Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати договір доручення від 07.06.2013 року, укладений між ним та [PERSON] на підставі якого 07.06.2013 року була видана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гугель А.С. від 07.06.2013 р., зареєстровано в реєстрі за № 780044 - удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], що укладений між ним та [PERSON] Визнати за ним право власності на автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 20.03.2008 р. на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER]. Зняти арешт з автомобіля. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 07.06.2013 р. придбав у [PERSON] автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y 2008 року випуску, за який остання отримала грошові кошти у сумі 78000 грн. У встановленому законом порядку договір купівлі-продажу посвідчений не був. Відповідачка видала йому генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Гугель від 07.06.2013 року. 25 червня 2016 року, керуючи вказаним автомобілем він був зупинений інспектором поліції, який затримав транспортний засіб у зв'язку з його розшуком Київським відділом ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області. Позивач вважає, що договір доручення на підставі якого було видано довіреність є удаваним правочином у розумінні ч.1 ст.235 ЦК України. Оскільки удаваний договір доручення на підставі якого було видано довіреність за своїми істотними ознаками відповідає істотним умовам договору купівлі-продажу, тому до відносин, що виникли між ним та відповідачкою слід застосувати норми закону, що регулюють договір купівлі-продажу. Враховуючи те, що між ним та відповідачкою виконані істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля CHEVROLET, модель AVEO SF69Y, реєстраційний № [NUMBER], він набув право власності на вказаний автомобіль. Ухвалою суду від 18.09.2017 року провадження по даній справі було відкрито. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 07 червня 2013 року позивач придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 20.03.2008 р. Належність вказаного автомобіля відповідачки на праві власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 20.03.2008 р. (а.с.9). Усно домовившись про всі істотні умови купівлі-продажу автомобіля позивач 07.06.2013 року сплатив відповідачки [PERSON] кошти у сумі 78000 грн. про що свідчить письмова розписка написана власноручно [PERSON] Після чого відповідачка того ж дня посвідчила у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гугель А.С. довіреність (зареєстрована в реєстрі за № 780044) на ім'я позивача, якою надала позивачу повноваження користування, експлуатації та продажу зазначеного транспортного засобу. (а.с.7,41,42) Позивач вважає, що фактично між ним і відповідачкою був вчинений удаваний правочин, оскільки замість договору купівлі-продажу була оформлена довіреність на його ім'я, що він на автомобіль набув права власності на законних підставах. 25 червня 2016 року позивач, керуючи автомобілем CHEVROLET, модель AVEO SF69Y реєстраційний № [NUMBER] був зупинений інспектором поліції, який затримав транспортний засіб у зв'язку з його розшуком Київським відділом ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області та автомобіль був затриманий і переміщений для зберігання на спеціальний майданчик, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.8). Підставою такого затримання, як зазначено у акті став розшук автомобіля Київським відділом ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області на підставі виконавчого листа № 639/1360/16-ц виданого 10.05.2016 Жовтневим районним судом м.Харкова. Як убачається з довідки, виданої АТ «УкрСиббанк» від 24.07.2012 р. кредитний договір № 11319245000 від 21 березня 2008 р., згідно якому заставленим майном був автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], станом на 24.07.2012 р. втратив чинність у зв'язку з виконанням боржником [PERSON] кредитних зобов'язань у повному обсязі. (а.с.45 ) Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Судом встановлено, що укладенням усного договору доручення від 07.06.2013р., на підставі якого позивачу видана довіреність на право користування спірним автомобілем, сторони приховали вчинення договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. З огляду на положення ч.1 ст.207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, підтверджують висновок суду про укладення сторонами у письмовій формі договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Згідно ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, що вчиняється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] чинний договір купівлі-продажу автомобілю є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. При цьому суд приймає до уваги, що автомобіль набуто позивачем в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 3 червня 2015 року у справі № 6-100цс15. Як убачається з матеріалів справи державним виконавцем Київського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області арешт на спірний автомобіль було накладено в порядку примусового виконання виконавчого листа № 639/1360/16-ц, виданого 10.05.2016 р. Жовтневим районним судом м.Харкова, тобто вже після вчинення позивачем та відповідачкою договору купівлі-продажу автомобіля, на момент укладання цієї угоди 07.06.2013 р. автомобіль CHEVROLET, модель AVEO SF69Y під арештом або забороною на відчуження не знаходився. Вищевказане свідчить про те, що позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх суттєвих умов договору, а саме: предмету та ціни. Відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено положення про реєстрацію транспортного засобу. Однак положення Закону України "Про дорожній рух" передбачають вимоги саме про реєстрацію транспортного засобу, а не про реєстрацію права на нього, і не передбачають вимог про реєстрацію правочину щодо відчуження автомобіля. Такий висновок підтверджується іншими положеннями статті 34 Закону України "Про дорожній рух", відповідно до яких власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, яка не має силу закону, встановлено обов'язок власника транспортного засобу, який його вже придбав, протягом 10 діб зареєструвати його у відділах ДАІ. Чинне законодавство України не пов'язує факт набуття права власності на транспортний засіб з моментом реєстрації самого транспортного засобу. Також чинними законами України не встановлено обов'язку реєстрації права власності на транспортний засіб або реєстрації правочину про перехід права власності на транспортний засіб. Відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, тобто в установленому законом порядку обмежується право власності на транспортний засіб шляхом заборони права користування як складової права власності. Однак таке обмеження не може абсолютно позбавляти (не визнавати) право власності особи на майно. Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що представником позивача по справі в судовому засіданні було наведено суду належні докази того, що оспорюваний договір містить ознаки удаваного правочину, тому вимоги позову є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved