Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій редакції якого просив стягнути з підприємства відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати в сумі 41 067 грн. 55 коп.. В обґрунтування позову посилався на те, що 26.07.2011 року він був зарахований на посаду заступника директора по збуту ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром". 07.11.2011 року позивач був призначений на посаду заступника генерального директора по збуту ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром". 23.01.2012 року він був звільнений з посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Проте, під час його звільнення не була в повному обсязі сплачена заробітна плата. Відповідно до видаткового касового ордеру від 30.07.2012 року позивачу була виплачена уся заборгованість по заробітній платі лише 30.07.2012 року, із затримкою на 6 місяців 7 днів. За даними ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром" розмір середньої заробітної плати позивача на момент звільнення складає 6 499, 90 грн., розмір середньоденної заробітної плати - 295 грн. 45 коп.. Таким чином, розмір грошової компенсації у вигляді середнього заробітку за весь час затримки (6 місяців 7 днів) по день фактичного розрахунку складає 6 499,90 грн. (розмір середньої заробітної плати за весь час роботи на підприємстві) х 6 місяців затримки по виплаті заробітної плати + 38 999, 40 грн. (295,45 грн. х 7 днів затримки по виплаті) = 41 067 грн. 55 коп.. Позивач в судове засідання не з'явився, проте присутній в судовому засіданні його представник [PERSON], підтримав уточнені позовні вимоги, просивши про їх задоволення, не заперечуючи про проведення судового засідання в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник підприємства відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судової повістки, яка отримана підприємством відповідача 16.10.2014 року, причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що представник відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, доказів про поважність неодноразових неявок у судові засідання суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України „Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач працював на підприємстві відповідача з 26 липня 2011 року та наказом від 29 липня 2011 року № 51к, [PERSON]І зараховано на посаду заступника директора по збуту та капітальному будівництву. 23 січня 2012 року [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом № 63. Копії вищеперелічених наказів знаходиться в матеріалах цивільної справи. Листом від 18 червня 2014 року позивач звертався до адміністрації ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром" із заявою, якою просив виплатити заборгованість по заробітній платі. В матеріалах справи міститься довідка ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром", відповідно до якої розмір середньої заробітної плати [PERSON] на момент звільнення складає 6499,90 грн., середньоденна заробітна плата на момент звільнення - 295 грн. 45 коп.. З видаткового касового ордеру вбачається, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 869 грн. 34 коп. [PERSON] було виплачено 30 липня 2012 року із затримкою на 6 місяців 7 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати в день звільнення належних працівникові сум, підприємство повинно виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при наявності вини власника або уповноваженого органу. Судовим розглядом встановлено, що позивача було звільнено 23.01.2012 року. Зі змісту прибуткового касового ордеру № 12 від 30.07.2012 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі було виплачено 30 липня 2012 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були сплачені належні йому від підприємства, установи організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності вини. Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", а саме п. 32 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ № 100 (далі Порядок № 100), передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПрАТ „Інститут Укроргверстатінпром" середньоденна заробітна плата на момент звільнення [PERSON] становить 295 грн. 45 коп.. Кількість днів затримки у період з 23.01.2012 року по 30.07.2012 року складає 139 днів, тому середня заробітна плата за час затримки при розрахунку при звільненні складає 41 067, 55 грн. (139 х 295,45). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved