Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАОП «Промінь», в якому просить розірвати договір оренди землі від 01.11.2006 року за №739, який укладений між [PERSON] та ПАОП «Промінь» і зареєстрований 23.03.2007 року за №040769800376 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», строком на 25 років, на земельну ділянку загальною площею 3,125 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0096, яка належала [PERSON] відповідно до державного акту ІІ-ХР №059846, виданого 22.08.2001 року та зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №340. На обґрунтування позову позивач зазначив, що він 18.08.2020 року став власником земельної ділянки кадастровий номер 6323381200:13:000:0096, загальною площею 3,125 га, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, яку він успадкував за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Успадкована земельна ділянка відповідно до договору №739 від 01.11.2006 року, укладеного з [PERSON] , перебуває в оренді ПАОП "Промінь", строком на 25 років. Він має намір, як новий власник, самостійно використовувати земельну ділянку і отримувати дохід, так як сума орендної плати є недостатньою і не відповідає його потребам. Договором оренди, передбачено підстави розірвання договору у зв`язку з переходом права власності на дану земельну ділянку до другої особи. У зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку перейшло до нього 18.08.2020 року, а подальше використання земельної ділянки на умовах, запропонованих ПАОП "Промінь" є невигідним, позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ПАОП "Промінь". Від представника відповідача ПАОП «Промінь» - адвоката Кадуна П.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, так як 10 червня 2013 року між [PERSON] за дорученням з однієї сторони та ПОАП «Промінь» було підписано Додаткову угоду, де пункт 14.5 договору оренди викладено у новій редакції: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору». В зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лобач Н.І., надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що в додатковій угоді підпис в графі орендодавець [PERSON] виконано не [PERSON] . При цьому при складанні заповіту спадкодавцем йому було передано огигінал договору оренди землі та додаткової угоди від 10.06.2013 в якій відсутній пункт про зміну пункту 14.5 Договору оренди. З 2013 року спадкодавець проживала в м. Харкові, а з 2014 виїхала та проживала в Російській Федерації. Також дана додаткова угода не зареєстрована в реєстрі прав та обтяжень на нерухоме майно і відповідно не набула чинності, оскільки п.18 умов договору визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Представник відповідача ПАОП «Промінь» - авокат Кадун П.В. подав заперечення на відзив в яких зазначив, що 01.11.2014 року приватним натаріусом Ковтун Л.О. було посвідчено заповіт [PERSON] , а отже посилання представника позивача, що вона не проживала з 2013 року на території Красноградського району не відповідає дійсності. Також вказує на те, що [PERSON] була громадянкою Російської Федерації, а відповідно до українського земельного законодавства вона не могла мати у власності земельну діялнку для ведення товарного сілськогосподарського виробництва. За таких умов вважає, що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими, в зв`язку з чим вказаний позов не підлягає задоволенню. Представник позивача [PERSON] адвокат Лобач Н.І., в судове засідання не з`явилась від неї до суду надійшла письмова заява відповідно до якої вона просить розгляд справи проводити без її участі та позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАОП "Промінь" - адвокат Кадун П.В. на розгляд справи не з`явився. В поданій до суду заяві, просив розглянути справу без його участі на підставі наявних в ній доказів та відмовити в задоволенні позову. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАОП "Промінь" 01.11.2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки №739 (надалі Договір оренди), кадастровий номер 6323381200:13:000:0096 загальною площею 3,125 га, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, строком на 25 років, який зареєстрований 23.03.2007 року за №040769800376 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.8-10). [PERSON] померла [INFO] , її майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер 6323381200:13:000:0096 загальною площею 3,125 га, успадкував за заповітом [PERSON] , який 18.08.2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, на момент розгляду справи дане свідоцтво є чинним та не скасованим, а також ніким не оскаржується (а.с.6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6323381200:13:000:0096 загальною площею 3,125 га позивач зареєстрував 18.08.2020 року (а.с.7). Позивач [PERSON] , як новий власник земельної ділянки, зазначає, що бажає розірвати з ПАОП «Промінь» договір оренди його земельної ділянки, так як його не задовольняє розмір орендної плати і він бажає самостійно обробляти земельну ділянку, про що він звернувся до ПАОП «Промінь» із відповідною заявою 27.08.2020 року (а.с. 12). На підставі ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі" (чинної на момент розгляду справи) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно з п.1.1 Договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку. Відповідно до п.3.1 Договору оренди - договір укладено сторонами на 25 років, починаючи з дня його державної реєстрації. Однак, п.14.5 Договору оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАОП "Промінь" передбачено, що підставою для зміни або розірвання договору є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря. Таким чином, як загальною, так і спеціальною нормами права встановлений принцип пріоритетності договору. Отже, при вирішенні цього спору слід, перш за все, керуватися положеннями договору оренди землі. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Частиною першою статті 2 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що новим власником земельної ділянки після смерті [PERSON] став [PERSON] 18.08.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є усі підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року, який був укладений між [PERSON] та ПАОП "Промінь", у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку до другої особи. При цьому позивач [PERSON] звертався до ПАОП «Промінь» з відповідною заявою від 27.08.2020 року в якій повідомив відповідача, що не має наміру продовжувати дію договору оренди, оскільки має намір самостійно обробляти земельну ділянку та просив розірвати договір у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку да нього, як спадкоємця (а.с. 12). Щодо посилання представника відповідача на існування додаткової угоди від 10.06.2013 року до основного договору №739 від 01.11.2006 року, суд зазначає наступне. Матеріали справи містять копію додаткової угоди наданої представником відповідача адвокатом Кадуном П.В. про зміни до договору оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року (а.с. 25), де пункт 14.5 договору оренди викладено у новій редакції: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору». При цьому представником позивача адвокатом Лобач Н.І. надано суду копії додаткової угоди в якій відсутній пункт про зміну пункту 14.5. Договору оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року. Матеріали справи не містять даних про реєстрацію додаткових угод до основного договору оренди землі в реєстрі прав та обтяжень на нерухоме майно, а от же вони не набули чинності, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи сторін щодо посилання на відповідні додаткові угоди. Так, п.18 договору оренди землі №739 від 01.11.2006 року передбачено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Згідно ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже з наданих матеріалів справи встановлено, що надана представником відповідача додаткова угода від 10.06.2013 року про зміни до договору оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року, не зареєстрована у встановленому законом порядку, а отже права та обов`язки зазначені в ній не виникли. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд розглянувши дану справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказах, які надані сторонами та досліджені судом, прийшов до висновку, що право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] , а отже до нього перейшли права і обов`язки за договором оренди земельної ділянки №739 від 01.11.2006 року, у тому числі право на розірвання договору оренди. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з викладеним з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved