Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

05 жовтня 2020 року адвокат Топчийов Євген Володимирович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся з позовною заявою до Соледарської міської ради, в якій просить: 1) скасувати арешт, накладений 17 вересня 2009 року на підставі постанови про арешти майна та оголошення на його відчуження, винесеної слідчим відділу ОВД і ОП ПО СУ УГУМВД України в Донецькій області на квартиру [ADDRESS] ; 2) виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис, внесений на підставі постанови про арешти майна та оголошення на його відчуження, винесеної слідчим відділу ОВД і ОП ПО СУ УГУМВД України в Донецькій області на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачу [PERSON] , її чоловіку [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частка по 1/3 частині належить квартира [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивача помер та вона у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, син позивача написав заяву про відмову від спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що виніс відповідну постанову через накладений постановою слідчого по ОВД відділу «ОВД та ОП ПО» СУ УГУМВД України в Донецькій області від 17 вересня 2009 року. Після цього з`ясувалось, що арешт був накладений в рамках кримінального провадження по справі № 1/1290/4/2011, по якій 16 травня 2013 року апеляційним судом Луганської області було ухвалено вирок. Вказаний арешт перешкоджає позивачу прийняти спадкове майно після смерті чоловіка, у зв`язку з чим вона змушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року залучено [PERSON] до участі\~у справі\~у якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~позивача, позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, у зв`язку з чим призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 29 жовтня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 29 жовтня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 11 годину 30 хвилин 23 листопада 2020 року, витребувано з Луганського апеляційного суду належним чином завірені копії: вироку Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2011 року та наявної в матеріалах кримінального провадження постанови про арешт майна, винесеної 17 вересня 2009 року слідчим відділу «ОВС та ОЗ ПО» СУ УГУМВС України в Донецькій області Кисельовим О.А., а також інформацію щодо того, чи направлявся виконавчий лист на виконання вказаного вироку в частині конфіскації належного засудженому [PERSON] майна. Підготовче засідання, призначене на 11 годину 30 хвилин 23 листопада 2020 року, не відбулось у зв`язку із надходженням повідомлення про замінування адміністративної будівлі суду та евакуацією співробітників та громадян з приміщення суду, з огляду на що було відкладене на 13 годину 15 хвилин 17 грудня 2020 року. 17 грудня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 13 годину 00 хвилин 25 січня 2021 року, зобов`язано Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати в строк до 25 січня 2021 року інформацію (у тому числі з Автоматизовної системи виконавчого провадження) щодо того, чи надходив на виконання виконавчий лист з виконання вироку Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2011 року, яким зокрема, [PERSON] , [INFO] , засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, в частині конфіскації належного останньому майна. Якщо так, то повідомити, на якій стадії перебуває виконавче провадження, заведене з виконання вказаного виконавчого листа, та надати належним чином завірену копію такого провадження. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року відкладено підготовче засідання на 13 годину 00 хвилин 17 лютого 2021 року у зв`язку з ненадходженням доказів. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду на 01 березня 2021 року. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , які про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки представнику безпосередньо у суді, не з`явились. До початку судового засідання на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Соледарської міської ради, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення повістки на офіційну електронну адресу) до судового засідання не з`явився. 28 жовтня 2020 року на адресу суду від секретаря Соледарської міської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, зауваживши, що рішення просять прийняти на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] , повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 9 ст. 128 ЦПК України засобами телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою, до судового засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 10 листопада 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Покровською сільською радою Артемівського району Донецької області (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 04 вересня 2007 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16241278 від 11 жовтня 2007 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить право власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5), що підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 2301703616 від 29 жовтня 2020 року (а.с. 26-28). 27 лютого 2020 року чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2020 року, виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області (зворот а.с. 6). Постановою приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області від 01 жовтня 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки на спадкове майно накладено арешт (а.с. 7). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 225750006 від 28 вересня 2020 року на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] постановою слідчого з ОВС відділу «ОВС та ОЗ ПО» СУ УГУМВС України в Донецькій області Кисельовим О.А. від 17 вересня 2009 року накладено арешт (а.с. 8), що підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 230171277 від 29 жовтня 2020 року (а.с. 31-32). З ухвали Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року вбачається, що вироком Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2011 року [PERSON] , [INFO] , засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Вказаною ухвалою ВССУ вирок суду частково змінено, при цьому покарання залишилось без змін (а.с. 12-17). Згідно інформації Луганського апеляційного суду № 5/2267/2020 від 09 листопада 2020 року відсутня можливість надати копії судових рішень та документів по справі, оскільки у зв`язку з проведення антитерористичної операції у м. Луганську Апеляційний суд Луганської області Указом Президента України від 12 листопада 2014 року № 867/2014 «Про внесення змін до мережі апеляційних судів» переміщений до м. Сєвєродонецька Луганської області. При цьому Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» утворено Луганський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у містах Луганську та Сєвєродонецьку, шляхом ліквідації Апеляційного суду Луганської області. Архівні справи за 2010-2013 роки до Луганського апеляційного суду на паперових та електронних носіях не передавалися. Доступу до архіву і, відповідно до кримінальних справ, які знаходяться у приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Луганську, тобто на непідконтрольній українському Уряду території, на даний час немає (а.с. 53). З відповідей Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 5474 від 22 січня 2021 року та № 8535 від 09 лютого 2021 року вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП-спецрозділ) на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 1-4\\11, виданий 13 жовтня 2011 року Апеляційним судом Луганської області про конфіскацію в дохід держави всього майна, що є особистою власністю засудженого [PERSON] . 11 вересня 2013 року за вказаною справою державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проводилися виконавчі дії, проте, згідно перевірки журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2015-2021 роки зазначене виконавче провадження за вказаний період на виконанні у відділі не значиться (а.с. 80-83, 87). Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна може призначатися за тяжкі та особливо тяжкі злочини лише як додаткове покарання і тільки у випадках, прямо передбачених у санкції статті, за якою кваліфіковане діяння засудженого. Згідно положень статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого. Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Після одержання виконавчого листа державний виконавець негайно перевіряє наявність майна засудженого, зазначеного в опису, виявляє інше майно, що підлягає конфіскації та складає акт опису та арешту цього майна. При наявності довідки про те, що опису майна не проводилося, державний виконавець вживає заходів до виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації шляхом направлення запитів до органів Міністерства доходів та зборів, органів Державної автомобільної інспекції, реєстраційної служби тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходження майна. У разі виявлення майна державний виконавець складає опис цього майна. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законодавством України. Частка майна засудженого в спільній власності з іншими особами, яка підлягає конфіскації, визначається судом. Після виконання виконавчого документа про конфіскацію майна державний виконавець робить відповідні відмітки про виконання і повертає його відповідному суду. Тобто, конфіскація майна полягає у безоплатному вилученні майна, що належить особі на праві приватної власності на підставі рішення суду. Відповідно конфіскація майна не є пожиттєвою та не може поширюватись на майбутнє. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15, від 04 лютого 2020 року у справі № 910/7781/19. Згідно із частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з приписів частин 3-5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас, статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно. Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 911/1247/18). Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19. Наявність арешту на майні перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право власності в порядку спадкування, що безумовно є порушенням прав позивача та підставою для задоволення позовних вимог. Разом з тим, ураховуючи, що померлому [PERSON] належала лише 1/3 частина квартири [ADDRESS] , позовні вимоги підлягають частковому задоволенню саме у скасуванні арешту з 1/3 частини вказаної квартири.

Outcome: partial