Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 702 від 23.11.2012 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 702 від 23.11.2012 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 45000 грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитом з терміном погашення не пізніше 22.11.2022 року. В якості забезпечення позовних вимог між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 23.11.2012 року, відповідно до п. 1.1, 3.2 якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за зазначеним договором утворилася заборгованість. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року по цивільній справі № 409/516/18 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором № 702 від 23.11.2012 року у розмірі 72225,32 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.11.2018 року. Станом на 19.06.2020 року заборгованість за Кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачами не виконане, що підтверджується виписками по рахункам Позичальника. В зв`язку з тим, що відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов Кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом (п. 1.5.1.1. - до моменту закінчення терміну, на який надано кредит). Станом на 19.06.2020 року в результаті не вжиття заходів позичальником та поручителем щодо погашення заборгованості перед банком, існує нестягнута за рішенням суду заборгованість за кредитним договором № 702 від 23.11.2012 року, яка складає 20708,75 грн, в тому числі: проценти за користування Кредитом за період з 20.02.2018 по 15.11.2018 - 5194,94 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 1503,86 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 2735,03 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту за період з березня 2017р. по червень 2020р - 3759,30 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020р. - 7515,62 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 20708,75 грн, а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги свого позову, та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання 26.10.2020 року та 18.11.2020 року не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. 18.11.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2018 року по цивільній справі № 409/516/18 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено, що відповідно до кредитного договору № 702 від 23.11.2012 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 45000 грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитом з терміном погашення не пізніше 22.11.2022 року. В якості забезпечення позовних вимог між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 23.11.2012 року, відповідно до п. 1.1, 3.2 якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2018 року по цивільній справі № 409/516/18 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором № 702 від 23.11.2012 року у розмірі 72225,32 грн, а також судовий збір в розмірі 1762 грн. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 5-7), з урахуванням заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2018 року по цивільній справі №409/516/18, починаючи з 20.02.2018, заборгованість за кредитним договором № 702 від 23.11.2012 складає 20708,75 грн, в тому числі: - проценти за користування Кредитом за період з 20.02.2018 по 15.11.2018 - 5194,94 грн; - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 1503,86 грн; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 2735,03 грн; - інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту за період з березня 2017р. по червень 2020р - 3759,30 грн; - інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020р. - 7515,62 грн. Відомостей щодо сплати заборгованості в сумі 72225,32 грн, що стягнута рішенням суду з відповідачів не надано. Також із виписок банку вбачається, що сплат після ухвалення рішення судом не було. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 4, 5 ст.82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від від 16.11.2018 року по цивільній справі №409/516/18 позов позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості солідарно відповідачів заборгованість за укладеним договором відновлювальної кредитної лінії № 702 від 23.11.2012 року у розмірі 72225,32 грн. З описової та мотивувальної частини рішення вбачається, що стягнута заборгованість складається з такого: - борг за кредитом - 33566,15 грн; - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 19.02.2017р. - 26252,75 грн; - інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту за період з липня 2015р. по січень 2018 р. - 2184,61 грн; - інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за період з серпня 2014р. по січень 2018р. - 8378,88 грн; - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.07.2015р. по 19.02.2018р. - 478,80 грн; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 19.02.2018р. - 1364,13 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.11.2018 року та є приюдиційним у даній справі. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк видав відповідачеві кредит в сумі 45000 гривень строком до 22.11.2022 року, 15.03.2018 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором , а також отримав судовий захист своїх прав (рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року, що набрало законної сили 16.11.2018), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту (а.с. 22-23). Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів прострочених процентів за користування Кредитом за період з 20.02.2018 по 15.11.2018 в розмірі 5194,94 грн задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідачів трьох процентів річних за прострочення сплати боргу кредитом за період з з березня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 3759,30 грн та інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту за період з 20.02.2017 року по 18.06.2020р - 1503,86 грн, то в цій частині позовні вимоги відлягають задоволенню виходячи з наступного. Станом на 19.06.2020 доказів того, що заборгованість, що стягнута з відповідача за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року сплачена суду не надано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2ст.625 ЦК України). Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. В цій частині вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий розрахунок є правильним. Щодо вимог про солідарне стягнення 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 2735,03 грн та інфляційних втрати банку за прострочення сплати відсотків за кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020р за - 7515,62 грн при цьому надавши розрахунок. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). З наданого позивачем розрахунку три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. та інфляційних втрати банку за прострочення сплати відсотків за кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020 року вбачається, що банком розрахунок здійснено як з урахування процентів, стягнутих з відповідачів за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року, так і процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 20.02.2018 року по 15.11.2018 року. Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020 року позивач просить застосувати правила ст. 625 ЦК України до суми нарахованих відсотків, за рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.10.2018 року. Сума 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 8 «розрахунок 3% річних за несвоєчасну сплату процентів по кредиту» становить 1785,15 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 31.12.2016 року, термін сплати яких настав 17 лютого 2017 року. Розрахунок інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з березня 2017 по травень 2020 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 5 «розрахунок суми витрат від інфляції по прострочених відсотках» становить 5330,37 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2016 року, термін сплати яких настав 17 лютого 2017 року. Вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом за період з 20.02.2018 по 15.11.2018 року в розмірі 5194,94 грн, не підлягають задоволенню, а тому суд вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 5194,94 грн прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за користування кредитом за період з 20.02.2018 по 15.11.2018 року. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 12378,68 грн, з яких: три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 1503,86 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2017р. по 18.06.2020р. - 1785,15 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту за період з березня 2017р. по червень 2020р - 3759,30 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за кредитом за період з березня 2017р. по червень 2020р за - 5330,37 грн. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню 628,24 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial