Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Платінум Банк» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним. В суді уточнивши позовні вимоги вказує, що 29 червня 2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариство «Платінум Банк» було укладено договір №\~377/860СХРК1АІТ2. При укладенні вказаного договору були порушені його права як споживача. Так, в порушення ч.2\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомили, не надали повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням та під час укладення кредитного договору про надання споживчого кредиту, а через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет його вигідності так як не було належним чином детально роз'яснено працівниками банку їх умови. Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). Встановлення у кредитному договорі оплати комісії за обслуговування кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит є порушенням\~ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~та ст.ст.11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з положень\~ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», страхування в спірних правовідносинах є добровільним, банк не мав права жодним чином нав'язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору, а отже пункти кредитного договору, які стосуються умов страхування позичальника повинні бути визнані недійсними. Умова договору, яка містить третейське застереження є недійсною, оскільки станом на день укладення договору кредиту Закон України «Про третейські суди»\~містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.Просить визнати п.1.2 "е" п.1.3 перша графа, 2.12, 7.3 кредитного договору № 377/860CLFKIAIT2 від 29 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платінум банк» недійсним. Стягнути з ПАТ «Платінум Банк » на його користь суму в розмірі 70.00 грн. сплачених ним на відкриття рахунку відповідача та усі судові витрати. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечив проти задоволення позову з наступних підстав. Даний договір був підписаний позичальником власноручно, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. На виконання п.2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" та п.2.1 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» до підписання кредитного договору позичальнику було надано всю інформацію, яка передбачена для споживача кредитних послуг, про що свідчить його підпис в розділі 7 кредитного договору. Банк належним чином виконав свої зобов'язання по договору. Згідно п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов»язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення зазначеного строку. Однак позивач не звертався з відповідною заявою про відкликання згоди на укладення кредитного договору. Позивач безпідставно стверджує, що його було введено в оману. Позивач не надав докази на підтвердження тверджень, що йому розповідалось про укладення договору уступки (фінансового лізингу), про необхідність укладення договору з банком. Вважає, що позов не обгрунтований та не підтверджений належними доказами, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд встановив наступне. [PERSON] встановлено, що 29.06.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», було укладено кредитний договір №377/860CLFKIAIT2, із страхуванням життя позичальника, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 17 135,25 грн, з них на поточні потреби - 14\~595,61 грн., на оплату страхового платежу 2\~539 грн. 64 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,0001% річних, комісії за обслуговування кредиту - 427 грн, строком на 14 місяців і кінцевим терміном повернення кредиту 09.09.2017 року. Згідно зі\~статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. За положеннями\~статей 626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 29.06.2016 року що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаютьсяЗаконом України "Про захист прав споживачів". Відповідно дост. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. За змістом\~ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів"\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року№ 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Крім того, відповідно до\~ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність": відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихПостановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії. які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, встановлення у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, є незаконним, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. З урахуванням наведеного є підстави вважати, що умови кредитного договору, якими встановлено обов'язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків, які завдають шкоди становищу споживача. Доводи позивача щодо несправедливих умов договору, а саме: про надання послуг страхування; про обробку банком його персональних даних, про третейське застереження є юридично неспроможними, з огляду на наступне. Як вбачається із заяви анкети позичальника № 377/860CLFKIAIT2 позивач надав своєї згоди на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника (застрахованої особи) договору добровільного страхування життя. В п.1.3 кредитного договору позичальник доручив банку перераховувати з кредитних коштів за реквізитами, зазначеними в договорі страхування страховий платіж на рахунок страховика не пізніше 15 календарних днів з моменту укладення цього договору. Зазначене положення договору не суперечить вимогами чинного законодавства та було відоме позичальнику до підписання оспорюваного правочину. Наданий позичальником 24.06.2016 року дозвіл на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних не суперечить Закону України "Про захист персональних даних". Третейське застереження не є підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому або в його частині. Враховуючи, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору і позивач з ними ознайомився що підтверджується його підписом в анкеті та кредитному договорі; в договорі міститься повна інформація стосовно умов кредитування, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним інших пунктів договору споживчого кредиту. На підставі викладеного,

Outcome: partial