ст. 791 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. За змістом ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою відноситься технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором. У ч. 1 ст. 56 Закону України "Про землеустрій" визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки. Судом встановлено, що для виготовлення технічної документації для поділу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] звернулася до розробника технічної документації із землеустрою третьої особи ПП "Автотранс ЛЛС". На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] і нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 31 жовтня 2013 року, зареєстрованої в реєстрі за № 3101, ПП "Автотранс ЛЛС" виготовило технічну документацію щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Із листа за № 29-1008-0.3-186/2-15 від 12 лютого 2015 року вбачається, що в Управлінні Держземагенства у Броварському районі Київської області офіційно підтверджена інформація щодо скасування державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] серії [NUMBER] відсутня. Поділ вказаної земельної ділянки на дві з кадастровими номерами [NUMBER] площею 0,0300 га, власником якої є відповідач [PERSON], та [NUMBER] площею 0,0299 га, відомості про власника якої відсутні, здійснено на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про поділ земельної ділянки від 31 жовтня 2013 року (т. 1 а. с. 28). Управлінням Держземагенства у Броварському районі Київської області до цього листа було додано копії документів, виготовлених ПП "Автотранс ЛЛС", серед яких містяться: абриси двох земельних ділянок для ведення садівництва, акти визначення меж цих земельних ділянок в натурі, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання та список межових знаків, переданих на зберігання, відповідачу [PERSON] та нібито позивачу [PERSON] (т. 1 а. с. 29-40). Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. За змістом п. 2.1 Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до абз. 1 п. 3.12 цієї Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно із абз. 2-4 п. 3.12 Інструкції повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Будь-яких доказів того, що ПП "Автотранс ЛЛС" повідомляло позивача [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, суду не надано. Із акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04 листопада 2013 року вбачається, що він містить прізвище позивача [PERSON], навпроти якого міститься підпис (т. 1 а. с. 38). Заперечуючи проти даного факту та вказуючи на те, що підпису в цьому документі [PERSON] не вчиняв, стороною позивача на підтвердження цих обставин надано висновок Українського центру судових експертиз експертного почеркознавчого дослідження № 2-29/09 від 29 вересня 2015 року (т. 1 а. с. 49-62). Зазначеним висновком експертної установи встановлено, що підпис у вказаному вище акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04 листопада 2013 року від імені позивача [PERSON] та рукописні записи "[PERSON]." виконані не позивачем, а іншою особою. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи. 11 січня 2017 року Броварською районною державною адміністрацією Київської області на запит суду надано інформацію та копії документів на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером [NUMBER], серед яких є нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 31 жовтня 2013 року, у якій відповідач зазначає, що власником земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення садівництва являється лише вона, та просить виготовити документацію із землеустрою щодо поділу зазначеної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,0300 га та площею 0,0299 га (т. 1 а. с. 230-235). Викладена [PERSON] у цій заяві інформація щодо належності лише їй зазначеної земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки станом на дату складання відповідачем даної заяви земельна ділянка площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] належала сторонам та була зареєстрована за ними на праві спільної часткової власності в рівних частках, по ? частки кожному. У ч. 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що розподіл належної сторонам на праві спільної часткової власності земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] на дві земельні ділянки площею 0,0300 га і площею 0,0299 га відповідачем [PERSON] проведено з порушенням вимог законодавства, зокрема, без згоди та повідомлення позивача [PERSON] як співвласника даної земельної ділянки, чим порушено його права, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] на те, що вона не є належним відповідачем у цій справі та позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, висновків суду не спростовують, оскільки порушення прав позивача та незаконність поділу відповідачем належної на праві спільної часткової власності сторонам земельної ділянки, знайшли своє підтвердження в суді. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved