Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 02.11.2006 року вона була прийнята на роботу до ДП Донецька залізниця на посаду приймальник поїздів, з 08.07.2016 року прийнята до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Згідно до Наказу №» 4693/ДН-ос від 10.07.2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Проте після звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, тобто відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 5327 грн. 10 коп., компенсацію за 47 днів щорічної відпустки у розмірі 7100 грн. 84 коп. та вихідну допомогу у розмірі 4868 грн. 20 коп. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь вищезазначені суми. 2. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явилась, позов просила розглянути за своєї відсутності (а.с.4), вимоги задовольнити. 3. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" - Парахотін А.П., який діє на підставі Довіреності, від 09 листопада 2018 року (а.с.44) про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідно до наданого 04.04.2019 року відзиву на позовну заяву (а.с.52-54), зазначив що ПАТ«Укрзалізниця» як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від25червня 2014р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, м. Горлівка у відповідача з 20.03.2017 відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк, м. Горлівка, м. Ясинувата. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб . Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк та м. Горлівка місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Крім того, відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Також зазначив, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Таким чином та враховуючи, що відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» відмовити у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 4. Відповідачем подано клопотання від 20.03.2019 року про продовження строку надання відзиву на позовну заяву (а.с.42) ІІІ. Процесуальні дії у справі. 5. Ухвалою підготовчого засідання від 04.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, встановлений порядок з`ясування обставин (а.с.73). 6. Ухвалою суду від 11.05.2019 року витребувано з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області інформацію з системи персоніфікованого обліку (ОК-5), щодо суми доходу [PERSON] , станом на теперішній час (а.с.87). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 7. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 02.11.2006 року вона була прийнята на роботу до ДП Донецька залізниця на посаду приймальник поїздів, з 08.07.2016 року прийнята до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». (а.с.9-13). 8. З 20.03.2017 року у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» був встановлений простій, згідно наказу начальника дирекції від 17.03.2017 року №236/ДНД та наказу начальника регіональної філії. (а.с.18-19). 9. Згідно до Наказу №» 4693/ДН-ос від 10.07.2017 року [PERSON] було звільнено з 17 липня 2017 року, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією за невикористану відпустку - 47 днів (а.с.13,34). 10. Відповідно до розрахунків заробітної плати [PERSON] (а.с.23-26), їй була нарахована заробітна плата у період: -за квітень 2017 року 3662 грн. 63 коп., в тому числі оплата вимушеного простою 3595 грн. 64 коп., сума до виплати 2912 грн. 46 коп.; -за травень 2017 року 1566 грн.42, в тому числі оплата вимушеного простою 1537 грн. 76 коп., сума до виплати 1245 грн. 58 коп.; -за червень 2017 року 921 грн. 42 коп., в тому числі оплата вимушеного простою 904 грн. 56 коп., сума до виплати 732 грн.70 коп.; -за липень 2017 року 15524 грн. 99 коп., в тому числі оплата вимушеного простою 90 грн. 45 коп. та 171 грн. 22 коп., компенсація за невикористану щорічну відпустку, у розмірі 47 днів 8931 грн. 88 коп., вихідна допомога при звільненні 6047 грн. 45 коп. сума до виплати 12 405 грн.40 коп. 11. Відповідно до довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення [PERSON] , за період роботи з 27.02.2016 року по 26.02.2017 року та з 27.02.2017 року по 26.02.2018 року, становить 47 днів невикористаної відпустки (а.с.2-28). 12. З копій табелів обліку використання робочого часу відносно бухгалтера "станції Микитівка" [PERSON] за період з квітня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що посадовий оклад становить 5394 грн., з 01.04.2017 року зазначено про простій, відомості з 18.07.2017 року не зазначені (а.с.20-24). 13. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.95-96), розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] (код [NUMBER] ) за березень 2017 року становить 5844 грн. 46 коп., за квітень - липень 2017 року дані відсутні. V. Оцінка суду. 14. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. 15. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 17. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 16. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 18. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. 19. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». 20. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. 21. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 22. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 23. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. 24. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 25. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. 26. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. 27. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. 28. Відповідно до вимогст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 29. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих до суду документів [PERSON] дійсно працювала у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця» бухгалтером. 17 липня 2017 року позивач була звільнена з роботи на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, що підтверджено Копією трудової книжки. ( а.с.9-13). 30. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач [PERSON] перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. 31. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. 32. Суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, починаючи з квітня 2016 року, а позивача звільнено 17 липня 2017 року. Крім того, як вбачається з відомості на виплату грошей №23 за березень 2017 року відповідачем було частково нараховано та виплачено заборгованість по заробітній платі працівникам ДС "Микитівка" (а.с.57). 33. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст.ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. 34. Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 01.04.2017 року по 17 липня 2017 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст.1 Протоколу №1. 35. Суд приймає до уваги як належний доказ по справі надані позивачем розрахункові листи за період березень - липень 2017 року, відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою та Табелі обліку робочого часу за період з квітня 2017 року по липень 2017 року, а також Наказ про звільнення позивача з роботи, оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, оскільки факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано. 36. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за 47 днів щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку, суд виходить з наступного. 37. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. 38. Відповідно до положень п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13 січня 2004 року № 5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. 39. Наявність невикористаних днів відпустки [PERSON] підтверджується довідкою-розрахунком, відповідно до якої за період роботи з 27.02.2016 року по 26.02.2017 року та з 27.02.2017 року по 26.02.2018 року, кількість невикористаних днів відпустки останньої становить 47 днів (а.с.29), також наказом (розпорядженням) № 4693/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) (а.с.34), тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 40. Крім того, відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. 41. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про звільнення [PERSON] №4693/ДН-ос від 10.07.2017 року (а.с.34), позивач має право на отримання вихідної допомоги в розмірі одного середнього місячного заробітку. Така допомога не була їй виплачена і зазначена обставина за наявними матеріалами справи відповідачем визнається. 42. У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що право позивача на отримання компенсації за 47 днів невикористаної щорічної відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку 8931 грн. 88 коп. та 6047 грн. 45 коп. є безспірним, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині. 43. Суд не бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості з заробітної плати з квітні 2017 року по липень 2017 року та розрахунок заборгованості компенсації за невиплачену відпустку й розрахунок заборгованості вихідної допомоги при звільненні (а.с.31-33) надані позивачем та зроблені бухгалтером [PERSON] , оскільки зазначені розрахунки не відповідають вимогам до оформлення документу, не завірені належним чином та їх достовірність викликає у суду сумніви. 44. В той же час, суд приймає за основу, як належний доказ, надані позивачем розрахунки заробітної плати за квітень 2017 року - липень 2017 року ВП ДС "Микитівка" "ДДЗП" філії Дон. Зал" ПАТ (ас.23-26), з яких вбачається, що загальна сума заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року, заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку та компенсацію за невикористані 47 днів щорічної відпустки становить 17 296 грн. 14 коп., яку суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] , з урахуванням вирахуваних обов`язкових платежів та податків. 45. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 46. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 47. Згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019рік», встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року у сумі 1921 грн. 48. Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою 04.03.2019 року, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved