Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

05 жовтня 2021 року представник заявника [PERSON] адвокат Сайченко Я.В. звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження в якій просила видати обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити перебувати в місці проживання/перебування [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] ; -заборонити наближатися на відстань у 100 метрів до місця проживання/перебування [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] ; - обмежити спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , шляхом заборони спілкування з дитиною без присутності уповноваженого представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради; - заборонити наближатися на відстань у 100 метрів до місця навчання малолітньої [PERSON] дошкільного навчального закладу № 376, за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.04.2016 року. 11.10.2018 року рішенням Балаклійського районного суду Харківської області шлюб розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, [PERSON] систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство над дружиною та донькою, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесних ушкоджень. Після розлучення, проживаючи окремо від дружини, [PERSON] систематично переслідував та погрожував розправою заявниці та малолітній доньці, що призвело, зокрема до завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості заявниці. Наразі, у Фрунзенському районному суді м. Харкова перебуває справа за №645/5127/20 за обвинуваченням [PERSON] , 1982 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.І ст.122 КК України. У провадженні Харківського апеляційного суду перебуває справа №610/1275/18 про визначення місця проживання дитини. Під час судового засідання, по справі №610/1275/18, що відбулося 09.08.2021 р. о 14:00 год. в Харківському апеляційному суді, біля приміщення судового залу, [PERSON] поводив себе агресивно, погрожував та намагався відібрати дитину. Адвокатом заявниці було повідомлено судову охорону та здійснено превентивні заходи, задля запобігання насильства відносно [PERSON] та її доньки. З огляду на численні погрози та побиття зі сторони [PERSON] , заявниця вкотре вимушена була змінити звичне місце проживання та орендувала квартиру, де наразі проживає разом з донькою. Органи Національної поліції, систематично нехтуючи правами заявниці, не вживають достатніх заходів для безпеки життя та здоров`я малолітньої дитини та самої заявниці. Багаторазові виклики поліції за телефоном «102» та заяви про вчинення злочину, ніколи не давали ефективного способу захисту заявниці, адже відділ поліції систематично, ігноруючи вимоги чинного законодавства, кримінальні провадження так і не розслідував, а інколи нехтував відкриттям проваджень. Вкотре, інцидент за участі [PERSON] стався 18.08.2021 року, коли він, прийшов до дошкільного навчального закладу №376, за адресою: [ADDRESS] , який відвідує малолітня [PERSON] . Вислідкувавши, коли вихователь вивела дітей на прогулянку, вихопив малолітню доньку, погрожуючи фізичною розправою виховательці даного навчального закладу [PERSON] , та намагався втекти з нею. За даним фактом негайно було викликано співробітників поліції та написано заяву за фактом здійснення [PERSON] сімейного насилля над донькою, відповідно до ст. 173-2 КУпАП, про що внесено відомості до журналу єдиного обліку за №17960. Наразі, малолітня [PERSON] , перебуває в постійному страху та емоційно виснажена від регулярних знущань та переслідувань з боку батька. При виді батька починає плакати та відмовляється розмовляти будь з ким, окрім матері. Обмежувальний припис необхідний [PERSON] у тому числі для того, щоб надати час постраждалій, від дій [PERSON] , оговтатися від стресу, перестати боятися за своє життя та здоров`я, надати можливість матері пояснити дитині про те, що вони в безпеці, що матері та донці нічого не загрожує. Вказаний час також необхідний малолітній дитині, щоб вона заспокоїлась та відчула контраст із проживанням без агресивного батька, який несе розлад та агресію у родину, не даючи можливості малолітній дитині та розвиватися у спокійній атмосфері, доброзичливій родині з належним культурними та етичними цінностями. Заявник [PERSON] , та представник заявника - адвокат Сайченко Я.В., в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Окрім того, заявник під час надання пояснень та під час проведення, за її клопотанням, допиту у якості свідка повідомила суду, що з червня 2020 року проживає у квартирі свого старшого повнолітнього сина за адресою вказаною у заяві. У цій квартирі і зареєстрована з серпня 2019 року. У даній квартирі до червня 2021 року вона проживала разом з повнолітнім сином, який є власником житла та сімнадцятирічним сином. Сини у неї від іншого шлюбу. З червня 2021 року, з ними у квартирі проживає і дочка [PERSON] . До червня 2021 року, дочка проживала майже рік, разом з батьком [PERSON] . Також повідомила суду, що в проміжок часу, між конфліктом з [PERSON] , який трапився в Харківському апеляційному суді 09.08.2021 року та подіями, які мали місце в дитячому садку 18.08.2021 року, вона добровільно надавала дочку [PERSON] для особистого спілкування. В останнє погрози, щодо застосування до неї фізичного насильства надходили від [PERSON] в телефонній розмові, яка мала місце всередині вересня 2021 року. Після цього, вона [PERSON] не бачила та не спілкувалася з ним. За результатами розгляду подій, які мали місце у дитячому садку 18.08.2021 року жодних процесуальних рішень, передбачених КУпАП не прийнято. У отриманій на запит відповіді від начальника відділу поліції зазначено про відсутність даних, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення. Інші докази застосування домашнього насильства ніж ті, що додані до заяви у неї на час судового розгляду відсутні. Заінтересована особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення телефонограми, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надано, а тому причини неявки [PERSON] суд визнав не поважними та розглянув справу за наявними доказами. Відповідно до ч.1\~ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.\~ Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши в судовому засіданні заявника та її представника,\~вивчивши та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 квітня 2016 року. Шлюб зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 80. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року, ухваленим у справі №610/1275/18, за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , разом із батьком [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Зазначене рішення суду не набрало законної сили у зв`язку з поданням апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. На даний час, апеляційний розгляд справи не завершено, остаточне рішення по справі не прийнято. Відповідно до обвинувального акту складеному у кримінальному провадженні № 12020220460001374 від 24.06.2020 року [PERSON] висунуто обвинувачення, серед іншого, і у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. За даним епізодом потерпілою є [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року призначено судовий розгляд кримінального провадження. На даний час триває судовий розгляд, остаточного рішення по справі не прийнято. З копії заяви від 18.08.2021 року вбачається, що [PERSON] звернулася до підрозділу національної поліції в Харківській області із заявою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, яке мало місце 18.08.2021 року в дитячому садку відносно їх спільної дочки [PERSON] . Відповідно до листа відділу поліції за №96аз/119-66/01 від 07.09.2021 р. на адресу представника заявниці за вказаним фактом відділом поліції проведено перевірку, в ході якої ознак складу кримінального правопорушення за вказаним фактом не встановлено. Законом України "Про доступ до судових рішень"\~встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Відповідно до ч.5\~ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень"\~судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної\~статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Слід зазначити, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні жодні данні про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. На порталі судової влади України відсутні дані і про надходження до судів матеріалів за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] . Разом з цим, у вказаному реєстрі судових рішень наявне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24.04.2018 року, ухвалене у справі № 610/543/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Даним рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 26.05.2018 року. У мотивувальній частині вказаного рішення суду зазначено, що дитина [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. Під час судового розгляду заяви були досліджені і надані заявницею на підтвердження вчинення домашнього насильства щодо дитини аудіо записи та відео записи. Даючи оцінку даним доказам, суд виходить з того, що вони об`єктивно не підтверджують обставини, на які заявниця посилається як на підставу своїх вимог, оскільки аудіо запис не має жодних ознак ідентифікації, а відеозапис не містить даних, які мали хоча б деяке відношення до домашнього насильства вчиненого [PERSON] відповідно до критеріїв визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до положень ст.350-2\~ЦПК України,\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Вказаний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1\~ст.1 зазначеного Закону,\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.24 вказаного Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною 2\~ст.3 вказаного Закону України\~визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з положеннями\~ст.26 вказаного Закону: - право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник; - рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків; - обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У частині 2\~ст.26 вказаного Закону\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У п.9 ч.1\~ст.1 вказаного Закону\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4\~ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.350-6\~ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. У постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц зазначено, що сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення особою насильства відносно заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Встановивши відсутність доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці та малолітньої дитини [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, зіставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси учасників справи, суд дійшов висновку, що аргументи заявниці не підтверджуються належними доказами та для виправдання такого серйозного втручання в життя [PERSON] не є достатніми. На думку суду, матеріали справи не містять доказів вірогідності вчинення в майбутньому заінтересованою особою домашнього насильства відносно заявниці та малолітньої дитини. Різного роду листи та звернення заявниці до правоохоронних, державних чи інших органів та установ, в яких заявниця вказує на вчинення [PERSON] домашнього насильства, не можуть підтвердити це за відсутності інших належних доказів, у сукупності з якими, можна було б дійти такого висновку. Адже, як вважає суд складні відносини між сторонами, судові справи, які тривали та тривають між ними, зовсім не є тими фактами, які сприяють добрим стосункам між ними. Законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству вимагає ретельної перевірки усіх обставин, аналізу наданих сторонами доказів, оскільки видача обмежувального припису стосовно кривдника, як спеціальний захід щодо протидії домашньому насильству, яка сама по собі у випадку її правомірності, певним чином обмежує права особи, у випадку ж необґрунтованої видачі, крім конкретних обмежень прав особи, є тим важким тягарем (моральним, психологічним), який безпідставно мусить нести особа, визнана необґрунтовано кривдником. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника та їх спільної дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, та того, що на заінтересовану особу поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. На підставі викладеного, ст.ст.1,\~24,\~26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed