Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Керівник Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни, Близнюківської селищної ради Харківської області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій просить скасувати рішення державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни № 43626088 від 23.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 1673632263206, права власності [PERSON] на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , визнати незаконним та скасувати рішення LXVII сесії VII скликання Близнюківської селищної ради Харківської області «Про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] » від 21.03.2019 № 1126-VII, визнати недійсним договір оренди від 29.03.2019 земельної ділянки площею 0,5279 га, кадастровий номер 6320655100:01:004:0058, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.04.2019 за № 46405805 та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання [PERSON] знести самочинно збудовані будівлі та споруди (на нежитлову будівлю - склад літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м. та паркан) на земельній ділянці площею 0,5279 га, кадастровий номер 6320655100:01:004:0058 та повернути дану земельну ділянку у віддання Близнюківської селищної ради Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок). Відповідно до п. 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з тим, державний реєстратор прийняв оспорюване рішення всупереч вимог п. 42 Порядку. Також Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у березні 2018 року проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 0,7 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У ході даної перевірки обстежено вказану земельну ділянку та встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,7 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом встановлення по периметру ділянки огорожі з залізобетонних плит та блоків, а також будівництва на даній земельній ділянці нежитлової господарської споруди (металевого ангару) площею 2000 м2. З листа Близнюківської селищної ради від 22.02.2018 № 02-29/225 вбачається, що земельна ділянка площею 0,7 га відноситься до земель житлової та громадської забудови (категорія) для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (цільове призначення). Також, згідно з інформацією Близнюківської селищної ради від 14.02.2018 № 02-29/180, будь-які правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку відсутні та остання використовується [PERSON] самовільно. Обов`язкові платежі за користування вказаною земельною ділянкою до місцевого бюджету не сплачуються. За результатами перевірки, 02.03.2018 стосовно [PERSON] складено протокол № 39-ДК/0050П/07/01/-18 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та останнього, на підставі постанови від 14.03.2018 № 39-ДК/0049По/08/01-18, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Також, з метою усунення виявленого порушення, [PERSON] 02.03.2018 внесено припис №39-ДК/0062Пр/03/01/-19, яким останнього зобов`язано в 30-денний термін оформити правовстановлюючі документи на самовільно зайняту земельну ділянку, про що повідомити Управління у строк до 02.04.2018. В подальшому, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в області 10.04.2018 проведено повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні відповідачем земельної ділянки (акт перевірки № 142-ДК/158/АП//09/01/-18), за результатами якої встановлено, що ТОВ «САТІС-ЛВК», керівником якого є [PERSON] , не усунуло встановленні \~ \~ \~ \~попередньою \~ \~ \~ \~перевіркою порушення та, відповідно, правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку не оформлено. З метою усунення виявленого порушення, [PERSON] 10.04.2018 внесено повторний припис № 142-ДК/0107Пр/03/01/- 18, яким останнього зобов`язано в 30-денний термін оформити правовстановлюючі документи на самовільно зайняту земельну ділянку, про що повідомити Управління у строк до 10.05.2018. Крім того, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 27.02.2018 проведено перевірку (акт перевірки № 94-А) дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил при будівництві нерухомого об`єкта розташованого за адресою: [ADDRESS] . За результатами вказаної перевірки, встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру Держархбудінспекції України, документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вищевказаною адресою фізичним та юридичним особам не видавались. Відповідно до інформації департаменту ДАБК у Харківській області від 13.11.2018 № 1020-6637 встановлено, що згідно даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо будь-яких документів дозвільного характеру на об`єкт будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де замовником виступає [PERSON] , відсутня. Таким чином, станом на цей час, ані Департаментом Держархбудінспекції у Харківській області, ані Близнюківською селищною радою, дозвільні документи на початок будівельних робіт на вищезгаданій земельній ділянці не видавались та, відповідно, акти готовності об`єктів до експлуатації не затверджувались та декларації про готовність об`єктів до експлуатації не реєструвались. Вказує, що дії державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Оганян М.В., якими фактично легалізоване самочинне будівництво вищевказаної споруди, вчинені всупереч закону, наявність незаконно зареєстрованого за [PERSON] права приватної власності на об`єкт нерухомості, який розміщений на вказаній земельній ділянці, дозволив останньому протиправно оформити правовстановлюючі документи на землю під забудовою у відповідності до вимог ст. 120 Земельного кодексу України, та без проведення земельних торгів, у порядку встановленому ст. 134 Земельного кодексу України та з порушенням діючих норм закону укласти договір оренди земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача, прокурор Павлюченко А.С., позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Державний реєстратор Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян М.В. у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Близнюківська селищна рада Харківської області надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності їх представника. Крім того надала відзив, у якому вказала, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування вказала, що відповідно до ч.ч 4, 6, 11, 14, 15 ст.ст. 123 Земельного кодексу України, отримавши заяву гр. [PERSON] від 13.03.2019, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений сертифікованим інженером-землевпрядником [PERSON] , за наявності висновку державної експертизи, висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Близнюківської районної державної адміністрації та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,5279 га, з кадастровим номером 6320655100:01:004:0058, по в`їзду Механізаторів, 1, Близнюківська селищна рада не мала підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у користування на умовах оренди. З огляду на вищевикладене, рішення Близнюківської селищної ради від 21.03.2019 за № 1126-VII "Про надання в оренду земельної ділянки гр. [PERSON] " прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", наказу Державного комітету України із земельних ресурсів за № 548 від 23.07.2010 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", відповідно до ст.ст. 83, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та є законним. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Харченко І.М., позовні вимоги не визнав. При цьому вказав, що знесення нерухомого об`єкту за адресою: [ADDRESS] , є крайньою мірою. Однак жодні права інших осіб не порушено. Навпаки, [PERSON] сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, чим поповнює бюджет територіальної громади. Щодо перевірок вказав, що вони проводилися у відношенні ТОВ «САТІС-ЛВК» і дійсно підтвердили, що саме ТОВ «САТІС-ЛВК» незаконно займає земельну ділянку та не має документів на забудову. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Крайник К.О. надала пояснення, в яких не заперечувала проти задоволення позовних вимог Справу просить розглядати без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У судовому засіданні встановлено, що державним реєстратором Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марією Володимирівною 19.10.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію № 43626088 та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності на склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію спірного об`єкту проведено на підставі довідки про поточну інвентаризацію, серія та номер 30155/-01 від 17.09.2018, видавник ТОВ «Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації». Реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 в редакції на момент проведення реєстрації (далі - Порядок). Відповідно до п. 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. З матеріалів цивільної справи вбачається, що державний реєстратор прийняв оспорюване рішення всупереч вимог п. 42 Порядку, оскільки дія цього пункту розповсюджується лише на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. Нежитлова будівля склад, літ. «Я-1» не є такою будівлею. Окрім цього, для проведення державної реєстрації в порядку п. 42 Порядку крім технічного паспорта необхідно надати документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (пункт 41 частини першої статті 26 та пункт 26 частини першої статті 43). Згідно статті 37 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою, а саме: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. Тобто питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Таким чином, питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на селищному рівні, селищними радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень селищних рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Близнюківської селищної ради Харківської області від 18.02.2019 № 02-23/171 рішення щодо присвоєння адреси - [ADDRESS] - об`єкту нерухомого майна - нежитловій будівлі, літ. Я-1, площею 1955,2 м.кв., селищною радою не приймалось. З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, має бути рішення Близнюківської селищної ради Харківської області. Зазначений висновок відповідає правовий позиції, викладений Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 по справі №826/18270/15. Як вбачається з долученої до матеріалів справи інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області №1020-6637 від 13.11.2018, департаментом будь - яким особам дозвіл на здійснення будівництва відносно об`єкта нерухомості (нежитлової будівлі - (складу, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] не надавався. Крім того, згідно інформації Близнюківського малого підприємства технічної інвентаризації від 15.02.2019 № 17 встановлено, що за даними архівних даних реєстраційних матеріалів по Близнюківському району станом на 31.12.2012 року (з 01.01.2013 року до теперішнього часу дані відсутні), об`єкт нерухомого майна «Нежитлова будівля літ. Я-1» - склад, загальною площею 1955,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований, а також за [PERSON] об`єктів нерухомості не зареєстровано. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Приймаючи рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, рішення повинно бути обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Разом з тим, як вказує позивач та вбачається зі змісту наданих матеріалів, документи, надані [PERSON] державному реєстратору Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян М.В., не відповідали вимогам законодавства, у зв`язку з чим не підлягало державній реєстрації право власності на вищезазначене нерухоме майно. За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що діями державного реєстратора порушено інтереси громади, оскільки прийнятим рішенням державний реєстратор фактично легалізувала самочинне будівництво на території смт Близнюки Харківської області, яке проведено на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності. Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності». Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи (реконструкцію) після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності. Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 №461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що ні Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, ні Близнюківською селищною радою, дозвільні документи на початок будівельних робіт на вищезгаданій земельній ділянці не видавались та, відповідно, акти готовності об`єктів до експлуатації не затверджувались, декларації про готовність об`єктів до експлуатації не реєструвались. З огляду на викладене, відсутність висновків та дозвільних документів компетентних органів, які б підтверджували додержання відповідачем [PERSON] при будівництві архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та інших норм ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованої будівлі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні також встановлено, що рішенням сесії Близнюківської селищної ради від 26.10.2018 № 988-УІІ [PERSON] на підставі поданої ним заяви та документів, зокрема відомостей щодо зареєстрованого права приватної власності на спірну споруду, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , площею до 0,8 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. На виконання вказаного рішення [PERSON] розроблено та погоджено з уповноваженими органами відповідний проект землеустрою. У ході розробки даного проекту сформовано земельну ділянку та її межі винесено в натурі. Площа даної земельної ділянки складає 0,5279 га кадастровий номер - 6320655100:01:004:0058, що зареєстровано у Державному земельному кадастрі. В подальшому рішенням сесії Близнюківської селищної ради від 21.03.2019 1126-VII затверджено вищевказаний проект землеустрою, змінено цільове призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови та надано [PERSON] , строком на 5 років, у користування (оренду) земельну ділянку площею 0,5279 га (к.н.6320655100:01:004:0058), яка розташована за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. На підставі вищевказаного рішення, 29.03.2019 між Близнюківською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який 10.04.2019 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №46405805. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» (в подальшому у редакціях на час виникнення спірних правовідносин) основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об`єктів містобудування. Однак, ні проектом землеустрою щодо відведення у користування спірної земельної ділянки, ні висновком відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Близнюківської районної державної адміністрації про погодження цього проекту від 05.12.2018 №204, ані рішенням сесії Близнюківської селищної ради від 21.03.2019 №1126-УІІ «Про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] », не передбачено, що відведення у користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,5279 га (к.н.6320655100:01:004:0058) відповідає вимогам містобудівного законодавства та містобудівній документації (генеральному плану забудови, зонінгу території тощо). Також, відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, сугіерфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 135 ЗК України, продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, сугіерфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу, а тому право оренди на земельну ділянку площею 0,5279 га (к.н.6320655100:01:004:0058) повинно було бути продано з земельних торгів. Однак, такі торги не проводились та право оренди було надано [PERSON] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури лише на підставі звернення. Суд зауважує, що ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України не передбачено таке виключення щодо проведення торгів, як передача земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 910/4528/15-г від 09.02.2018, яка була роз`яснена ухвалою Верховного Суду від 20.07.2018, згідно якої норми ч.2 ст.134 Земельного кодексу передбачають, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, проте, не передбачають такого виключення для земельних ділянок під будівництво об`єктів, що не входять в перелік, зазначений у ч. 2 ст. 134 ЗК України. Колегія суддів дійшла висновку, що в силу наведених ч.2 ст. 124, ч. 1 ст. 134 та ч.ч.1,2 ст. 135 Земельного кодексу, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) під будівництво відповідних об`єктів підлягають виключно продажу на земельних торгах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином суд вважає доведеним факт протиправного надання спірної земельної ділянки в оренду [PERSON] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури без проведення земельних торгів. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.1 1.2009 № 9 передбачено, що відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Частиною 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Статтею 215 частиною 1 ЦПК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вивчені в судовому засіданні докази та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення Близнюківської селищної ради Харківської області від 21 березня 2019 року № 1126-VII «Про надання в оренду земельної ділянки гр.. [PERSON] » та, відповідно, визнанню недійсним договору оренди, укладеного на підставі цього рішення, а також рішення про державну реєстрацію цього договору. Крім того, відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Факт самочинного будівництва спірної будівлі [PERSON] підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами: витягом з ЄРДР підтверджується той факт, що було внесено та розпочате кримінальне провадження за фактом самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки на території селища Близнюки, а саме земельної ділянки, щодо якої наразі триває спір; протоколом огляду кадастрової карти Держгеокадастру, листами Близнюківської селищної ради Харківської області, інформацією Департаменту Держархбудінспекції у Харківській області, листами та актами обстеження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, якими підтверджується, що на спірній ділянці незаконно знаходиться нерухоме майно, а саме спірний склад; внесеними приписами, якими [PERSON] зобов`язано оформити правовстановлюючі документи, постановою про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. При цьому на час перевірок, вказана нерухомість не була оформлена у власність відповідача. [PERSON] сплатив штрафи за самовільне зайняття спірної земельної ділянки. Таким чином, вимоги прокурора в частині знесення самочинно збудованої споруди та повернення земельної ділянки Близнюківській селищній раді є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо звернення прокурора з цим позовом суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Слід зазначити, що, пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування якої виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із незаконного користування відповідача. Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення державі земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувачів. Конституцією України (статті 13, 14) визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов прокурора є законним та достатньо обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Посилання представника відповідача на те, що перевірки стосовно самовільного зайняття земельної ділянки проводилися у відношенні ТОВ «САТІС-ЛВК», а не [PERSON] в зв`язку з чим ці документи не можуть бути доказами, спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. Крім того, суд зазначає, що згідно долученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є керівником ТОВ «САТІС-ЛВК». Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved