Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області (як орган опіки та піклування) та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з весни 2011 року вона почала зустрічатися, а з серпня 2011 року - проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачем [PERSON] . Від цих відносин [INFO] народився їх спільний син [PERSON] . Стосунки між ними припинилися вже через місяць після народження сина, тобто у травні 2012 року і вони почали проживати окремо. Син [PERSON] з часу розірвання їхніх стосунків постійно проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини ніколи не було, оскільки відповідач байдуже ставився до питань, що стосувалися їхньої дитини, її виховання, розвитку тощо, в тому числі й того, з ким і де буде проживати дитина. У зв`язку з тим, що відповідач не брав участі у матеріальному забезпеченні життя дитини, нею в грудні 2012 року було подано позов про стягнення з відповідача аліментів. Аліменти, призначені судом, відповідач не сплачував, фактично уникаючи виконання покладеного на нього обов`язку по утриманню дитини. Лише в травні та червні 2018 року на її адресу надійшло два перекази про перерахування грошових коштів у загальною сумою 2000 грн. Станом на квітень 2018 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини становить 70628,87 грн. Фактично з часу народження сина, відповідач його життям не цікавиться та не бажає будь-яким іншим чином приймати участь у його вихованні, розвитку тощо. На сьогоднішній день дитині шість років і він не пам`ятає батька, не згадує про нього, не має до нього ніяких почуттів. Син перебуває на її утриманні. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера. Він забезпечений необхідним одягом, шкільним приладдям, має власний ноутбук, планшет. Між нею та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню сина, його повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Батько в житті дитини участі взагалі ніколи не приймав. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийнятті участі батька у вихованні сина, зазначені обставини свідчать про усвідомлене небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача, крім всього іншого, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Крім цього, без отримання згоди батька, вона не має можливості забезпечити дитині навіть елементарний відпочинок поза межами України. Тож позбавлення відповідача батьківських прав щодо їхнього сина повністю відповідає інтересам дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Представник третьої особи Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області (як орган опіки та піклування) у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви голови адміністрації Яковчук Я., останній просить розглянути справу у їхню відсутність. Висновок від 27.02.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] підтримують. Вислухавши відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по травень 2012 року. Від спільного проживання у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2012 року (а.с.33). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017586448 (а.с.34) державна реєстрація народження дитини проведена у відповідності до ст. 126 СК України. Із довідок Немовицької сільської ради від 31.07.2018 року №2593 та від 31.07.2018 року №2595 слідує, що позивач [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] (а.с.39, 40). Звертаючись до суду із позовом [PERSON] покликається на необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки останній нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, які покладені на нього законом та ухиляється від їх виконання. При цьому зазначає, що аліменти на утримання сина, стягнуті за рішенням суду від 31.01.2013 року, відповідачем не сплачуються, що призвело до утворення заборгованості по аліментах, яка станом на квітень 2018 року становить 70628,87 грн. На підтвердження вказаного факту, позивачем подано довідку Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби від 14.02.2017 року №350/14.8-37 та довідку-розрахунок Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпро від 03.05.2018 року №41415188/В13 (а.с.37, 38). Одночасно суд звертає увагу на те, що документи надані позивачем до позовної заяви, які підтверджують зміст позовних вимог є застарілими у часі, так як датовані 2017 та 2018 роками. Заперечуючи проти позову, відповідач у судовому засіданні вказав, що він приймає участь в утриманні дитини, так як сплачує аліменти, надавши копії квитанцій про надіслання на ім`я позивача [PERSON] поштових грошових переказів із зазначенням призначення платежу як аліменти. Отже, факту нехтування та ухиляння його від виконання батьківських обов`язків немає. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Слід врахувати роз`яснення, викладені у п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Встановлено, що між сторонами відсутні будь-які відносини. Однак відповідач в міру своїх можливостей намагається виконувати батьківський обов`язок щодо виховання та утримання сина. Надалі також має намір налагодити відносини та не відмовляється надавати фінансову підтримку. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав і має бажання піклуватися про сина, проявляти турботу та брати участь у його вихованні. Позивачем не доведено того, що дії відповідача принижують гідність дитини та в подальшому можуть призвести до негативних наслідків у житті дитини. Окрім того, будь-які заходи впливу до відповідача не вживалися. Суд звертає також увагу на те, що невиконання батьківських обов`язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання. З висновку Сарненської районної державної адміністрації, як органу опіки і піклування, "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] " від 27.02.2017 року (а.с.45-46, 71-74) вбачається, що Сарненська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування,, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Частина 6 ст.19 СК України передбачає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування має базуватися на ретельному з`ясуванні обставин справи та має лише рекомендаційний характер. Отже, вказаний вище висновок датований 2017 роком та містить у своєму змісті обґрунтування та посилання на докази, які також датовані 2017 роком. Надаючи до суду такий висновок для розв`язання спору, який надійшов до суду 21.05.2019 року за Вх. №2197, органом опіки та піклування не додано доказів проведення додаткового обстеження та доказів, які б підтверджували вказані у висновку факти та обставини станом на день його подачі. Зважаючи на вказане, висновок Сарненської районної державної адміністрації, як органу опіки і піклування, "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] " від 27.02.2017 року не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, яка є актуальною на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України"). Разом з тим, обставини на які вказує позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав, в сукупності інших доказів наявних в матеріалах справи, пояснення самого відповідача у судовому засіданні, не можуть вважатися достатніми та визначальними для позбавлення батьківських прав. Враховуючи розуміння відповідачем своєї вини у недостатньому приділені уваги у вихованні та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку,а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на відсутність виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Разом з тим, у п. п. 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] пояснив своє ставлення до дитини, яке є позитивним. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в позбавленні батьківських прав [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed