Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] та витребування вказаної квартири із чужого незаконного володіння [PERSON] Треті особи [PERSON], [PERSON] заявили самостійні вимоги та пред'явили позов про застосування наслідків недійсності нікчемних угод, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4577090 від 30.07.2013 року 21:31:52 на ім'я [PERSON]; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7275107 від 30.07.2013 року 22:53:45 на ім'я [PERSON]; про визнання права власності в порядку спадкування за законом в порядку представлення після смерті [INFO] [PERSON] на 1/4 частину вищевказаної квартири за кожним та витребування вказаного нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники вимоги позову підтримали та суду пояснили, що [INFO] померла його мати [PERSON] та після її смерті залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яку вона прийняла після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON], але юридично не оформила. В травні 2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати Свідоцтво про право власності не має можливості, оскільки в серпні 2013 року з'ясувалося, що право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за іншою особою - [PERSON], яка придбала вказану квартиру 30.07.2013 року у [PERSON] При цьому йому стало відомо, що [PERSON] отримав вказану квартиру у власність на підставі укладеного 25.05.2000 року між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу. Оскільки про укладання цього договору стало відомо лише через тринадцять років, враховуючі, що [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі та були зареєстровані в ній до моменту смерті, він вважає договір підробленим та звернувся до суду за захистом свого порушеного права, просив про задоволення данного позову. Позивачка [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що вона та її брат [PERSON] є спадкоємцями за правом представлення після смерті бабусі [PERSON], яка до моменту смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Про те, що квартира переоформлена на іншу особу їй стало відомо в серпні 2013 року, після чого вона звернулася з даним позовом до суду. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав проти задоволення позову письмові заперечення. Представник [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на правомірне набуття нею права власності на спірну квартиру. Третя особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовів не заперечувала. Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Миколаївської області, та Товарна Біржа "Нерухомість-Центр" свого представника до суду не направили. Представник приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] позовні вимоги пітримав частково, заперчував проти задоволення вимог в частині скасування реєстраційних написів, оскільки на його думку, права на їх пред'явлення позивачі не мають. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19.09.1999 року (а.с. 143). [PERSON] є сином [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є дітьми другого сина [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 12-13). На підставі Свідоцтва про право власності на житло, що видане 14.05.1993 року Житлово-комунальним управлінням Черноморського судобудівного заводу на підставі розпорядження від 06.05.1993 року №207 квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] (а.с.144). [INFO] [PERSON] помер. (а.с.137) 20.07.1999 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів автомобіль марки "ВАЗ-2103", двигун [NUMBER], кузов № [NUMBER], шасі [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Заповіт посвідчений нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] за №1-1426. ( а.с.147 ) Спадкоємець за заповітом [PERSON] в передбаченому законом порядку спадщину не прийняла. 07.02.2013 року дружина спадкодавця [PERSON] подала заяву до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с. 136). [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті спадщину після смерті [PERSON] на своє ім'я вона не оформила. (а.с.121) Син спадкодавця [PERSON] як спадкоємець першої черги 23.05.2013 року подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.120). 19.06.2013 року до нотаріальної контори надійшли анологічні заяви від онуків спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями за правом представлення, оскільки їх батько [PERSON] помер [INFO]. (а.с.148,152,153) Під час підготовки до видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було виявлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS], є не [PERSON] (після смерті якого [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав), а інша особа. 26.11.2014 року нотаріусом були видані постанови про відмову у видачі Свідоцтв про право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими відмовлено у вчиненні нотраіальної дії у зв'язку з тим, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за іншою особою. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто успадкувати спадкоємці можуть лише то майно, що належало спадкодавцю. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, Свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такою вимогою особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тобто винесення нотаріусом в установленому порядку мотивованої постанови, яка може бути оскаржена до суду. Оскільки нотаріусом у видачі Свідоцтв про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] позивачам відмовлено, їх позовні вимоги про визнання права власності підлягають судовому розгляду, але задоволені бути не можуть виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в ході розгляду справи, 25.05.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Данний договір був посвідчений на Товарній біржі "Нерухомість Центр". Копія договору містить реєстраційний напис КП ММБТІ №91 1496 від 25.05.2000 року. (а.с.82) Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.07.2013 року 21:35:55, індексний номер 7272297, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4577090 від 30.07.2013 року 21:31:52 (а.с.52) Реалізуючи своє право на розпорядження своєю власністю, 30.07.2013 року [PERSON] продав вищевкзану квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 48). Згідно вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Дані договора на момент винесення судом рішення є дійсними. При цьому вони відносяться до оспорюваних договорів та не можуть бути нікчемними в силу частини 2 статті 215 ЦК України, оскільки їх недійсність законом не встановлена. На підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2013 року. (а.с. 46) На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] не набули права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на квартиру [ADDRESS], оскільки ця квартира не відноситься до складу спадщини, що відкрилась після її смерті. За такого в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] слід відмовити. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивачів на висновок науково-дослідного експертно-криміналістичного центра №976/977 від 17.06.2014 року, яким встановлено, що підпис у графі "продавець" в оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що був укладений 25.05.2000 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений на ТБ "Нерухомість-Центр" за №42 виконаний не [PERSON] а іншою особою, оскільки він не може бути підставою для включення квартири [ADDRESS] до складу спадкового майна після смерті [PERSON] Позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4577090 від 30.07.2013 року 21:31:52 на ім'я [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7275107 від 30.07.2013 року 22:53:45 на ім'я [PERSON], є похідними від вимог про визнання права власності, оскільки право на витребування майна від добросовісного набувача, має лише його власник. За такого вони задоволенню також не підлягають. Позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемних угод також не можуть бути задоволені судом, оскільки, як зазначено вище, договора купівлі-продажу від 25.05.2000 року та від 30.07.2013 року не є нікчемними договорами. Крім того судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання за ними права власності. За такого в задоволенні обидвох позовів слід відмовити в повному обсязі за безпідставності їх вимог. В силу ст.88 ЦПК України, виходячі з того, що позовні вимоги про визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння майна суд рахує як одну майнову вимогу, за їх пред'явлення судовий збір з позивачів достягненню не підлягає. За пред'явлення вимог про скасування реєстраційних написів судовий збір також сплачений в повномі обсязі. (а.с.45,46,47,126 том 2)

Outcome: dismissed