Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місі Києві державної адміністрації перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Неповнолітній [PERSON] проживав разом із матір"ю громадянкою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Неповнолітній [PERSON] 26.02.2021 за клопотанням служби, оскільки залишився без батьківського піклування, влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) розташованого за адресою: просп. Маяковського, буд. 28-В, місто Київ. Батько дитини, громадянин [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Громадянин [PERSON] перебуває в шлюбі з громадянкою [PERSON] . Однак, більше 12 років з сім`єю не проживає та участі у вихованні сина неповнолітнього [PERSON] не бере. Громадянин [PERSON] повідомлений про смерть дружини та місцезнаходження старшого сина. У Службі 02.03.2021 отримав дозвіл на відвідування сина [PERSON] в Центрі в присутності психолога. Відповідно до інформації Центру громадянин [PERSON] , за записом у журналі відвідування, відвідував сина [PERSON] двічі: 10.08.2021 та 30.08.2021. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Центру неповнолітній [PERSON] реабілітацію пройшов, перебування в Центрі є недоцільним. Відповідно до протоколу від 02.03.2021 № 8 під час проведення зустрічі на території Центру, де був присутній батько хлопчика, [PERSON] виявив бажання проживати в родині батька. Службою направлено листа до служби у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» щодо вирішення подальшої долі неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації служби у справах дітей виконавчого органу Кролевецької міської ради Сумської області [PERSON] проживає разом із цивільною дружиною, громадянкою [PERSON] , та трьома спільними дітьми: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, в орендованому житлі за адресою: будинок [ADDRESS] . Ці малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітей як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. З навчального закладу, де навчаються діти, періодично надходили скарги про невиконання батьками батьківських обов`язків. У сім`ї постійно перебувають сторонні особи. Зі слів сусідів, батьки вчиняють сварки при дітях, зловживають алкогольними напоями. Діти постійно голодні, недоглянуті, батьки не приділяють їм належної уваги, працюють неофіційно, стабільного заробітку не мають. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради 05.05.2021 громадяни [PERSON] та [PERSON] попереджені про можливе позбавлення судом їх батьківських прав. Однак, батьки не змінили свій спосіб життя, що призвело до вилучення дітей із сім`ї в серпні 2021 року та влаштування їх до обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей міста Шостки, де вони перебувають і на сьогодні. Неповнолітній [PERSON] закінчив 9 клас середньої загальноосвітньої школи № 288 Святошинського району міста Києва та вступив до Київського вищого професійного училища будівництва і архітектури та на теперішній час проживає у гуртожитку цього вищого навчального закладу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Крім того, позивач посилався на ст. 180 СК України та зазначав, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Проте батько [PERSON] не утримує свого сина матеріально. Враховуючи вказані факти, можна стверджувати, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , не приймає участі у його вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина - [PERSON] та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку) до повноліття дитини. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримував. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та додатків до неї отримав 21.10.2021 року, відзив на позов не подавав, заяв та клопотань не надсилав. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений (ас. 39). Представники третіх осіб до суду не з"явилися направили клопотання про розгляд справи у їх відсутність та просили суд задовольнити позов (ас. 33-34). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 17.11.2005 року виданого ВРАЦ Святошинського РУЮ м. Києва , встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (ас.6). Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ас. 10). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] 26.02.2021 за клопотанням служби, оскільки залишився без батьківського піклування був влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) розташованого за адресою: просп. Маяковського, буд. 28-В, місто Київ(ас.11). Судом встановлено, що відповідно до інформації Центру громадянин [PERSON] , за записом у журналі відвідування, відвідував сина [PERSON] двічі: 10.08.2021 та 30.08.2021(ас.14). Судом встановлено, що відповідно до психолого-педагогічної характеристики Центру неповнолітній [PERSON] реабілітацію пройшов, перебування в Центрі є недоцільним(ас.12). Судом встановлено, що відповідно до інформації служби у справах дітей виконавчого органу Кролевецької міської ради Сумської області [PERSON] проживає разом із цивільною дружиною, громадянкою [PERSON] , та трьома спільними дітьми: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, в орендованому житлі за адресою: будинок [ADDRESS] . Ці малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітей як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. З навчального закладу, де навчаються діти, періодично надходили скарги про невиконання батьками батьківських обов`язків. У сім`ї постійно перебувають сторонні особи. Зі слів сусідів, батьки вчиняють сварки при дітях, зловживають алкогольними напоями. Діти постійно голодні, недоглянуті, батьки не приділяють їм належної уваги, працюють неофіційно, стабільного заробітку не мають. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради 05.05.2021 громадяни [PERSON] та [PERSON] попереджені про можливе позбавлення судом їх батьківських прав. Однак, батьки не змінили свій спосіб життя, що призвело до вилучення дітей із сім`ї в серпні 2021 року та влаштування їх до обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей міста Шостки, де вони перебувають і на сьогодні. Судом встановлено, що згідно висновку Святошинської РДА в м. Києві, відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , не приймає участі у його вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина та є підставою для позбавлення його батьківських прав(ас.18-20). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, серед яких, крім іншого, в пункті 2 зазначено ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 5 СК України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 цієї ж постанови вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у спр. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітньої особи, а відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 908 грн. 00 коп. за кожну, тобто 1816 грн. 00 коп.

Outcome: approved