Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить визнати незаконними дії Комунального концерну «Центр комунального сервісу» при вимаганні від позивача сплати заборгованості та щомісячних платежів для оплати послуги утримання будинків та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS], невиконанні зобов'язань щодо вказаної квартири, надсилання погроз та ігнорування звернень; скасувати заборгованість позивача за утримання будинку і прибудинкової території станом на дату постановлення рішення суду; зобов'язати Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» при нарахуванні щомісячних платежів для оплати послуг утримання будинків та прибудинкових територій по квартирі [ADDRESS] не застосувати тарифи після 20-го числа без законних підстав та стягнути з відповідача 12 000 грн. на компенсацію моральних збитків, завданих позивачу вказаними незаконними діями відповідача (а.с.1-2, 50-52, 120-123). Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2013 р. задоволено заяву [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і скасовано судовий наказ від 18.05.2013 року за заявою КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва та відповідач з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звертались. З жовтня 2015 р. відповідач надсилає позивачу листи про заборгованість, що виникла з грудня 2005 року та додатково направляє щомісячні квитанції з поміткою, що застосовуються тарифи після 20-го числа, чим з перевищенням своїх повноважень продовжує виставляти невірні рахунки за житлово-комунальні послуги до цього часу. Станом на 01.12.2016 р. нарахований відповідачем розмір заборгованості 17465,45 грн. Крім того, відповідач не надає відповіді на письмові та усні звернення позивача стосовно вирішення ситуації, що склалась. Працівники ЖРЕО №408 не надають позивачу довідку про склад сім'ї форми-3а, аргументуючи наявністю заборгованості та погрожують внести позивача до Єдиного реєстру боржників. Посилаючись на ст. 257 ЦК України, позивач зазначає, що заборгованість до 01.12.2013р. повинна бути анульована. Стосовно розрахунків після 01.12.2013р., то через безпідставне застосування тарифів після 20-го числа, вважає, що розрахунки невірні і не можуть бути оплачені, тим більше через невиконання попередніх зобов'язань. А оскільки позивачу виставляються рахунки за прибудинкову територію, яка не визначена, то право позивача на достовірність інформації про послуги порушено, у зв'язку з чим позивач вважає що заборгованість має бути скасована та сплачена моральна шкода за тривале ігнорування прав позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (а.с. 56, 57). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених в письмових запереченнях (а.с. 22-24). Представник третьої особи Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено, заяв чи клопотань до суду не направила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач проживає у [ADDRESS] За нормою ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Статутом відповідача визначено, що Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» є комунальним господарським об'єднанням комунальних підприємств, які здійснювали діяльність щодо обслуговування житлового і нежитлового фонду та щодо забезпечення надання комунальних послуг власникам/наймачам/орендарям житлового та нежитлового фонду м. Києва. До складу концерну входять ряд підприємств (учасників концерну), що засновані на комунальній власності територіальної громади м. Києва, у тому числі Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (п. п. 1.2, 1.3 Статуту Комунального концерну «Центр комунального сервісу», а.с. 41-49). Згідно п. 1.5 Статуту відповідача, учасники концерну зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності, господарську самостійність, діють на підставі своїх статутів в частині, що не суперечить цьому Статуту. Відповідно п. 2.1.3 Статуту комунального концерну «Центр комунального сервісу», концерн створений з метою створення оптимальних умов для контролю за вжиттям заходів, спрямованих на зменшення розмірів дебіторської та кредиторської заборгованості учасників концерну. Згідно п. 2.2.1 Статуту комунального концерну «Центр комунального сервісу», основними напрямками діяльності концерну є забезпечення ведення центрального обліку дебіторської та кредиторської заборгованості учасників концерну з метою забезпечення погашення дебіторської заборгованості та розрахунків по зобов'язаннях, які виникли перед кредиторами. Відповідно п. 10, 12 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» житловий фонд Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва визначено передати новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (а.с. 115, 116). На підставі вказаного рішення Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано розпорядження від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва». Пунктом 1 розпорядження встановлено закріпити з 16.02.2015 року на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та елементи благоустрою. З матеріалів справи убачається, що послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS] на даний час надає КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (а.с. 117). Відповідно п. 1 рішення Київської міської ради від 14.05.2015 року № 467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу» Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва включено до складу комунального концерну «Центр комунального сервісу» (а.с. 25-26). Як встановлено у судовому засіданні, станом на 23.03.2017 року за квартирою [ADDRESS] в м. Києві рахується заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 18107,69 грн. (а.с. 78-79, 80-82). ЖРЕО № 409 на адресу позивача направлявся припис щодо наявного боргу за комунальними послугами та квартирну плату. Також повідомляв позивача стосовно відповідальності у разі невиконання припису та несплати заборгованості (а.с. 15, 16). Крім цього, Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» також направляв позивачу повідомлення та приписи щодо сплати заборгованості (а.с. 18, 38). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримував житлово-комунальні послуги, а тому між позивачем та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, яким попередньо надавались такі послуги, виникли правовідносини за якими позивач, як споживач, зобов'язувався оплачувати спожиті послуги. Згідно роздруківки по особовому рахунку позивача, [PERSON] не виконував свої зобов'язання в частині щомісячної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок виконавця (виробника) проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 р. № 970 затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі. Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг і фізичних та юридичних осіб, яким надаються послуги. Порядок не лише визначає механізм здійснення підприємствами житлового господарства перерахунку, а й реалізує право споживачів на зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при настанні згаданих умов. У разі надання послуг не в повному обсязі або зниження якості послуг, постачальник зобов'язаний здійснити перерахунок їх вартості в сторону зменшення (ст. 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги»). При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що є порушенням умов договору в розумінні ст. 526, ст. 530 ЦК України, так як є невиконанням зобов'язання, повинен бути належним чином зафіксований. У разі, якщо від виконавця надійде відмова в задоволенні акта-претензії, споживач має право зобов'язати виконавця здійснити перерахунок в судовому порядку (п. 5 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та п. 39 Правил). Крім того, виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON] в Комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь яких сум є правом кредитора. Зобов'язання відповідача щодо списання заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав. Посилання позивача на те, що заборгованість за утримання будинків і прибудинкової території має бути скасована відповідно ст. 257 ЦК України є безпідставною, оскільки вказаною нормою закону визначені строки позовної давності, які мають застосовуватись за клопотанням відповідача при розгляді судом спорів, у тому числі за вимогами кредиторів до боржників. У даному спорі такі вимоги відповідачем до позивача не заявляються. Також в судовому засіданні не було встановлено, що на момент направлення приписів та попереджень була відсутня заборгованість позивача за сплату житлово-комунальних послуг, позивач не сплачує рахунки кожного місяця, тому відсутні підстави для визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання відповідача скасувати заборгованість, при цьому відповідач діяв в межах своїх повноважень, передбачених статутом. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення позивачу Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» погроз. Також не надано доказів щодо існування у відповідача будь яких зобов'язань перед позивачем щодо квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4 розпорядження КМДА «Про рекомендації щодо нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в місті Києві» від 02.06.2017 року № 667, рекомендувано виконавцям послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій застосовувати тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлені для розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у разі: надання субсидій для відшкодування витрат на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; наявності заборгованості за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за попередні періоди, щодо якої не укладено договір про реструктуризацію; невиконання умов договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за попередні розрахункові періоди. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання позивачем. Як зазначено вище, у позивача існує заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим вимоги про не застосування тарифів після 20 числа є не обґрунтованими та безпідставними. Отже, з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» у частині вимог щодо визнання незаконними дії відповідача при вимаганні від позивача сплатити заборгованість та щомісячних платежів для оплати послуг утримання будинків та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS], невиконанні зобов'язань щодо вказаної квартири, надсилання погроз, скасування заборгованості позивача станом на дату постановлення рішення суду, зобов'язання відповідача при нарахуванні щомісячних платежів для оплати послуг не застосувати тарифи після 20-го числа без законних підстав, оскільки рахунки надходять із запізненням, слід відмовити. В решті вимог слід зазначити наступне. За нормою ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Представник позивача зазначила що неодноразово зверталась до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» із заявами щодо нарахованої заборгованості позивача, однак у письмовому вигляді їй відмовили прийняти заяву, а в телефонному режимі будь яку інформацію не отримали (а.с. 40). Згідно до п. 2.2.8 Статуту комунального концерну «Центр комунального сервісу», основними напрямками діяльності концерну, серед іншого, є прийом споживачів, проведення систематичної інформаційно-роз'яснювальної роботи щодо порядку надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що вона та позивач жодної відповіді на звернення не отримували, при цьому вона неодноразово зверталася із заявами для з'ясування нарахованого боргу за телефонами до відповідача, при цьому за телефоном [NUMBER] зареєстрували її звернення та повідомили його реєстровий номер 11. На підтвердження зазначених доводів позивачем надано роздруківку ПАТ «Укртелеком», з якої вбачається, що позивач 28.09.2016 року телефонував за номерами [NUMBER], [NUMBER], які вказані у повідомленні відповідача щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 18, 40). Представником відповідача суду не надано будь яких доказів у спростування цих вимог, у тому числі надання позивачу відповіді на його звернення. Відповідно ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»). У зв'язку з цим суд вважає, що позов у частині вимог про визнання неправомірними дії Комунального концерну «Центр комунального сервісу» стосовно не надання відповіді на звернення [PERSON] в особі представника [PERSON] від 28.09.2016 року підлягає задоволенню, відповідно вимог вищенаведеної ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Через ненадання інформації Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» звернень позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 12 000,00 грн. Судом встановлено, що позивач зверталася до відповідача на підставі норм Закону України «Про звернення громадян». Частинами 1, 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, моральні страждання позивача полягають у не розгляді його заяв відповідачем, не надання запитуваних документів та інформації, чим порушенні права позивача. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв'язку з ненадання відповідей на звернення, що завдало істотних порушень прав позивача, призвело до моральних переживань через неотримання інформації. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 12 000 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 300 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду через неотримання відповіді на його звернення. Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial