Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

В квітні позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку згодом уточнила до [PERSON] , в якій просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.06.2017 року до 01.02.2020 року в сумі в сумі 33750,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати з позивачкою. Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з 31.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] належним чином не виконує рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, борг за виконавчим листом 2/337/1008/2017 від 16.08.2017 року (по стягненню аліментів на утримання неповнолітньої доньки) станом на 01.02.2020 року складає 10 000,00 грн. Розрахунок заборгованості по аліментам виконаний державним виконавцем. Відповідач був обізнаний про наявність рішення, проте аліменти сплачував нерегулярно, внаслідок чого допустив утворення заборгованості в розмірі, який зазначено у розрахунку державного виконавця. За таких обставин позивач вважає, що відповідач не виконує належним чином рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню). Таким чином, позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , за період з 01.06.2017 року до 01.02.2020 року в сумі 33750,00 грн. Ухвалою суду від 11.02.2020р. скасовано заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2019 року по справі і визначена форма розгляду справи - за правилами загального позовного провадження , призначено підготовче судове засідання. 03.03.2020р. позивачем надано уточнену позовну заяву до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ухвалою від 24.03.2020 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник позивача в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Балюта В.В. в судове засідання не з`явились, причину відсутності суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надіслання судової повістки. Повідомлень щодо поважності причин їх відсутності, заяви про слухання справи за їх відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач та його представник не з`явились в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 550 від 21.08.2014 року, що міститься в матеріалах справи.Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2017 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з 31.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01.08.2017 року. 16.08.2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2/337/1008/2017 з примусового виконання рішення суду від 20.07.2017 року про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з 31.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості від 20.02.2020 року, який складено державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції вбачається, що станом на 01.02.2020 року заборгованість відповідача по аліментах становить 10 000,00 грн.,який відповідачем не оскаржений. (а.с.115). За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Позивачем до позову надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів , який в повній мірі відповідає позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Оскільки позивачкою пред`явлені вимоги про стягнення пені за період з 01.06.2017 року до 01.02.2020 року, то наданий стороною позивача розрахунок пені є вірним математично, та відповідає порядку нарахування пені, який визначено Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 року. Згідно розрахунку наданого стороною позивача, пеня за прострочення сплати аліментів за цей період складає 33 750,00 грн. Ст.196 СК України передбачено, що розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 10 000,00 грн. Оскільки позивачка по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів складало 768,40 грн. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial