Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 14 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 69-608-851-2-17-Г, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 57 200,00 грн. зі платою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,00 % річних на строк до 13 квітня 2021 року. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року станом на 02 листопада 2017 року загальна заборгованість становить у розмірі 91 166,80 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 57 200,00 грн., заборгованості по відсоткам за період з 01 травня по 31 жовтня 2017 року у розмірі 1 931,70 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 5 720,00 грн., штрафу у розмірі 26 315,10 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 02 листопада 2017 року у розмірі 91 166,80 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 27 липня 2018 року протокольною ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 12 жовтня 2018 року ухвалою суду витребувано у Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» належним чином завірені матеріали кредитного договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року, належним чином завірену виписку із особового рахунку руху коштів за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Мегабанк" та [PERSON] , належним чином завірену копію Правил обслуговування клієнтів в Публічному акціонерному товариству «Мегабанк», розширений розрахунок заборгованості за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року про споживче кредитування із зазначенням всіх платежів здійснених по тілу кредиту, відсотках, пені із зазначеними відсотками (процентними ставками) та кількістю днів. 12 жовтня 2018 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13 грудня 2018 року ухвалою суду заяву Акціонерного товариства «Київенерго» про залучення до участі у справі правонаступника позивача задоволено повністю та постановлено залучити до участі у справі правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» - Акціонерне товариство «Мегабанк» (61002, вул. Алчевських, 30, м. Харків, ЄДРПОУ 09804119). Крім того, 13 грудня ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 14 березня 2019 року ухвалою суду визнано заявлений представником відповідача [PERSON] відвід головуючому судді необґрунтованим, провадження у справі зупинено, справу передано для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. 02 листопада 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Арапіної Н.Є. відмовлено. 06 листопада 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 30 листопада 2020 року ухвалою суду клопотання представника позивача Шкляєва Кирила Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду. 01 грудня 2020 року ухвалою суду клопотання представника позивача Шкляєва Кирила Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду. 23 червня 2021 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду. Крім того, 23 червня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 14 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 69-608-851-2-17-Г, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 57 200,00 грн. зі платою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,00 % річних на строк до 13 квітня 2021 року (а.с. 8, 9, 10). 07 червня та 14 вересня 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року (а.с. 11, 12). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року станом на 02 листопада 2017 року загальна заборгованість становить у розмірі 91 166,80 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 57 200,00 грн., заборгованості по відсоткам за період з 01 травня по 31 жовтня 2017 року у розмірі 1 931,70 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 5 720,00 грн., штрафу у розмірі 26 315,10 грн. (а.с. 5, 13-20). Позивач просить розірвати кредитний договір № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем істотних умов договору щодо строків повернення кредитних коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Як визначено у ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Предметом доказування є доведення наявності істотного порушення договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Судом встановлено, що відповідачем порушено істотні умови кредитного договору № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року щодо строків повернення кредитних коштів, внаслідок чого у [PERSON] станом на 02 листопада 2017 року наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 57 200,00 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору: розірвати кредитний договір № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 57 200,00 грн. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Тому підлягає стягненню з відповідача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 57 200,00 грн. Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за період з 01 травня по 31 жовтня 2017 року у розмірі 1 931,70 грн.. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно п. 1.1 кредитного договору визначено сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10,00 % річних. Судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: заборгованість по відсоткам за період з 01 травня по 31 жовтня 2017 року становить у розмірі 1 931,70 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 5 720,00 грн. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, № 444/484/15ц від 12.12.2018 року. Таким чином, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 5 720,00 грн Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 26 315,10 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно п. 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Судом перевірено розрахунок штрафу, відповідно до п. 6.3 кредитного договору та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: сума штрафу становить у розмірі 26 315,10 грн. За встановлених обставин позовні вимоги Акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково: розірвати кредитний договір № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «Мегабанк», код ЄДРПОУ 09804119, адреса місцезнаходження: 61002, вул. Алчевських, 30, м. Харків, заборгованість за кредитним договором № 69-608-851-2-17-Г від 14 квітня 2017 року станом на 02 листопада 2017 року у розмірі 85 446 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 80 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 57 200,00 грн., заборгованості по відсоткам за період з 01 травня по 31 жовтня 2017 року у розмірі 1 931,70 грн., штрафу у розмірі 26 315,10 грн. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 1600 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 85 446,80 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 504,00 грн. (85 446,80 грн. х 100% : 91 166,80 грн. =94 % х 1600 грн.). Крім того, при поданні заяви позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру, тому суд приходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial