Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Відповідач на підставі заяви без номера від 24.02.2012 року отримала у позивача кредит в сумі 2 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % в рік на суму залишку заборгованості, з можливістю зміни кредитного ліміту та з кінцевим терміном повернення. Вказуючи на те, що [PERSON] не виконує своїх договірних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 06.02.2019 року виникла заборгованість на суму 12 913 грн. 56 коп., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості та судових витрат по справі. Оскільки ціна позову по вказаній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказаний спір не підпадає під положення ч. 4 ст. 247 ЦПК України у якій передбаченні спори які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, дана справа є малозначною, а тому відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вона була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] , в порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив на позов у якому вказала, що позов заявлений не визнає з наступних підстав. Так, відповідачем [PERSON] вказано, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта і Тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які відповідач вважає, необґрунтованими, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить, 2189,67 грн., в той час, як нарахована пеня в сумі складає - 9631,77 грн. З огляду на те, що нарахована пеня близько в 4,4 рази перевищує розмір заявленої позивачем заборгованості за простроченим тілом кредиту (2189,67 грн.) та в близько 32 раз перевищує суму кредитного ліміту, що відповідно до підписаної відповідачем заяви мав бути встановлений (300,00 грн. ), відповідач вважає за доцільне зменшення розміру даної неустойки судом до справедливого рівня. ! В той же час, відповідач [PERSON] зазначила, що у відповідності ст. ст. 256-258 ЦК України, просить суд, при прийнятті рішення застосувати позовну давність . В свою чергу, позивач АТ КБ "ПриватБанк" до суду 23.05.2019 року подав до суду відповідь на відзив у якому вказав, що підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача .Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. За несвоєчасне виконання відповідачем [PERSON] її кредитних зобов`язань були нараховані пеня і штрафи, які передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг. Договрі укладений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому позивач просить суд повністю задоволити його позовні. Відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на позов у якому вказала, що позивачем надано до суду відповідь на відзив, додатками до якого являються документи належним чином не завірені мають незрозуміле походження. При цьому, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування позивачем не надана. У даній відповіді, на думку відповідача, твердження позивача, щодо існування Пам`ятки клієнта в одному примірнику, який був наданий відповідачеві разом з кредитною карткою, побудоване на припущеннях та жодними доказами не підтверджено. Пам`ятки клієнта відповідач не отримувала. А отже, вказує, що не можливо встановити дійсний склад правовідносин, що виникли між сторонами та наявність у відповідача певних зобов`язань перед позивачем. В той же час /Позивачем не подано до суду доказів оформлення та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, і тарифів на які посилається позивач. В своєму запереченні відповідач загалом зазначає, що з позивачем не надано доказів того, що кредитна Картка передбачена Умовами заяви, була випущена, видана і використовувалась відповідачем, як і не надано відомостей, що підтверджують строк дії такої картки, що є істотними умовами договору, а також відсутні докази зарахування кредитних коштів на карту. Самі матеріали справи не містять на думку відповідача відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 12 913 грн. 56 коп., враховуючи, що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту визначено на рівні лише 300 грн., а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 2 000 грн. Окрім цього, відповідачем подано до суду клопотання про прийняття до розгляду під час вирішення цивільної справи доказів поданих позивачем разом з відповіддю на відзив. З наявної у матеріалах справи квитанції, відповідач [PERSON] направила позивачеві свій відзив на позов 05.04.2019 року. Однак відповідь на відзив останнім було подано до суду лише 23.05.2019 року, що значно перевищує термін, який надано судом для подачі такого. З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що позивачем відповідь на відзив було подано із значним порушенням строків визначених для подачі такого, поважних причин пропуску такого, останній не вказав, тому суд суд вирішує справу за наявними матеріалами без врахування даної відповіді. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В той же час, ст. 634 ЦК України передбачено можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2013 року відповідачем власноруч було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» . З тексту даної анкети-заяви вбачається, що відповідач висловила свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг /далі - Договір/, що підтверджується підписом у заяві. Сам факт підписання Договору відповідачем [PERSON] не заперечується. З позовом до суду про визнання цього Договору недійсним, остання не зверталась. Відповідно до вказаної Анкети-Заяви, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. В подальшому, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг /далі - Умови та Правила/, кредитний ліміт був збільшений. Відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, відсотках, перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені Договором. У випадку невиконання обов`язків по договору за вимогою Банку відповідач зобов`язалась виконувати обов`язки по поверненню кредиту, в тому числі і простроченого Овердрафта. У випадку виникнення заборгованості Держателя по Картковому рахунку клієнт зобов`язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення його дії, він автоматично продовжується на такий же термін. З поданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснювала періодичне внесення платежів в рахунок погашення заборгованості, однак сума таких не достатня для планових платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті кредиту та відсотків і станом на 06 лютого 2019 року її загальна заборгованість становить 12 913 грн. 56 коп. і складається з заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 2 189 грн. 67 коп., за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 9 232 грн. 77 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також із штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина та 591 грн. 12 коп. - процентна складова. При цьому до даного часу, жодна з сторін не звернулась до іншої з пропозицією про розірвання Кредитного договору. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, відповідач також не заперечувала факт підписання нею анкети-заяви, в письмових запереченнях визнала факт отримання нею кредиту. З даних розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість, тобто виконувала договір. Крім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Отже, доводи відзиву на позов відносно того, що відповідач не ознайомлювалась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами та не підписувала їх, судом не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки в заяві-анкеті зазначено, що відповідач ознайомилась та погоджується з договором про надання банківських послуг, який складається в тому числі з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку. Належність підпису на вказаній анкеті-заяві саме відповідачу, останньою не заперечувалась. Таким чином, вказані доводи відповідача спростовуються документами, які були нею власноруч підписані. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - ст. 257 ЦК України, а відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов, поданому до суду просить застосувати строк позовної давності. Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності /ст. 257 ЦК України/ щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки /ст. 261 ЦК України/, а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 18 березня 2015 року, № 6-25цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.02.2012 року, видано кредитні картки за номерами [NUMBER] та [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня грудня 2019 року. До суду з позовом АТ КБ «Приват Банк» звернулося 14 березня 2019 року, а відтак трирічний строк позовної давності не пропущено, тому твердження відповідача в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу. Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач останній платіж здійснила 30 жовтня 2018 року в розмірі 500 грн. Під зупиненням строку позовної давності розуміється зупинення його обрахування під час існування певних обставин передбачених ст. 263 ЦК України, після припинення яких продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. У даному випадку вказані дії відповідача [PERSON] свідчать про визнання нею свого боргу, а отже спеціальний строк позовної давності переривається та його перебіг починається заново, як це передбачено ст. 264 ЦК України. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] штрафів у розмірі 500 гривень - фіксованої частини, та 591 грн. 12 коп. - процентна складова, то такі вимоги суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Так, відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вище викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. В той же час, відповідачем [PERSON] вказується, що нарахована їй неустойка у вигляді пені значно перевищує розмір заявленої позивачем заборгованості за простроченим тілом кредиту. При цьому, вказує, що вона має низький місячний дохід, приблизно 860 грн., виховує одиноко малолітнього сина. Згідно ч. 5 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", заборонено включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналогічна правова позиція міститься також, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини, справа N C-186/16 AndriciucandOthers ECLI-EU-C-2017-703, щодо тлумачення статті 3 (1) і статті 4 (2) Директиви Ради Європи 93/13/ЄЕС від 5 квітня 1993 р. про несправедливі умови у споживчих угодах ("Договірні умові …. вважаються несправедливими, якщо всупереч вимогам добросовісності, це викликає істотний дисбаланс у правах та обов`язках сторін, що випливають з договору, на шкоду споживача."). Вказане рішення застосовується судом як джерело права у відповідності з ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Згідно п. п. 5 ч. 3 ст. 18 того ж Закону України, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача [PERSON] за пенею за прострочене зобов`язання становить 9 232 грн. 77 коп. та пені розміром 400 грн.00 коп. нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а загалом 9 632 грн. 77 коп. В свою чергу, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 2 189 грн. 67 коп. Таким чином загалом, заборгованість за пенею перевищує в 4,4 рази саму заборгованість за простроченим тілом кредиту, або складає 439% боргу за кредитом. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що виникнення заборгованості відповідача у таких розмірах є непропорційним сумі основного боргу, явно завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості і пов`язане з несправедливими умовами, зазначеними у договорі, укладеному з позивачем, оскільки містить істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду відповідачу. За таких обставин, враховуючи наведені вище обґрунтування, суд доходить до висновку, що сума неустойки значно перевищує розмір збитків, а наявністю інших обставин, які мають істотне значення вважає несправедливі умови договору, що надали можливість позивачеві багаторазового збільшення боргових зобов`язань відповідача, а також зловживання ним своїми правами шляхом умисного зволікання зі зверненням до суду з позовною заявою. Дослідивши та оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи те, що відповідачем [PERSON] дійсно не виконувались належним чином кредитні зобов`язання в частині повернення кредитних коштів, в наслідок чого утворилась заборгованість по такому в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені, яка судом зменшена до справедливого та розумного розміру до суми 2000 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з останньої на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2 189 грн. 67 коп., а також зменшеної пені в сумі 2000 грн., загальною сумою 4 189 грн. 67 коп. та судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed