Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

19 березня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Лиманської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат № 34 Донецької обласної ради до [PERSON] , третя особа служба в справах дітей Лиманської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав (а.с. 1-4). В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у вересні 2012 року на підставі заяви матері [PERSON] та висновку обласної ПМПК малолітній [PERSON] , [INFO] , був зарахований до 1 класу Лиманської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат № 34 Донецької обласної ради (колишня Краснолиманська допоміжня школа-інтернат), де на теперішній час навчається у 8 класі. Мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За час перебування малолітнього [PERSON] в спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат мати його не відвідувала, не цікавилась станом його здоров"я та навчанням, участі у шкільному житті сина не приймала, матеріальної допомоги не надавала. Малолітній [PERSON] має запальний, імпульсивний характер, не завжди знаходить взаєморозуміння серед дітей, на зауваження дорослих реагує не завжди адекватно. Все це є наслідком того, що хлопець не має сім`ї, йому не вистачає турботи та уваги з боку матері. Малолітній [PERSON] під час канікул неодноразово перебував у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області та у Санаторно-оздоровчому центрі соціальної реабілітації "Смарагдове місто", де мати дитини також не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала, одягом та продуктами харчування не забезпечувала. [PERSON] повністю відсторонилася від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню сина. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 07 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до підготовчого засідання(а.с.35-36). Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 12 травня 2020 року(а.с.49-50). Ухвалою суду від 12 травня 2020 року замінено в цивільній справі третю особу на Орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області(а.с.53-54). Представник позивача Сердюк О .Ю. , належним чином повідомлена про час тамісце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила справу розглядати без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 56). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Голєв С.І., належним чином повідомлений про час тамісце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 42). Відповідач [PERSON] , була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, просила суд позбавити її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та справу просила розглядати без її участі(а.с.54). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11 лютого 2020 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] народився [INFO] в м. Миколаївка Донецької області, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується наданою позивачем копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України за № 00025558449, сформованого 11 лютого 2020 року (а.с. 8,10). Відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується наданою позивачем копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025558449 , сформованого 11 лютого 2020 року (а.с. 10). Малолітній [PERSON] [INFO] навчається з 01 вересня 2012 року по теперішній час у 8 класі Лиманської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат № 34 Донецької обласної ради(а.с.11). Відповідно до інформації, наданої директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької областівід 10 лютого 2020 року, з 2014 року по 2019 рік малолітній [PERSON] 2007 року народження перебував у закладі 8 раз. За час його перебування мати жодного разу не відвідала, не піклувалася про забезпеченість одягом, іграшками. При влаштуванні дитини до Центру у хлопця відбувалася істерика, благання матері не залишати його. Мати відповідала грубістю і відштовхуванням. Адміністрація Центру неодноразово проводила бесіду з матір`ю щодо збереження біологічної родини, належного виконання батьківських обов`язків, але [PERSON] відповідала відмовою(а.с.16). У повідомленні адміністрації СОЦСР «Смарагдове місто» від 14 лютого 2020 року зазначено, що з 06 грудня 2019 року по [INFO] малолітній [PERSON] 2007 року народження, перебував на реабілітації у відділенні соціальної реабілітації СОЦСР «Смарагдове місто» на підставі наказу Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації від 18 листопада 2019 року. За період перебування дитини, [PERSON] сина не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала, одягом та продуктами харчування не забезпечувала(а.с.17). Відповідно до характеристики з місця проживання, складеної органом самоорганізації населення мікрорайону «Північний» від 21 лютого 2020 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року. За період проживання скарг від сусідів не надходило. Має сина [PERSON] , вихованням його не займається, спілкуватися не бажає. Постійної роботи не має(а.с.23). За інформацією Лиманського міського центру зайнятості від 21лютого 2020 року, [PERSON] на теперішній час на обліку не перебуває, та за допомогою у працевлаштуванні не зверталася(а.с.20). Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Лиманської міської ради від 27 лютого 2020 року, за наданням первинної медичної допомоги малолітньому [PERSON] , [PERSON] не зверталася, згідно амбулаторної картки дитини останнє звернення було у 2018 році(а.с.19). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного працівниками служби у справах дітей Лиманської міської ради від 18 лютого 2020 року, встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11лютого 2020 року № 199827721. Окрім [PERSON] , в будинку проживає її син - [PERSON] , 1981 року народження, співмешканка сина - [PERSON] , їх донька- [PERSON] , [INFO] . В будинку створені задовільні умови для проживання [PERSON] , дитина забезпечена всім необхідним для виховання та розвитку, має окрему кімнату, місце для відпочинку. Дитина достатньо забезпечена дитячим одягом, взуттям, іграшками. Присутність речей, які б належали малолітньому [PERSON] під час обстеження не встановлена(а.с.21-22,24-25). За інформацією управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 11лютого 2020 року, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги на дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Допомога виплачена по 31.07.2018 року. Після цього, за призначенням допомоги на [PERSON] , [PERSON] до управління не зверталась(а.с.18). 15 жовтня 2019 року начальнику служби у справах дітей Лиманської міської ради, [PERSON] написала заяву про позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] (а.с.26). Так, судом достовірно встановлено, що мати дитини [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні своєї дитини. Малолітній [PERSON] з матір"ю не проживає, перебуває в державному закладі - Лиманській спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернат № 34 Донецької обласної ради. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 11 від 13 березня 2020 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ", орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки вона повністю відсторонилася від виховання та матеріального забезпечення дитини (а.с.6-7). Суду надано достатньо доказів, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Розглядаючи питання в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує наступне. Представник позивача позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача не заявляла. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Позивач, згідно приписів Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги повністю, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі ?1 681,6?0(840,80Х2- за дві вимоги)гривень. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved