Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради з позовною заявою в якій посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 листопада 2008 року. У вказаній квартирі на протязі 10 років ніхто не мешкав та договорів з комунальними підприємствами щодо надання послуг не укладав. Позивач звернулася до відповідача з проханням провести перерахунок заборгованості за послуги, на що їй було відмовлено. Окрім того позивачу повідомлено про необхідність терміново сплатити заборгованість за теплопостачання, в зв'язку з чим нею 13 листопада 2014 року було сплачено 500 грн. Тому позивач просить суд визнати недійсними нарахування і рахунок за послуги, що не замовлялись з центрального опалення по теперішній час, на які не було укладено відповідних договорів і зобов'язати відповідача відшкодувати зайво сплачені кошти в сумі 500 грн. та скасувати борг 9 280грн., який виник завдяки незаконному нарахуванню за минулий час. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши сторони, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.3/. КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, предметом діяльності якого є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, організаціям, установам незалежно від форм власності, згідно укладених договорів та угод. Відповідно до ЗУ "Житлово-комунальні послуги" відповідач надає фізичній особі - позивачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні теплової енергії за вказаною адресою. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами Житлового кодексу УРСР. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до вимог ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачання організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до постанови № 59 Кабінету Міністрів України "Про забезпечення дисципліни розрахунків за природний газ, теплову і електричну енергію" від 17 жовтня 2000 року споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню. Обов'язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідно якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок сторін, а не право. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не можу бути підставою для не сплати за фактично надані послуги, відповідальність за несплату за ці послуги мають нести наймач, на якого відкритий особовий рахунок, або власник житла з яким укладено договір про надання послуг, які згідно до закону є споживачами таких послуг. Позивач мотивував подання позову незгодою розміром грошових коштів, які були нараховані відповідачем для оплати за послуги теплопостачання, вважає нарахування заборгованості незаконною. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради не зверталося до позивача з вимогою щодо стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання і не пред'явив позовних вимог стосовно цього, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] до КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради щодо визнання недійсного нарахування та рахунків за послуги з теплопостачання та скасування боргу в сумі 9 280 грн. передчасними. Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача відшкодувати зайво сплачені кошти в сумі 500 грн., суд вважає їх безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази сплати позивачем вказаної суми. За ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed