Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» філії АТ «Укрексімбанк» у м.Харкові керуючий філією Вострецов О.Ю. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №8192969197 від 28.10.2015, викладеним в новій редакції Додатковою угодою №8192969197ГМ/2015-12 від 19.12.2015 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що згідно з Договором про відкриття карткового рахунка та кредитної лінії № 8192969197 від 28.10.2015, викладеним в новій редакції Додатковою угодою №8192969197ГМ/2015-12 від 19.12.2015 (Кредитний договір), що укладені між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] , останньому було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки, з лімітом заборгованості не більше 4 000 гривень, терміном користування до 30.11.2018 року, з оплатою процентів в розмірі 40 % річних. Вказує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 за № 567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», (скорочене найменування - АТ "Укрексімбанк"). Кредитним договором передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати усі умови Кредитного договору, у тому числі здійснювати погашення Кредиту відповідно до умов договору (п. 2.4. Кредитного договору) та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом (п.2.10. Кредитного договору). У зв`язку із припиненням відповідачем платежів за Кредитним договором, порушенням своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, відповідно до умов договору, була нарахована пеня (п.8.1.1., 8.1.2. Кредитного договору). Таким чином, у відповідача перед позивачем існує заборгованість у загальному розмірі 10711,52 грн. (станом на 09.09.2020), яка складається з наступного: 2999,22 гри. - заборгованість за основним боргом; 4404,24 гри. - заборгованість за процентами; 828,14 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 652,55 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 567,41 гри. - три проценти річних; 1259,96 гри. - інфляційне збільшення суми боргу. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 068-27/374 від 30.01.2019, претензію за вих. № 068-27/381 від 23.01.2020 із визначенням розміру та строків погашення заборгованості за Кредитним договором, однак відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 10 711 грн. 52 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України). 23.11.2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява зі збільшеним розміром позовних вимог (а.с.37-38).. Не змінюючи предмету чи підстав позову, остаточно представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №8192969197 від 28.10.2015, викладеним в новій редакції Додатковою угодою №8192969197ГМ/2015-12 від 19.12.2015 станом на 07.10.2020 у сумі 13 471,52 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Сума заборгованості складається з: 3999,94 гри. - заборгованість за основним боргом; 6030,33 гри. - заборгованість за процентами; 930,84 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 805,75 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 597,42 гри. - три проценти річних; 1107,24 гри. - інфляційне збільшення суми боргу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 11.11.2020 та позовну заяву з доданими до неї документами було направлено за місцем реєстрації відповідача, однак поштовий конверт повернуто без вручення адресатові з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.55). 22.01.2021 відповідач особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.11.2020 та позовну заяву з доданими до неї документами (а.с.58). Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви додано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, де зазначено про те, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик у судове засідання та копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів за місцем реєстрації та шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання у формі смс-повідомлень (а.с.60, 62, 64). Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України). Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ухвали суду від 24.03.2021, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 19.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Додаткову угоду №8192969197ГМ/2015-12 до Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії від 28.10.2015 №8192969197 (а.с.17-23). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 за № 567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», (скорочене найменування - АТ "Укрексімбанк"). Відповідно до пункту 2.4. Договору позивач та відповідач домовилися про відкриття позивачем відповідачу кредитної лінії, у межах якої позивач надає відповідачу кредит з лімітом не більше - 4000,00 (чотирьох тисяч) гривень, для проведення операцій із застосуванням картки, а відповідач зобов`язується повернути кредит позивачу та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.6. Договору кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме до 30.11.2018. Доказів продовження строку дії кредитної лінії матеріали справи не містять. Пунктом 2.10 угоди визначено, що за користування Кредитом Клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати Банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40% річних. Нарахування процентів за користування клієнтом кредитом здійснюється банком у валюті карткового рахунку щомісяця, в останній банківський день місяця та в день припинення дії кредитної лінії (для процентів за кредитом), а у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом - у день надходження на картковий рахунок грошових коштів, за рахунок яких така прострочена заборгованість (її частина) буде погашена, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом на початок кожного календарного дня поточного місяця, розмірів процентних ставок, визначених згідно з умовами цього договору, фактичної кількості календарних днів у поточному місяці та фактичної кількості календарних днів у поточному році. Нарахування процентів за користування кредитом банк здійснює починаючи з першого календарного дня, наступного за днем видачі кредиту/виникнення овердрафту, по день погашення відповідно кредиту (п.5.33, 5.4. кредитного договору). Права та обов`язки позичальника визначені розділом 7 Договору. Зокрема, позичальник зобов`язався сплачувати Банку суми всіх операцій, комісійної винагороди, штрафних санкцій та інших платежів, які стали наслідками або виникли у зв`язку з використанням Основної картки та Додаткових карток. Боржник зобов`язувалась сплачувати банку проценти, нараховані за користуванням кредитом, щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані, а в разі припинення дії кредитної лінії - не пізніше першого банківського дня, наступного за днем в якому клієнт зобов`язаний погасити банку усю існуючу заборгованість (п.7.2.15 кредитного договору). Згідно до п.7.2.14 договору, позичальник зобов`язаний погасити банку усю заборгованість за кредитом у день припинення кредитної лінії. Відповідно до п. 8.1.1 Договору у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом відповідач сплачує позивачу за кожний день прострочення пеню. Факт ознайомлення відповідача з вказаними умовами договору підтверджується його підписом у Додатковій угоді від 19.12.2015. Банк повністю виконав свої зобов`язання за Договором, що підтверджується поточною випискою за контрактом від 07.10.2020. З поточної виписки по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, разом з тим, кредит банку не повернув. З наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 07.10.2020 має заборгованість у сумі 13471,52 грн., яка складається з наступного: 3999,94 грн. - заборгованість за основним боргом; 6030,33 грн. - заборгованість за процентами; 930,84 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 805,75 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 597,42 грн. - три проценти річних; 1107,24 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Відповідачу було надіслано претензію вих. № 068-27/374 від 30.01.2019, претензію за вих. № 068-27/381 від 23.01.2021 з вимогою погасити заборгованість. Однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Укрексімбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Сторонами погоджена річна процентна ставка у розмірі 40 % річних, пеня за прострочення зобов`язання ( п. 8.1.1. - 8.1.3. Договору). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами нарахованими; пеню, нараховану на прострочену заборгованість за процентами; пеню нараховану на прострочену заборгованість за основним боргом, а також три проценти річних та інфляційне збільшення. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З Додаткової угоди від 19.12.2015 вбачається, що строк кредитування встановлений до 30 листопада 2018 року (а.с.18). Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 30.11.2018 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, починаючи з 01.12.2018 за відповідачем почала обліковуватись непогашена заборгованість за процентами, яка до 07.10.2020 включно склала 3055 грн. 30 коп. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення процентів в сумі 6030,33 грн. є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 3055,30 грн., інша сума процентів нараховувалась Банком за межами строку кредитування, а тому в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився 30.11.2018, а тому Банк має право на стягнення пені тільки до 30.11.2018 включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 930,84 грн. та пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 805,75 грн. були нараховані Банком в період з 10.06.2019 по 07.10.2020 та з 08.10.2019 по 07.10.2020 відповідно, тобто за межами строку кредитування, у зв`язку з чим в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми боргу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК після закінчення строку кредитування, тобто з 01.12.2018 року по 07.10.2020 (строк зазначений позивачем у позові). Так, згідно розрахунку заборгованості за вказаний період Банком були нараховані три проценти річних у загальному розмірі 597,42 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у загальному розмірі 1107,24 грн. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 3999,94 грн. Як вбачається з Додаткової угоди №8192969197ГМ/2015-12 до Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії від 28.10.2015 №8192969197 відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. В позові Банк просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 3999,94 грн., тобто в межах встановленого кредитного ліміту. Таким чином, з урахуванням того, що у справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ «Укрексімбанк», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за основним боргом станом на 07.10.2020 у розмірі 3999,94 грн. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості станом на 07.10.2020, яка складається з наступного: 3999,94 грн. - заборгованість за основним боргом; 3055,30 грн. - заборгованість за процентами; 597,42 грн. - три проценти річних та 1107,24 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65,03 %), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1366 грн. 93 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial