Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема: - заборонити кривднику [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , з постраждалою [PERSON] ; - заборонити кривднику наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборонити кривднику контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою; - заборонити кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; Заяву мотивує тим, що проживає спільно без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Починаючи з 2017 року і по сьогоднішній день [PERSON] вчиняє відносно неї систематичне психологічне домашнє насильство, яке проявляється в погрозах різного характеру, застосуванні фізичної сили, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. Крім того, заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні підстави, особливо у нічний час та перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння. Такі дії чоловіка завдають шкоди її психічному здоров`ю та терпіти таке вона не в змозі. Незважаючи на неодноразові звернення заявника [PERSON] із відповідними заявами до ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо нескінченних конфліктів та домашнього насильства з боку [PERSON] , останній своєї поведінки не змінив та продовжує вчиняти домашнє, в тому числі психологічне насильство щодо заявника. Результатів не дали і неодноразові профілактичні бесіди працівників поліції із [PERSON] щодо недопущення протиправної поведінки та недопустимості вчинення насильства у сім`ї. Більше того, заінтересовано особою [PERSON] не виконувався та грубо було порушено вимоги, виданого 22 липня 2021 року ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області термінового заборонного припису серії АА №181257, згідно якого кривднику [PERSON] було заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених у ній, та просив таку задоволити. На запитання суду додав, що на підтвердження мотивованості заявленої вимоги до матеріалів поданої заяви додано усі наявні у заявника докази, інших доказів надати не бажає та клопотань про їх витребування не заявляє. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Його неявка у відповідності до положень ч.1 ст.350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду наступні показання, згідно яких зазначила, що неодноразово була очевидцем протиправних дій [PERSON] щодо своєї дружини [PERSON] . Пояснила, що одного разу, точно дати не пригадує, і сама стала жертвою протиправних діянь [PERSON] , який її штовхнув, коли вона намагалась заступитись за заявницю [PERSON] . Додала, що дії [PERSON] по вчиненню, як психологічного, так і фізичного насильства щодо дружини [PERSON] носять систематичний характер. Ухвалою судді від 16.08.2021 року, заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Заслухавши пояснення представника заявника, покази свідка, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступних підстав. Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник [PERSON] обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство, як психологічного, так і фізичного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру та винесений терміновий заборонний припис не реагує та продовжує свою протиправну діяльність. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису. Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що заявник, зазначаючи про вчинення заінтересованою особою [PERSON] відносно неї систематичного домашнього насильства, не представила суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Більше того, клопотань про витребування таких доказів, за наявності у неї перешкод щодо самостійного представлення суду таких, не заявляла. Як пояснив в судовому засіданні представник заявника, заявником подано усі наявні у неї докази на підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги. Оглянувши матеріали справи судом встановлено, що заявником долучено до такої на підтвердження своїх вимог лише копію заяви від липня 2021 року (а.с.10) про звернення до ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області із проханням вжити заходів щодо чоловіка [PERSON] , а також копію термінового заборонного припису серії АА №181257, виданого 22 липня 2021 року ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо [PERSON] . Однак, доказів на підтвердження того, що [PERSON] було порушено встановлені в терміновому заборонному приписі заборони суду не представлено, а саме: копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та копії постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Інших доказів на підтвердження заявленої вимоги до матеріалів заяви заявником не долучено. Оцінюючи надані свідком в судовому засіданні покази суд надає таким віри і вважає, що такі не суперечать матеріалам справи, однак, на думку суду, не є достатніми, тобто не є такими, які б у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування у даній справі. Оскільки суд у відповідності до ч.3 ст.89 ЦПК України надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, який міститься у справі. А відтак суд приходить до висновку, що в справі відсутні докази на підтвердження зазначених у заяві обставин та підставності застосування заявленої вимоги у вигляді видачі обмежувального припису. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, а тому в заяві відмовляє у зв`язку із недоведеністю.

Outcome: dismissed