Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

24 листопада 2020 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» (надалі також відповідач, ТОВ «Прінт Інжінірінг»), в якій просив: -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на його користь, заборгованість по заробітній платі в розмірі 23325 грн 21 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17610 грн 87 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 240 грн 52 коп; -стягнути з Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 23). Ухвалою суду від 29 січня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 542/1513/20 до 90 днів (а.с. 41). 04 лютого 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєю ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» надати до суду належним чином засвідчені копію наказу № 47-к від 03.09.2018 про прийняття [PERSON] , [INFO] , на посаду електрика дільниці Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг»; копію наказу № 20-к від 14.08.2020 про звільнення [PERSON] з посади електрика дільниці Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг»; довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] , [INFO] , із зазначення інформацій про те, який посадовий оклад був у [PERSON] на посаді електрика дільниці Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», починаючи з 01.01.2020 (а.с. 52-53). Ухвалою суду від 15 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 66). 07 квітня 2021 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Новосанжарську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» (а.с. 81-82). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що у період з 04 вересня 2018 року по 14 серпня 2020 року він працював на посаді електрика дільниці Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг». 14 серпня 2020 року він був звільнений із займаної посади за згодою сторін, але на час звільнення розрахунок з ним не був проведений. Він неодноразово звертався до керівництва підприємства з проханням провести виплату заборгованості із заробітної плати, але жодного разу відповіді не отримав, тому змушений звернутися з позовом до суду про виплату йому несплаченої заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні й компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року відповідачу надавався строк для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався, з огляду на що суд прийшов до висновку про можливість вирішити спір за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року залученій третій особі - Новосанжарській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» пропонувалось подати до суду письмові пояснення щодо позову. Третя особа, якій вказана ухвала направлялась на її зареєстроване місцезнаходження, від отримання такої ухвали з копією позовної заяви та повісткою - відмовилась, пояснення щодо позову до суду не надала. В судовому засіданні, що проводилося 08 червня 2021 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Товариство з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» в судове засідання не забезпечило явку свого уповноваженого представника. Про час, дату та місце судового засідання повідомлялось належним чином, шляхом направлення повістки на зареєстроване місцезнаходження юридичної особи (а.с. 137-139). Однак поштове відправлення з повісткою на 08 червня 2021 року повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи вимоги пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав повістку, а отже є належним чином повідомлений про судове засідання. Про причини неявки відповідач не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Третя особа Новосанжарська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце судового засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки на зареєстроване місцезнаходження такої філії (а.с. 134-136). Однак поштове відправлення з повісткою на 08 червня 2021 року повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відмовився». Враховуючи вимоги пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, третя особа вважається такою, що отримала повістку, а отже належним чином повідомлена про судове засідання. Про причини неявки третя особа не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Частиною 1\~статті 223 ЦПК України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був прийнятий з 04 вересня 2018 року на посаду електрика дільниці до Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» відповідно до наказу № 47-К від 03 вересня 2018 року, на підтвердження чого позивач надав до суду копію вкладишу до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 12). В подальшому [PERSON] звільнено наказом № 20-к від 14 серпня 2020 року з посади електрика дільниці за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 12). Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 Пенсійного фонду України, виданого [PERSON] , за період з квітня 2020 року по липень 2020 року включно була нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата, а саме: за квітень 4940 грн, травень 4940, червень 4723,72 грн та липень 6251,47 грн (а.с. 17). У зв`язку з тим, що позивач фактично не отримав заробітну плату за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року (по дату звільнення) і вона йому не була виплачена під час звільнення, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року, середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 15 серпня 2020 року по 17 листопада 2020 року, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та стягнення моральної шкоди. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України,\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116\~КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2 розділ ІІ Порядком обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до\~пункту 5\~розділу ІV\~Порядку основою\~для визначення\~загальної суми\~заробітку є\~середньоденна заробітна\~плата працівника,\~яка згідно\~з пунктом\~8\~цього Порядку\~визначається діленням\~заробітної плати\~за фактично\~відпрацьовані протягом\~двох місяців\~робочі (календарні)\~дні на\~число відпрацьованих\~робочих днів\~(годин),\~а у\~випадках,\~передбачених чинним\~законодавством -\~календарних днів\~за цей\~період. Відповідно до статей 1, 2, 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. \~ \~ \~ \~ Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи встановлено, і учасниками справи не спростовано, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Прінт Інжінірінг», обіймаючи посаду електрика дільниці НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг», у період з 04.09.2018 по 14.08.2020. У позовній заяві зазначено, що під час звільнення з підприємства позивача ТОВ «Прінт Інжінірінг» не було проведено остаточного розрахунку з ним, оскільки залишилась не сплаченою заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, що в загальній сумі становить 23325 грн 21 коп. Встановлюючи факт невиплати заробітної плати на момент звільнення позивача та визначаючи суму несплаченої позивачу заробітної плати, що повинна бути стягнута з відповідача на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги наданий позивачем реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 Пенсійного фонду України, що виданий [PERSON] (а.с. 13-18), в якому зазначено, що позивачу була нарахована страхувальником із кодом 35919996 (що відповідає коду ЄДРПОУ ВП Новосанжарська філія ТОВ «Прінт Інжінірінг»), заробітна плата за квітень 2020 року 4940 грн; травень 2020 року 4940 грн; червень 2020 року 4723,74 грн; липень 2020 року 6251,47 грн, що в сумі становить - 20855 грн 21 коп. Із вказаного реєстру вбачається, що, дійсно, за відповідний період така нарахована сума сплачена роботодавцем [PERSON] не була. Відомостей про нарахування позивачу заробітної плати за серпень 2020 року у розмірі 2\~470 грн, як ним це зазначено у позові, відповідний реєстр не містить. З огляду на викладене, заборгованість по заробітній платі перед позивачем з огляду на досліджений реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 Пенсійного фонду України складає 20855 грн 21 коп. (4940 грн + 4940 грн + 4723,74 грн +6251,47 грн). Крім того, на підтвердження невиплати нарахованих позивачу відповідачем сум заробітної плати, [PERSON] до суду надані відомості з виписки до договору № ZP01-2638510-0026108 АТ «Полтава-банк» щодо обслуговування карткового рахунку [PERSON] , на який здійснювалось нарахування заробітної плати (а.с. 117-119). Із вказаної виписки вбачається, що за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року [PERSON] від відповідача та його філії заробітної плати не отримував. Зокрема, встановлено, що [PERSON] у період з 08.01.2020 по 31.08.2020 отримав: 08.01.2020 заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за грудень 2019 року в розмірі 1760 грн 91 коп., 05.03.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за січень 2020 року в розмірі 1988 грн 35 коп., 17.04.200 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за лютий 2020 року в розмірі 1988 грн 35 коп., 09.06.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за лютий-березень 2020 року в розмірі 2988 грн 35 коп. Відомостей про перерахування заробітної плати на картковий рахунок позивача за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року вказана довідка АТ «Полтава-банк» не містить. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при звільненні [PERSON] з підприємства відповідачем не була здійснена виплата всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, зокрема, не виплачена належна йому заробітна плата з квітня 2020 року. Тому, враховуючи встановлений статтею 116 КЗпП обов`язок роботодавця проводити виплату всіх належних працівнику сум в день звільнення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як юридичної особи, до складу якої входить Новосанжарська філія ТОВ «Прінт Інжінірінг», невиплаченої [PERSON] заборгованості із заробітної плати, сума якої дорівнює 20855 грн 21 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з правил, встановлених Порядком обчислення середньої заробітної плати, що процитовані вище. Основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника. Зокрема, при визначені розміру середньоденної заробітної плати, суд бере до уваги, останні два місяці нарахованої заробітної плати, що передували звільненню, а саме: червень 2020 року 4723,74 грн та липень 2020 року 6251,47 грн. Оскільки відсутня інформація щодо графіку роботи за червень та липень 2020 року, то суд бере до уваги лист Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 27.07.2019 № 1133/0/206-19, з якого вбачається, що у червні 2020 року 20 робочих днів, а липні 2020 року 23 робочих днів. Розрахунок середньоденної заробітної плати суд здійснює наступним чином (п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати): суму нарахованої заробітної плати за червень та липень 2020 року необхідно поділити на суму робочих днів за червень та липень 2020 року. (4723,74 грн + 6251,47 грн) : (20 днів +23 дні) = 10975,21 грн : 43 дні = 255,24 грн. Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить 255 грн 24 коп. Оскільки [PERSON] був звільнений 14 серпня 2020 року, а день звільнення є останнім днем роботи, то період затримки розрахунку при звільненні рахується з 15 серпня 2020 року. Суд зазначає, що позивач у своєму позові просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по 17 листопада 2020 року. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, то питання про стягнення відповідних сум здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, а саме: за період з 15 серпня 2020 року по 17 листопада 2020 року. Враховуючи викладене, судом встановлено, що період затримки розрахунку при звільненні складає 65 днів, з огляду на те, що у серпні 2020 року 10 робочих днів, вересні 2020 року 22, жовтні 2020 року 21 та у листопаді 2020 року 12. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням заявлених позовних вимог [PERSON] становить: розмір середньоденної заробітної плати помножити на кількість днів затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 255 грн 24 коп. х 65 днів = 16590 грн 60 коп. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача складає - 16590 грн 60 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відповідно до процитованих вище норм встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими. Так, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі складає 20855, 21 грн., з яких: квітень 2020 року 4940 грн; травень 2020 року 4940 грн; червень 2020 року 4723,74 грн; липень 2020 року 6251,47 грн. Компенсація з цих грошових доходів станом на листопад 2020 року складає: місяць, рік; сума нарахованого доходу (грн); коефіцієнт приросту споживчих цін; сума компенсації (грн): квітень 2020 року 4940,00 грн; 1,113; за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року; 54,98 грн. травень 2020 року 4940,00 грн.; 1,093; за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року; 53,99 грн. червень 2020 року 4723,74 грн.; 1,072; за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року; 50,64 грн. липня 2020 року 6251,47 грн.; 1,057; за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року; 66,08 грн. Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за квітень 2020 року по липень 2020 року складає 225 грн 69 коп. (54,98 + 53,99 + 50,64 + 66,08). Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів підлягають задоволенню у сумі 225 грн 69 коп. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі в розмірі 20855 грн 21 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 16590 грн 60 коп. та компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 225 грн 69 коп. Отже, враховуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення відповідних сум, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В частині вирішення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. В прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг» суму завданої моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивача вказала на помилковості адресованих відокремленому підрозділу вимог позивача, та вказала на необхідності стягнення моральної шкоди саме з головного підприємства ТОВ «Прінт Інжінірінг». Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оцінюючи аргументи позивача, які ним наведені в обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд доходить висновку, що істотне та триваюче порушення права позивача на своєчасне і повне отримання заробітної плати, поставило останнього у скрутне матеріальне становище, призвело до негативних психо-емоційних переживань. Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода бездіяльністю відповідача, яка полягала у невиплаті йому належних сум заробітної плати. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн, що відповідає критеріям розумності та справедливості. Отже, позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 840 грн 80 коп. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 90,50% з розрахунку: 38171 грн 50 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 42176 грн 60 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 90,50 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 760 грн 92 коп. з розрахунку: 840 грн 80 коп. (сума сплаченого судового збору) х 90,50 % (відсоток задоволених позовних вимог). Відтак, відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 760 грн 92 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 28 від 16 листопада 2020 (а.с. 20-21), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с. 19), додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги № 28 від 16.11.2020 (а.с. 143), згідно з якою вартість правової допомоги становить 12000 грн, розрахунок за надання правової допомоги, згідно з яким вартість правової допомоги становить 12000 грн (а.с. 144), акт виконаних робіт (послуг) від 08 червня 2021 року на загальну суму 12\~000 грн (а.с. 145). На підтвердження факту оплати вказаної суми надані квитанції № 14 від 17 травня 2021 року на суму 6000 грн та № 32 від 20 жовтня 2020 року на суму 6000 грн, підписані адвокатом (а.с. 146). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Европейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Щербак Т.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , до 4000 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial