Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 15.02.2013 р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі 1003/21001/2012 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" та вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору та судові витрати в сумі 187 569, 12 грн. боргу (з яких 181 673, 51 грн. прострочений борг, 2 296, 27 грн. прострочені відсотки, 3 599, 34 грн. пеня) та 1 875, 69 грн. судових витрат. 05.06.2013 р. були видані виконавчі листи, внаслідок чого було відкрито два виконавчі провадження - 19.07.2013 р. Постановою державного виконавця ВДВС Білоцерківського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження №38963694 за виконавчим листом №2/357/255/13 від 05.06.2013 р. про стягнення боргу з [PERSON] ; 27.01.2014 р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Голосіївського РУЮ м. Києва було відкрито виконавче провадження №38963781 за виконавчим листом №2/357/255/13 від 05.06.2013 про стягнення боргу з [PERSON] .. У результаті примусового виконання рішення суду виконавчі провадження були закриті. Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 65 881, 36 грн. у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за тривале невиконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 від 15.02.2013 р. (з яких 3 % річних від прострочених сум заборгованості за рішенням суду - 12 625, 98 грн; сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за рішенням суду - 53 255, 38 грн.). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та зазначив, що до даних правовідносин необхідно застосувати строки позовної давності у зв`язку із чим вимога по сплаті 3% річних може бути законною та обґрунтованою виключно у межах строку позовної давності, а саме від 24.10.2015 р. (три роки до моменту подання позовної заяви) та до повного виконання зобов`язання - 14.02.2018 р.. Також було надано розрахунок розміру 3% річних у зв`язку із застосуванням строку позовної давності. Просив застосувати строк позовної давності до пред`явлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 35 599, 17 грн. та задовольнити позов частково - стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за штрафними санкціями в межах строку позовної давності у розмірі 12 524, 77 грн.. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову та зазначив, що будь-які правовідносини між Позивачем та [PERSON] припинились у зв`язку із повною сплатою [PERSON] боргу по кредитному договору, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012, а тому [PERSON] не може бути солідарним відповідачем. Вказане аргументував тим, що 15.02.2013 р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 187 569, 12 грн.. 14.02.2018 р. виконавче провадження по виконанню вказаного вище рішення суду закрито у зв`язку із повною сплатою [PERSON] боргу. Представник позивача - [PERSON] , подала до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких обгрунтовувала вимоги щодо стягнення заборгованість у розмірі 65 881, 36 грн. у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за тривале невиконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 від 15.02.2013 р.. У відповідь на змінені позовні вимоги представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , подав відзиви на позовну заяву, в яких заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та зазначив, крім іншого, що задоволення вимоги по стягненню інфляційних втрат, в даному судовому провадженні, з моменту пред`явлення позовної заяви позивачем незаконно. Також посилався на необхідність застосування окремого строку позовної давності щодо вимог по стягненню інфляційних втрат, а саме із моменту подання Позивачем заяви про зміну предмету позовних вимог, а саме від 23.05.2016 р. (три роки до моменту висунення вимоги) та до повного виконання зобов`язання - 14.02.2018 р.). Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Предствник відповідачів в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог заперечує, просить частково задовольнити позов. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2007 р. між Позивачем та позичальницею [PERSON] було укладено кредитний договір №137, згідно якого Ощадбанк надав позичальниці 50 600, 00 доларів США. 18.03.2011 між Ощадбанком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір про переведення боргу №1 за умовами якого всі права та обов`язки позичальника за кредитним договором №137 від 15.03.2007 р. перейшли до [PERSON] .. В цей же день, 18.03.2011, було укладено договір поруки між Позивачем, [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] зобов`язався відповідати по зобов`язаннях за кредитним договором солідарно та у тому ж обсязі що й [PERSON] до повного виконання кредитних зобов`язань. 15.02.2013 р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 187 569, 12 грн.. 14.02.2018 р. було закрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище рішення суду у зв`язку із повною сплатою боргу. 20.06.2018 р. Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору, у задоволенні якого судом відмовлено. Постановою Апеляційного суду від 05.12.2018 р. по справі 357/11996/14-ц, апеляційну скаргу Ощадбанку задоволено частково та стягнено із [PERSON] 3% річних у розмірі 7145, 06 грн. За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що повне виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 про стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 187 569, 12 грн. було відбулося 14.02.2018 р.. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018р. у справі №922/4099/17. Таким чином у даних правовідносинах необхідно застосувати строк позовної давності у три роки. Обґрунтованими є доводи відповідачів з приводу застосування окремого строку позовної давності до вимоги по стягненню інфляційних втрат. Три проценти річних та інфляційні втрати є наслідком прострочення виконання основного зобов`язання і їх слід розглядати як самостійні негативні наслідки прострочення боржника, застосування яких може мати місце за вимогою кредитора. Отже, вони є додатковими вимогами, які можуть бути пред`явлені боржнику за весь період існування боргу і стосовно яких, відповідно, здійснюється самостійний перебіг позовної давності. До даних вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). А тому, переривання позовної давності за вимогами про стягнення боргу, які є самостійними, при відсутності визначених ст. 264 ЦК України підстав не має наслідком переривання позовної давності за додатковими вимогами. Тобто строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат необхідно рахувати не з моменту подання позовної заяви, а з моменту висунення позивачем вказаної вимоги у судовому провадженні, що відбулося шляхом подання позивачем заяви про зміну предмету позову від 22.05.2019 р.. У зв`язку із чим, вимога по сплаті 3% річних є законною та обґрунтованою виключно у межах строку позовної давності, а саме від 24.10.2015 р. (три роки до моменту подання позовної заяви) та до повного виконання зобов`язання - 14.02.2018 р.. Вимога по сплаті інфляційних втрат є законною та обґрунтованою виключно у межах строку позовної давності, а саме від 23.05.2016 р. (три роки до моменту висунення вимоги) та до повного виконання зобов`язання - 14.02.2018 р.. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] 52 276, 68 грн., (з яких: 3 % річних від прострочених сум заборгованості за рішення суду - 12 524, 77 грн.; сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за рішенням суду - 39 751, 91 грн.). Вимоги позивача по стягненню 65 881, 36 грн. суд вважає необґрунтованим. Щодо вимоги позивача стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати та 3 % річних, то суд зазначає наступне. Вимоги позивача про необхідність солідарного стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних не ґрунтуються на законі. Згідно ст. ст. 548, 553, 554, ЦК України, порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове стягнення боргу з позичальника свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення боргу, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки (правовий висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі 202/4494/16-ц). Оскільки інше договором поруки, укладеним 18 березня 2011 року між [PERSON] і Позивачем не встановлено, то дана порука не поширюється на спірні правовідносини щодо стягнення 3% річних. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. 14.02.2018 року винесено постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012 у зв`язку з повним виконанням рішення суду [PERSON] .. Таким чином, правовідносини між Позивачем та [PERSON] припинились у зв`язку із повною сплатою [PERSON] боргу по кредитному договору, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/21001/2012, а тому у [PERSON] не обтяжений солідарним обов`язком за пред`явленими вимогами. Тому, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial