Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він і [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року, у період якого у них [INFO] народилася дитина [PERSON]. З квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] припинили сумісне проживання. Дитина залишилася проживати із матір'ю, яка перешкоджає спілкуванню батька із малолітньою дитиною. Рішенням органу опіки був визначений порядок спілкування батька із дитиною, який на теперішній час, оскаржується матір'ю в Дзержинському районному суді м.Харкова (справа №638/12278/15-ц). У вказаній судовій справі [PERSON] посилається на виписку №7704 Державної Установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН» від 06.10.2015 року, яка видана лікарем-психіатром [PERSON], у якій вказано, що батькові неможна спілкуватися з дитиною, тому що це шкодить здоров'ю останньої. Так, у вересня 2015 року [PERSON] звернулася за отриманням психіатричної допомоги дитині до Державної Установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН», де у поліклініці була прийнята лікарем-психіатром [PERSON], яка здійснила огляд дитини [PERSON] та завела відносно неї картку амбулаторного хворого №7704 від 18.09.2015 року. Такі дії лікаря-психіатра були вчинені без повідомлення батька дитини, без його згоди. 06.10.2015 року лікарем-психіатром [PERSON] був проведений повторний огляд малолітньої дитини [PERSON] та надано виписку №7704, у якій рекомендовано: "виключення психотравмуючого фактора (присутності батька)". Повторний огляд дитини був також проведений без повідомлення батька, а висновки щодо нього зроблені без його участі лише зі слів матері, з якою у останнього склалися вкрай неприязненні стосунки. Позивач [PERSON] вважає дії лікаря-психіатра такими, що порушують вимоги законодавства, зокрема ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу", щодо правил надання психіатричної допомоги неповнолітнім дітям без згоди обох батьків, а також його особисті права та права дитини на їх спілкування. Просить: заборонити здійснювати нагляд та подальше надання психіатричної допомоги лікарем-психіатром [PERSON] дитині [PERSON]; визнати незаконними дії вказаного лікаря щодо заведення амбулаторної картки хворого, огляду дитини та надання амбулаторної допомоги; скасувати медичну картку [PERSON]; визнати такою що не відповідає дійсності виписку із історії хвороби №7704 від 06.10.15 р. відносно дитини [PERSON] В уточненій позовній заяві від 01.12.2015 року позивач [PERSON] уточнив коло осіб, до яких заявлені позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із підстав вказаних в уточненій позовній заяві від 01.12.2015 року. Представник відповідача Державної Установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН» у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримали письмові заперечення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, просить розглядати справу без її участі, за участю її представника [PERSON] У судовому засіданні представник [PERSON] проти позову заперечував, вказав, що лікар-психіатр [PERSON] є висококваліфікованим спеціалістом, вона діяла виключно в рамках законодавства, не могла відмовити у надані медичної допомоги. Вважає, що медична картка і виписка не створюють прав і обов'язків, а тому вимога про їх скасування не є правовою, крім того [PERSON] не є особою, що має право на оскарження дій лікаря, оскільки не йому надавалася допомога. Вказав, що ніхто не може втручатися у лікарську діяльність. Зазначив, що батько дитини не заявляв до медичного закладу письмову не згоду із наданням його дитині психіатричної допомоги. Просить відмовити у позові. У судовому засіданні третя особа [PERSON], яка є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], заперечувала проти позову. Пояснила, що батько негативно впливає на дитину: критикує матір в її присутності и, маніпулює іграшками і речами - дарує, а потім забирає із собою, без згоди матері консультував дитину у лікаря, викликає міліцію та соціальні служби, необхідність спілкуватись з якими матері викликає у дівчинки стрес. Все це стало причиною нервових приступів у дитини, тому вона вимушена була терміново звернутися за медичною допомогою у поліклініку Державної Установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН». За чергою вона потрапила на прийом до лікаря-психіатра [PERSON], яка надала висококваліфіковану консультацію, після виконання рекомендацій стан дитини покращився. 05.10.2015 року батько насильно викрав дитину, що була на прогулянці із нянею, при цьому остання отримала тілесні ушкодження. Дівчинці був завданий тяжкий психологічний стрес, у зв'язку із чим мати повторно звернулася до лікаря-психіатра, яка після тривалого спілкування із дитиною, зробила висновок про необхідність обмежити її спілкування з батьком, як травмуючим психіку дитини фактором. Вважає, що вона як мати має право звертатися за медичною допомогою без згоди батька, оскільки у ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" вказано, що така допомога неповнолітнім особам надається на підставі дозволу законного представника. Заперечує проти доказів, що надані позивачем, оскільки висновки у документах були здійсненні без погодження із нею, за відсутності її та дитини. Просить відмовити у позовних вимогах. Представник треті особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення учасників, дослідивши докази, встановив наступне. Із копії свідоцтва серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Судом досліджена копія медичної картки амбулаторного хворого №7704 на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.175-180), яка була заведена 18.09.15 р. на підставі звернення матері [PERSON], відомості про батька відсутні. 18.09.15 р. запис про огляд дитини психіатром, опитана мати, на підставі чого встановлений діагноз, надані рекомендації. 06.10.2015 р. запис про огляд дитини у зв'язку із подіями 05.10.2015 року, пояснення матері, встановлений діагноз, що викликаний її викраденням батьком та сторонньою особою, рекомендовано: "виключення психотравмуючого фактору (присутності батька)", терапія. 20.10.15 р. та 11.11.15 р. записи про прийом батька без дитини, надана інформація про здоров'я дитини. Стаття 57 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши інші докази, суд вважає їх неналежними, а тому не приймає до уваги. Положеннями ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника амбулаторна психіатрична допомога неповнолітньому здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, положеннями статей 11 та 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що психіатричний огляд щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) проводиться за згодою її батьків чи іншого законного представника. Тому, лікар-психіатр повинен мати згоду обох батьків дитини, а у разі відсутності їх чи одного з них (дитина записана на підставі ст. 135 СК, один із батьків позбавлений батьківських прав, помер, тощо), на підставі згоди іншого законного представника дитини. Статті 15 та 16 Цивільного кодексу України вказують, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності посадових і службових осіб. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати позивача слід стягнути із відповідачів по справі.

Outcome: approved