Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.2005 року померла мати позивачки [PERSON]. Батько [PERSON] помер раніше за неї - 29.07.1989 року. Після смерті матері залишилося спадкове майно - житловий будинок, розташований по вул. Українська, буд. № 143 в с. Онок, Виноградівського району. Заповіту мати не залишала. Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, є позивачка, дочка померлої, та її брат і сестра - відповідачі по справі, які відмовляються від своїх часток в спадковому майні на її, позивачки, користь, про що свідчать належним чином завірені заяви. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно, які б виявили бажання прийняти спадщину після померлої [PERSON] - немає. Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті матері здійснювала всі витрати на її поховання, вела догляд за майном, та обробляла земельну ділянку і надалі продовжує це робити, що стверджує довідкою Оноцької сільської ради. Однак оформити свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки спадкодавцем за життя не було виготовлено правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилися, подали до суду письмову заяву, про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку\~ст.174 ЦПК України\~визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 13.12.2005 року померла мати позивачки [PERSON], яка за життя заповіту не залишила. Батько [PERSON] помер раніше за неї - 29.07.1989 року. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок, розташований по вул. Українська, буд. № 143 в с. Онок, Виноградівського району. Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, є позивачка, [PERSON] (дівоче прізвище Брич), дочка померлої, та її брат і сестра [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище Брич) - відповідачі по справі, які не заперечують проти прийняття спадщини позивачкою та відмовилися від спадщини, що стверджується поданими ними заявами про відмову від спадщини, що посвідчені секретарем виконавчого комітету Оноцьої сільської ради 18.07.2016 року. Спадкове майно фактично перейшло у володіння і користування позивачки, оскільки після смерті матері позивачка здійснювала всі витрати на її поховання, вела догляд за майном, та обробляла земельну ділянку, а також і надалі продовжує це робити, що стверджується довідкою Оноцької сільської ради за №507 від 15.07,2016 року, тому у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оформити свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контори позивачка, як спадкоємець по закону, не має можливості, оскільки спадкодавцем за життя не було виготовлено правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до акту обстеження обєкту нерухомого майна від 14.07.2016 року, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 13.07.2016 року, виготовленого інженером по технічній інвентаризації обєктів нерухомого майна вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в с.Онок, вул.Українська, № 143 ,Виноградівського району, будівництвом завершений (рік побудови будинку 1956), загальна площа будинку 54,3 кв.м., житлова площа 36,7 кв.м. і згідно довідки Оноцької сільської ради № 458 від 01.07.2016 року на підставі запису по господарської книги №5, особового рахунку № 0220, рахується за померлою матірю позивачки [PERSON], яка померла 15.12.2005 року, однак за життя правовстановлюючих документів нею виготовлено не було. Рішенням девятої сесії 22-го скликання від 28.03.1997р. за спадкодавцем [PERSON] рахується земельна ділянка, яка їй передана в приватну власність площею 0,2500 га, та розташована за вищевказаною адресою для будівництва, та обслуговування житлового будинку у відповідності до декрету Кабінету Міністрів від 26 грудня 1992 року №15-92. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved