Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідачка є донькою її колишнього співмешканця - [PERSON] , мати одиначка, яка має малолтіню доньку - [PERSON] , [INFO] . Тривалий час дівчинка проживає разом з нею за адресою : [ADDRESS] . З травня 2019 року відповідачка перестала піклуватися про свою дочку [PERSON] . Увесь цей час позивач виховує її самостійно, створює їй належні умови виховання, утримує її, купує одяг, взуяття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує навчання. У неї створені усі умови для проживання дівчинки, є окрема кімната, забезпечена всім необхідним. Позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію в розмірі 2000 грн.. Відповідачка. жоден з поеладених законом на батьків обов`язків, не виконує, вона схильна до ведення аморального способу життя, почала зловживати спиртними напоями, не приймає участі у вихованні своєї дитини, не цікавиться її успіхами, а також взагалі не цікавиться станом здоров`я та матеріально її не утримує. У зв`язку з цим, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; призначити її опікуном [PERSON] , а також стягнути з відповідачки на її користь аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечувала, щоб її позбавили батьківських прав по відношенню до її дочки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала повінстю та просила їх задовольнити. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є : «Батько - [PERSON] », «Мати - [PERSON] ». Згідно копії акта обстеження умов проживання [PERSON] від 09.01.2020 року, малолітня [PERSON] має окрему кімнату, яка мебльована ліжком, шафою, письмвоим столом, стільцем, є комп`ютерна техніка. Дівчинка забезпечена сезонним одягом, взуттям, постільною білизною, продуктами харчування. Умови проживаннч [PERSON] задовільні. Згідно довідки квартальної від 24.12.2019 року, [PERSON] проживає разом з малолітньою [PERSON] , [INFO] анродження, з 2012 року по теперішній час. Відповідно характеристики КЗ «Первомайський навчально-виховний комплекс заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад освіти» Іларіонівської селищної ради № 180 від 23.12.2019 року, [PERSON] навчається у Первомайському НВК з першого класу. Мати не займається вихованням доньки, жодного разу не відвідувала батьківські збои, двічинкою опікується [PERSON] , яка цікавиться навчанням [PERSON] , систематично відвідує батьківські збори, має постійний зв`язок із класним керівником. Згідно висновку від 30.04.2020 року, виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї на користь дитини відповідно до чинного законодаства, оскільки мати не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі не займалася та не займається вихованням своєї малолітньої доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я, що свідчить про те, що відповідач свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками, що в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Крім того, відповідач не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки - [PERSON] .. Частиною 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажанням самої дитини. Згідно ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною 3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Крім того, ч.2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України). Частинами 2 та 3 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч.1,2,3 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1, 2 ст. 179 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. Згідно ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.., а також на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного та ст.ст. 150,164,166,179,180,182,183,191,243,244, Сімейного Кодексу України, ст.ст.55, 60 ЦК України, ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та

Outcome: approved