Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 січня 2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [INFO] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати на облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов. Позовна заява обґрунтована тим, що з 2014 року проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, з липня 2015 року призначений на посаду офіцера відділення оперативних чергових ПОВК, є учасником бойових дій, у власності свого житла не має, проживає в орендованій квартирі. Позивач зазначав, що 18.11.2019 ним було подано рапорт військовому комісару [INFO] та голові житлової комісії про зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов та включення до списків осіб, що мають право на першочергове отримання житла, однак, 10.12.2019 житловою комісією [INFO] прийнято рішення про відмову в постановці на облік. Вважає, що відповідачем порушено його право на житло. В поданій до суду позовній заяві просив визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії [INFO] , оформлене протоколом від 10 грудня 2019 року, в частині відмови в зарахуванні позивача зі складом сім`ї одна особа на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, у [INFO] з 10 грудня 2019 року, а також включення до списків осіб, що мають право на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій. Просив також зобов`язати житлову комісію [INFO] зарахувати його на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, у [INFO] з 10 грудня 2019 року, а також включити до списків осіб, що мають право на першочергове отримання житла. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Відповідачем Полтавським обласним військовим комісаріатом 3 лютого 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що за заявою позивача на засіданні житлової комісії прийнято рішення про відсутність підстав для постановки [PERSON] на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку з відсутністю у нього 20 років вислуги в календарному обчисленні. Рішення прийнято відповідно до норм ЖК України, інших законів та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Позивач [PERSON] 3 лютого 2020 року подав до суду відповідь на відзив, в якій вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не ґрунтуються на нормах закону. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Третя особа просила розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить таких до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з липня 2015 року проходить військову службу в Полтавському обласному військовому комісаріаті. 18 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся до військового комісара [INFO] як голови житлової комісії з заявою (рапортом) про зарахування на квартирний облік для поліпшення житлових умов у м. Полтава зі складом сім`ї одна особа (а.с. 14). Встановлено, що згідно з рішенням засідання об`єднаної житлової комісії [INFO] від 10 грудня 2019 року № 34 (а.с. 27) комісія вважає, що враховуючи той факт, що капітан [PERSON] має вислугу років в календарному обчисленні до 20 років, підстави для постановки на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями для постійного проживання, відсутні. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач обґрунтовує його тим, що зазначеним рішенням відповідачем не визнано та порушено його право на житло, а саме право на отримання в майбутньому житла за рахунок держави. Позивач зазначає, що відповідачем мали б бути враховані положення норм ст. 34 ЖК України в частині наявності підстав для визнання його потребуючим поліпшення житлових умов. За змістом положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081. Згідно з п. 22. зазначеного Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Пунктом 23. Порядку передбачено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян. Згідно з п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року N 1081, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом N 380 від 31.07.2018 Міністерством оборони України затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей). Облік осіб які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання врегульовано розділом VI. Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року N 380 (далі Інструкція). Згідно з п. 1 розділу VI зазначеної вище Інструкції житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Тобто, з аналізу зазначених норм вбачається, що для забезпечення житловим приміщенням військовослужбовця та члена його сім`ї необхідно дотримання таких вимог: -особа має набути права на забезпечення житлом; -особа не забезпечувалася постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби; -особа має календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше; -особа зареєстрована в населеному пункті дислокації військової частини. Пунктом 2 розділу VI зазначеної вище Інструкції передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та члени їх сімей; члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, - із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій. Судом встановлено що [PERSON] зареєстрований в населеному пункті дислокації військової частини, не забезпечувався постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби. Разом з тим, позивач [PERSON] не має календарної вислуги на військовій службі 20 років і більше. Отже, відносно позивача [PERSON] відсутня одна із підстав для забезпечення його житловим приміщенням для постійного проживання як військовослужбовця згідно з п. 1 розділу VI Інструкції вислуга більше 20 років. Також, однією із умов для забезпечення житловим приміщенням військовослужбовця та члена його сім`ї є те, що необхідно набути такого права на забезпечення житлом. Підстави для набуття такого права зазначені пунктом 2 розділу VI Інструкції, де передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Статтею 34 ЖК України «Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов», на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов відповідно до вимог ст. 34 ЖК України. Зокрема, як встановлено судом, позивач [PERSON] не є особою, яка підпадає під дію п. 1, 2, 3, 4, 6 частини 1 ст. 34 ЖК України. Позивач [PERSON] хоча і проживає за договором найму (оренди) в квартирі, що належать громадянці на праві приватної власності (п. 5 ч. 1 ст. 34 ЖК України), але відсутня ознака тривалості такого проживання. Звертаючись до голови об`єднаної житлової комісії позивач [PERSON] , в поданому рапорті посилався саме на ту обставин, що проживає по [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Разом з тим, як встановлено судом, позивач лише 30 грудня 2019 року уклав договір найму (оренди) житла квартири [ADDRESS] , тобто, після прийняття житловою комісією оскаржуваного рішення. Зареєстрував позивач [PERSON] , своє постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , 05.09.2018, в подальшому 11.07.2019 змінив зареєстроване місце проживання на іншу адресу: [ADDRESS] (а.с. 12). Ознака тривалості проживання за договором найму (оренди) передбачає проживання осіб не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності, що передбачено підпунктом 5) частини 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради міністрів УКРАЇНСЬКОЇ РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. N 470 з наступними змінами і доповненнями). Окрім того, статтею 35 ЖК України передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Як встановлено судом, позивач [PERSON] мав на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 21, 43-44), за якою мав зареєстроване місце проживання до вересня 2018 року (а.с. 12). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.02.2019 в справі № 553/1905/18 задоволено заяву [PERSON] , змінено спосіб і порядок виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01.10.2018 по цивільній справі № 553/1905/18 (провадження № 2/553/1113/2018) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення боргу в сумі 200000 грн. 00 коп., шляхом здійснення в рахунок погашення боргу реєстрації нерухомого майна, що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме: квартири [ADDRESS] , за [PERSON] . Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не є особою, яка відповідно до норм ст. 34 ЖК України та розділу VI. Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року N 380, потребує поліпшення житлових умов. Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не міг порушити та не порушив право [PERSON] на отримання житла за рахунок держави. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [INFO] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати на облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачував, тому судовий збір за розгляд справи судом необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed